Постанова

Іменем України

18 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 202/22298/13-ц

провадження № 61-26932св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідачі: публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк», ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2015 року у складі судді Слюсар Л. П. та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 серпня 2016 року у складі колегії суддів: Максюти Ж. І., Макарова М. О., Прозорової М. Л.,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення

змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2013 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» (далі - ПАТ «Акцент-Банк») та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 27 березня 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 3 000,00 доларів США зі сплатою за користування кредитом 22,80% на рік на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення, що співпадає зі строком дії картки.

20 жовтня 2010 року на забезпечення виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань, між АТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Акцент-Банк» укладено договір поруки № 167, з обсягом відповідальності поручителя перед кредитором в межах суми 10 000 грн.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань, АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитом у розмірі 5 750,38 доларів США, що за курсом 7,99 грн за 1 долар США відповідно до повідомлення Національного банку України від 31 січня 2013 року складає 45 966 грн 52 коп., а також солідарно з ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 10 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 27 березня 2007 року у розмірі 5 750,38 доларів США та стягнуто солідарно з ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» суму

10 000 грн, а всього заборгованість у сумі 7 001,94 доларів США, що за курсом 7,99 грн за 1 долар США відповідно до повідомлення Національного банку України від 31 січня 2013 року становить 55 966 грн 52 коп., в тому числі: 2 563,25 доларів США - заборгованість за кредитом; 3 745,69 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом; 300,00 доларів США - заборгованість за комісією за користування кредитом; 62,55 доларів США - штраф (фіксована частина); 330,45 доларів США - штраф (процентна складова). Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині позову відмовлено.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_1 своїх зобов`язань, утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з останнього на користь банку, а також з поручителя ПАТ «Акцент-Банк» в межах обсягу його відповідальності 10 000 грн.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 серпня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2015 року в частині вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк» скасовано, провадження в цій частині закрито. В іншій частині заочне рішення суду залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення місцевого суду в частині вирішення позову АТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк» та закриваючи провадження у справі в цій частині, виходив з того, вказані вимоги банку підлягають розгляду в межах юрисдикції господарських судів. В частині вирішення позову до ОСОБА_1 суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про існування підстав для стягнення наявної заборгованості з останнього.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи касаційної скарги

У березні 2017 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині вирішення позовних вимог

АТ КБ «ПриватБанк» до нього, та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В частині закриття провадження щодо позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-банк» рішення апеляційного суду не оскаржується та в касаційному порядку не переглядається (стаття 400 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не враховано, що АТ КБ «ПриватБанк» не виконав умови кредитного договору від 27 березня 2007 року, а саме не надав йому кредитної картки та ПІН коду до неї, а також не надав кредитних коштів, що підтверджується рішенням Бердичівського міськрайонного суду від 11 жовтня 2011 року, якому суди не надали належно ї оцінки.

Крім того, скасувавши частково рішення суд першої інстанції та закривши провадження у справі в частині вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк», апеляційний суд в порушення вимог процесуального закону не скасував рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 та не передав справу в цій частині до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження, оскільки відповідач мешкає в с. Іванківці Бердичівського району Житомирської області, а відтак - справу Індустріальним районним судом

м. Дніпропетровська розглянуто з порушенням правил територіальної підсудності.

Відзив до суду касаційної інстанції не надходив.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 травня 2017 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу № 202/22298/13-ц із суду першої інстанції.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

17 травня 2018 року вказана справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 червня 2019 року справу № 202/22298/13-ц призначено судді-доповідачеві Бурлакову С. Ю.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22 серпня

2019 рокусправу за позовомАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором, призначено до розгляду.

Ухвалою Верховного Суду від 11 вересня 2019 року справу № 202/22298/13-ц за позовом ВАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 серпня 2016 року, передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 07 жовтня 2019 року справу повернуто на розгляд Верховного Суду у складі відповідної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що 27 березня 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір без номера, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі

3 000,00 доларів США зі сплатою за користування ним 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що співпадає зі строком дії картки.

Для забезпечення виконання кредитного договору 20 жовтня 2010 року між ПАТ «Акцент-Банк» та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір поруки

№ 167, за умовами якого ПАТ «Акцент -Банк» взяв на себе зобов`язання у випадку неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором відповідати перед банком нарівні з боржником, як солідарні боржники (пункт 4 договору поруки), з обсягом відповідальності поручителя перед кредитором в розмірі 10 000 грн.

Звертаючись до суду з цим позовом банк посилався на те, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_1 умов договору б/н від 27 березня 2007 року станом на 31 січня 2013 року утворилась заборгованість у розмірі 7 001,94 доларів США, що еквівалентно 55 966 грн

52 коп., яка складається з наступного: 2 563,25 доларів США - заборгованість за кредитом; 3 745,69 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом; 300,00 доларів США - заборгованість зі сплати комісії за користування кредитом; 62,55 доларів США - штраф (фіксована частина); 330,45 доларів США - штраф (процентна складова).

Заперечуючи проти задоволення позову, ОСОБА_1 посилався на те, що не отримував кредитної картки, а отже і кредитних коштів, що підтверджується рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 11 жовтня 2011 року у цивільній справі

№ 2-2072/11/0603, копію якого він надав до суду та відповідно до якого у задоволенні позовної заяви АТ КБ «ПриватБанк» до нього про стягнення заборгованості за цим кредитним договором відмовлено.

2.Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Оскаржувані судові рішення вказаним вимогам не відповідаю, виходячи з такого.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами

(з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Звернення банку про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору.

На час звернення з таким позовом (заявою) вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі.

Право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором платежі припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такі правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного

Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц та від 31 жовтня 2018 року в справі

№ 202/4494/16-ц.

Заперечуючи проти задоволення позову, ОСОБА_1 посилався на те, що не отримував кредитної картки, а отже і кредитних коштів, що підтверджується рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 11 жовтня 2011 року в цивільній справі

№ 2-2072/11/0603, копію якого він надав до суду та відповідно до якого у задоволенні позовної заяви АТ КБ «ПриватБанк» до нього про стягнення заборгованості за цим кредитним договором відмовлено.

Вказане рішення суду міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua/Review/18595379#.

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України (у редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених рішень) належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно з частиною третьої статті 212 ЦПК України (у редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених рішень) суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд першої інстанції не взяв вищевказане рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 11 жовтня 2011 року до уваги, посилаючись на те, що копія рішення суду не була належним чином завірена, а саме - не скріплена мокрою гербовою печаткою, та з такої копії не вбачається, чи набрало рішення законної сили, чи не скасоване в апеляційному або касаційному порядку, не взявши при цьому до уваги та не давши оцінку тому, що сам факт звернення АТ КБ «ПриватБанк» до

ОСОБА_1 з позовом про стягнення заборгованості є підставою для дострокової зміни умов договору і повернення коштів, суд не визначився, чи не змінив кредитор такими діями на власний розсуд умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, неустойки та інших платежів за договором.

Таким чином, судом першої інстанції належним чином не перевірено доводи відповідача щодо відсутності підстав у банку для стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором.

Переглядаючи в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції, апеляційний суд не усунув недоліків, допущених судом першої інстанції, у зв`язку із чим висновки судів про наявність підстав для часткового задоволення позову є передчасними.

Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Оскільки суди попередніх інстанцій не встановили фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, не перевірили доводи і надані сторонами докази, тому ухвалені ними судові рішення в частині вирішення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

В частині закриття провадження щодо позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-банк» рішення апеляційного суду не оскаржується та не є предметом перегляду в касаційному порядку.

Керуючись статтями 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська

від 25 грудня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 серпня 2016 року скасувати.

Справу за позовом акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором, в частині вирішення позовних вимог акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:С. Ю. Бурлаков
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун
В. П. Курило