Справа № 359/3391/18
Провадження № 2/359/1737/2018
РІШЕННЯ

Іменем України

26 грудня 2018 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі :

головуючої судді Яковлєвої Л.В.

при секретарі Івченко В.І.,

за участі : представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача Сабітова С.В,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бориспіль цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з додатковою відповідальністю «Експресс Страхування» про захист прав споживачів та стягнення коштів-

в с т а н о в и в :

03 травня 2018 року ОСОБА_3 звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом, яким просить стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Експресс Страхування»(далі по тексту - ТДВ «Експрес Страхування») на свою користь 259 530,47 грн. невиплаченого страхового відшкодування.

Вимоги обґрунтовано тим, що 08 серпня 2017 року між сторонами укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів. Транспортний засіб по даному Договору є автомобіль належний позивачу - KIA Sportage, державний номерний знак НОМЕР_1. 25 листопада 2017 року сталося дорожньо-транспортна пригода. Винним у даній пригоді визнано позивача ОСОБА_3 26 листопада о 01 год. 47 хв., 01 год. 48 хв. та о 13 год. 01 хв. позивач намагався зв'язатись з страховиком ТОВ «Експрес Страхування» з метою повідомлення про страховий випадок. Крім того, 27 листопада 2017 року позивач звернувся до ТДВ «Експрес Страхування» з заявою про настання страхового випадку та виплату йому страхового відшкодування. За заявкою відповідача ТОВ «Автоцент на Харківському» розробило ремонтну калькуляцію. Однак, 03 квітня 2018 року ТДВ «Експрес страхування» листом повідомило позивача про відмову у виплаті позивачу страхового відшкодування. Позивач вважає, що відмова у виплаті страхового відшкодування є необґрунтованою та такою, що суперечить нормам чинного законодавства та укладеному між сторонами договору, оскільки ним виконано умови договору, а відтак він мав право отримати страхове відшкодування.

Позивач, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи до суду не з'явився, про причини неявки не повідомив, заяв чи клопотань на адресу суду не направив.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Разом з тим зазначив, що оскільки довірителем помилково не було враховано вимоги договору добровільного страхування щодо розміру франшизи, при задоволенні позову просив стягнути з відповідача страхове відшкодування за мінусом франшизи, визначеної у договорі. Крім того, при ухваленні судового рішення, просив врахувати обставини, наведені у відповіді на відзив.

Представник відповідача Сабітов С.В позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні з підстав наведених у відзиві та письмових поясненнях. Вважає також, що позивач не виконав умови договору щодо вчасного повідомлення про ДТП, повідомив до страхової компанії неправдиві відомості та під час розгляду справ про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 124 та 130 КУпАП ним введено суд в оману з метою уникнення відповідальності за ст. 130 КУпАП.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_3 повідомив суду, що даний автомобіль придбано ним в кредит і наразі заборгованості по ньому немає. Автомобіль не перебуває під заставою та є його особистою власністю. Ввечері 25 листопада 2017 року свідок кермував власним автомобілем та потрапив на ньому в ДТП. Під час ДТП з ним в авто знаходились також друзі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Хто викликав наряд поліції не знає, але останні прибули на місце пригоди приблизно через одну годину. Особу ОСОБА_3 поліцейські встановили на підставі наданого ним водійського посвідчення. ОСОБА_3 не пам'ятає чи проставляв свій підпис на протоколах і чи освідували його на стан алкогольного сп'яніння, стверджує, що був тверезим та щодо нього не проводилось освідування на стан алкогольного сп'яніння. З договором добровільного страхування ознайомлений, а тому намагався додзвонитись до відповідача та повідомити про настання страхового випадку, однак дзвінки зривались. Лише наступного дня, близько обіду, він набрав страхову компанію та повідомив обставини ДТП. Зазначив також, що після ДТП його автомобіль в присутності працівника страхової компанії було оглянуто на ТОВ «Автоцентр на Харківському» та було визначено розмір завданого збитку, з яким ОСОБА_3 погодився.

Також свідок зазначив, що згідно договору страхування він мав негайно, як тільки стало відомо про ДТП, повідомити страхову компанію про настання страхового випадку. Поняття «негайно» ОСОБА_3 розуміє так - зараз же, одразу як стало відомо.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_4 показав суду, що позивач є його другом. 25 листопада 2017 року свідок разом з товаришем приїхав до м. Києва у справах та цілий день був у м. Київ. Ввечері ОСОБА_4 разом з другом поїхав до м. Бориспіль в Київській області, щоб заночувати у ОСОБА_3. Приїхавши до будинку позивача, свідок побачив, що ОСОБА_3 виїздить з воріт на власному автоморбілі. Не заходячи до будинку позивача, він сів в його автомобіль та поїхав разом з ОСОБА_3

Приблизно за 300 метрів від цього місця під керуванням ОСОБА_3 сталось ДТП. Він не впорався з керуванням та в'їхав в паркан домоволодіння. Це було після 22 години вечора. В присутності свідка позивач намагався додзвонитись до страхової компанії, але йому це не вдалось. Про те, що ОСОБА_3 дзвонив саме до страхової компанії свідок знає з його слів. На протязі години після ДТП приїхав наряд поліції. Після їх прибуття ОСОБА_4 був присутнім лише 10-15 хвилин, а потім на прохання позивача пішов до його будинку, щоб привести дружину останного. ОСОБА_4 прийшов до будинку позивача та повідомив дружині друга про ДТП і просив підійти до чоловіка. Свідок лишився в будинку, приглядати за дітьми, але заснув. О п'ятій годині ранку 26 листопада 2017 року його розбудила дружина ОСОБА_3, оскільки ОСОБА_4 мав їхати додому. Вранці свідок не бачив та не скілкувався з позивачем.

У присутності свідка поліція не перевіряла документів, не складала протоколи, не залучала його свідком і не опитувала. Чи освідували позивача на стан алкогольного сп'яніння свідок не знає, але зазначив, що явних ознак перебування ОСОБА_3 у цьому стані він не помітив. Підтвердив, що за кермом автомобіля в момент ДТП був його власник - ОСОБА_3

Заслухавши пояснення сторін, надані в обгрунтування вимог чи заперечень, отримавши покази свідків, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 4 та ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року за № 475/97-ВР передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом.

Частинами 3, 4 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч. 1 ст. 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

У судовому засіданні встановлено, що 08 серпня 2017 між ОСОБА_3 та ТДВ «Експрес Страхування» укладено Договір добровільного страхування наземних транспорт-них засобів, які є предметом застави № 202.17.2365528. У часині А вказаного договору страхування зазначено особливі умови страхування, а саме що страхувальником є позивач відносно автомобіля «KIA Sportage», державний номерний знак НОМЕР_1. Франшиза (безумовна) складає 0,50% при страховому випадку ДТП. Місце дії Договору: Україна. Строк дії Договору: з 00.00 год. 09 серпня 2017 р. по 24.00 год. 08 серпня 2017 року. Пріоритет виплат СТО (а.с.8 -9).

Власником даного ТЗ згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 08 серпня 2017 року є ОСОБА_3 (а.с. 77).

Згідно довідки Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» від 18 липня 2018 року за № 240-29996/18 позичальник ОСОБА_3 станом на 13 липня 2018 року повністю виконав боргові зобов'язання за кредитним договором № 8259.09.01.2452 від 08 серпня 2017 року (а.с. 147 - 148).

За змістом ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

У п.7 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» вказано, що при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов'язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопору-шення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування.

Відповідно постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 грудня 2017 року ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого с. 124 КУпАП. Постанова набрала законної сили 21 грудня 2017 року (а.с. 19-20).

Даною постановою також встановлено, що 25 листопада 2017 року о 22 год. 48 хв. у м. Бориспіль водій ОСОБА_3 керував автомобілем «KIA Sportage», державний номерний знак НОМЕР_1 по вул. Д. Кошмана в бік вул. Котляревського, 33, не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на паркан ділянки будинку по вул. Котляревського, 33. Внаслідок ДТП даний автомобіль та паркан ділянки по вул. Котляревського, 33 отримали механічні пошкодження з матеріальни-ми збитками. Потерпілих у ДТП немає.

Наведене свідчить про те, що саме позивачем у дату, час та в місці, вказаних в постанові суду, скоєно ДТП на автомобілі «KIA Sportage», державний номерний знак НОМЕР_1. Наведене, в силу вимог ч. 2, 6 ст. 82 ЦПК України, не підлягає доказуванню.

По факту даного ДТП відносно ОСОБА_3 також складено протокол про адміністратив-не правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП, за наслідком розгляду якого постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 лютого 2018 року закрито провадження в адміністративній справі у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Постанова суду набрала законної сили 06 березня 2018 року (а.с. 23 - 24).

Даною постановою встановлено, що ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_6 надав суду пояснення про те, що своєї вини у скоєнні адміністративного право-порушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, не визнав. Взагалі не керував ТЗ під час ДТП, а перебував поряд з автомобілем «KIA Sportage», державний номерний знак НОМЕР_1 як його власник разом зі своїми товаришами, один з яких керував його автомобілем та скоїв ДТП. Через деякий час до них під'їхали працівники поліції та в ході спілкування вирішили, що ОСОБА_3 керував автомобілем в стані алкогольного сп'яніння, у зв'язку з чим запропонували пройти огляд на стан сп'яніння від якого останній не відмовився.

Під час розгляду адміністративної справи були допитані свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8. Свідок ОСОБА_7 повідомив суду, що почувши шум вийшов на вулицю та побачив в огорожі паркану автомобіль марки КІА, біля якого стояло троє чоловіків. Після цього свідок викликав поліцію, які по приїзду почали оформляти ДТП. ОСОБА_7 вказав також, що не бачив хто з трьох осіб керував даним ТЗ та не знає чому працівники поліції обрали водієм ОСОБА_3, проте дана особа дійсно перебувала в стані сильного алкогольного сп'яніння та не могла повідомити чи надати будь - які письмові пояснення.

Наведене, в сукупності з наданими під час розгляду даної цивільної справи показів свідків, свідчить про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 надали суду неправдиві свідчення, що не узгоджуються з обставинами, наведеними в постановах суду, які набули чинності.

А саме, позивач та його товариш ОСОБА_4 як свідки стверджували, що саме ОСОБА_3 керував автомобілем в момент ДТП, проте був тверезим і щодо нього не складався протокол по ст. 130 КУпАП та не проводилось освідування на стан алкогольного сп'яніння з фіксацією у відповідних документах.

Однак, у вищевказаній постанові суду від 23 лютого 2018 року наведено протилежні обставини, а саме, що позивач не перебував за кермом під час ДТП, ним керував один з товаришів, а сам ОСОБА_3 за власної згоди проходив освідування на стан алкогольного сп'яніння.

Дійсно, судового рішення, яким би ОСОБА_3 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП немає і він вважається таким, що не скоював дане правопорушення, однак з урахуванням обставин, встановлених постановами судів, що набрали законної сили, та показами ОСОБА_3 і ОСОБА_4 наданих в якості свідків, суд вбачає явні розбіжності, що свідчать про неправдивість показів щодо обставин скоєного 25 листопада 2017 року правопорушення (винної особи та обставин оформлення ДТП), у зв'язку з чим ставиться до їх показів критично.

Разом з тим, суд не дає оцінки доказам з адміністративної справи, які слугували підставою для притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП, оскільки вони вже були предметом дослідження суду та за наслідком їх вивчення 23 лютого 2018 року ухвалено постанову.

27 листопада 2017 року позивач звернувся до відповідача з заявою про настання 25 листопада 2017 року страхового випадку за договором страхування № 202.17.2365528 від 08 серпня 2017 року та просив виплатити страхове відшкодування для відновлення автомобіля на розрахунковий рахунок СТО ТОВ «Автоцентр на Харківському» за вирахуванням безумовної франшизи в розмірі 4031 грн (а.с. 18).

У зв'язку з цим у ТДВ «Експресс страхування» цього ж дня було оформлено повідомлення про подію від страхувальника по договору КАСКО № 202.17.2365528 та полісу ОСЦПВ № АК- 7341091 від 08 серпня 2017 року (а.с. 67).

У часині Б вище вказаного договору страхування зазначено загальні умови страхування (а.с. 10-16). Так, згідно п. 2.1.18 та 2.1.19 страхове відшкодування це - грошова сума в межах встановленої договором страхової суми, яку страховик повинен виплатити страхувальнику (вигодонабувачу) у разі настання страхового випадку. У випадку, якщо страхова сума становить певну частку дійсної вартості застрахованого транспортного засобу (далі по тексту - ТЗ) на момент укладення договору, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначеної за страховим випадком вартості збитків.

Безумовна франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором по кожному та будь - якому страховому випадку. Франшиза визначається у відсотках від страхової суми за договором.

Відповідно п. 3.3 частини Б даного Договору страховим випадком є подія, що відбулася під час дії періоду страхування за договором та у місці дії договору з настанням якої, за умови виконання страхувальником всіх умов договору, виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику (вигодонабувачу) в межах страхової суми, а саме : пошкодження, знищення або втрата ТЗ та/або внаслідок настання однієї або декількох подій : незаконного заволодіння, дорожньо - транспортної пригоди, протиправних дій третіх осіб, стихійних явищ, тощо.

У разі настання події, що може бути визнана страховим випадком страхувальник, відповідно п. 8.3.8, зобов'язаний діяти згідно розділу 10 частини Б Договору.

Так, згідно п. 10.1.1 даного Договору ОСОБА_3 мав вжити у межах розумної доцільності всіх можливих заходів щодо рятування ТЗ, негайно, з місця події, повідомити правоохоронні чи інші компетентні органи держави, на території якої сталася подія, та діяти у відповідності до вимог законодавства та Правил дорожнього руху.

З дослідженої під час розгляду справи роздруківки за телефонним номером позивача та з пояснень самого ОСОБА_3 вбачається, що вимоги даного пункту договору ним не виконано (а.с. 17). Доказів протилежного суду не надано.

Крім того, позивач у відповідності до п. 10.1.2, 10.1.2.1 даного договору мав негайно, з місця події (як тільки стало відомо про її настання) повідомити про таку подію страховика за телефоном 0-800-502-300 (цілодобово).

З деталізованого рахунку абонентського номера НОМЕР_4, який належить позивачу, судом встановлено, що на цілодобовий номер страховика позивач здійснював виклики 26 листопада 2017 року об 01:47 та об 01:48 ночі (а.с. 17).

Проте ДТП, як зазначено в постановах суду від 11 грудня 2017 року та 23 лютого 2018 року, відбулося 25 листопада 2017 року о 22 год. 48 хв..

В своїх поясненнях позивач вказав, що згідно договору страхування він мав негайно, як тільки стало відомо про ДТП, повідомити страхову компанію про настання страхового випадку, а поняття «негайно» розуміє так - зараз же, одразу як стало відомо.

При цьому суду не надано жодних доказів неможливості виконання ОСОБА_3 умов п. 10.1.2, 10.1.2.1 договору щодо негайного, в момент настання події 25 листопада 2017 року об 22 год. 48 хв., повідомлення страховика про настання ДТП. Як і не надано доказів несправності цілодобової служби кол центру відповідача чи неполадок на лінії зв'язку мобільного оператора.

В той же час представник відповідача підтвердив, що дійсно позивач набирав цілодобовий номер страхової компанії 26 листопада 2017 року об 01:47 та об 01:48 ночі, проте після з'єднання з оператором ОСОБА_3 клав трубку до початку розмови.

З наведеного суд приходить висновку, що позивач дійсно телефонував у вказаний час та дату вночі, проте ним не було повідомлено відповідача про обставини ДТП. Тобто, виконання вимог п. 10.1.2, 10.1.2.1 договору у визначений строк так і не відбулось.

Про обставини ДТП позивач особисто повідомив страхову компанію лише 26 листопада 2017 року о 12 год 56 хв. та о 13 год. 07 хв. (а.с. 17, 56). Наведене підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами, у зв'язку з чим не підлягає доказуванню на підставі ч. 1 ст. 82 ЦПК України.

В даній розмові з оператором ОСОБА_3 повідомив, що 25 листопада 2017 року об 23 год. вечора стався страховий випадок, оскільки не впоравшись з управлінням, він будучи в момент ДТП за кермом, допустив зіткнення з огорожею та пошкодив автомобіль. Також зазначив, що він викликав поліцію, яка по приїзду склала протокол про адміністративне правопорушення.

Відповідно п. 8.3.12 договору страхування страхувальник зобов'язаний при розгляді справи про адміністративне правопорушення, кримінальної, цивільної, господарської справи, пов'язаних зі страховим випадком, у судовому порядку вжити заходів для залучення страховика до участі у справі, в тому числі повідомити страховика про час та місце розгляду справи.

Представник позивача зазначив, що дана умова договору була виконана ОСОБА_3 та про факт наявності на розгляді в Бориспільському міськрайонному суді Київської області адміністративних справ за ст. 124 та 130 КУпАП страхову компанію було повідомлено.

Однак, з листа ТДВ «Експрес страхування» від 18 січня 2018 року за № 240 вбачається, що вина ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення у справі № 359/9798/17, підтверджується : схемою місця ДТП від 25 листопада 2017 року, письмовими поясненнями учасників ДТП, фотознімком місця події, протоколом про адміністративне правопорушення серії БР № 088653 від 25 листопада 2017 року та протоколом про адміністративне правопорушення серії БР № 088652 від 25 листопада 2017 року (а.с. 21).

Також зазначено, що до відповідача ОСОБА_3 було подано лише оригінал протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 088653 від 25 листопада 2017 року. У зв'язку з чим страховик просив позивача надати їм протокол про адміністративне право-порушення серії БР № 088652 від 25 листопада 2017 року.

Дана вимога ТДВ «Експрес страхування» позивачем не виконана. Доказів протилежного сторонами суду не надано.

Згідно п. 8.4.5 умов Договору страхування страховик має право надсилати запити у відповідні компетентні органи та отримувати додаткові документи, необхідні для з'ясування обставин страхового випадку та складання страхового акту. Строк прийняття рішення на виплату відшкодування або у відмові виплати страхового відшкодування продовжується на період очікування вказаної інформацію.

Реалізуючи дане право страховик направив запит до Бориспільського відділу поліції ГУ НП в Київській області та 19 квітня 2018 року отримав довідку № 220280, з якої вбачалось наступне : місце скоєння ДТП - м. Бориспіль, вул. Котляревського, 33, дата і час ДТП - 25 листопада 2017 року о 22 год. 48 хв., відомості про ТЗ, який належить ОСОБА_3, дані про стан алкогольного сп'яніння водія - 1,5 до 2,5 проміле (а.с. 68).

Тобто, лише за наслідком отримання постанови суду від 11 грудня 2017 року у адміністративній справі № 359/9798/17 та документів від правоохоронних органі страховику стало відомо про наявність іншого правопорушення в діях ОСОБА_3 під час скоєння ДТП 25 листопада 2017 року.

Наведене, в свою чергу, свідчить про часткове повідомлення позивачем даних страховику про наявні адміністративні правопорушення та складені у зв'язку з цим два протоколи поліцією за ст. 124 та 130 КУпАП.

В той же час, позивачем, всупереч вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надано суду жодних доказів на підтвердження виконання вимог страховика про надання протоколу про адміністративне правопорушення передбачене ст. 130 КУпАП та не надано доказів повідомлення ТДВ «Експрес страхування» про факт наявності обох протоколів та, відповідно, двох адміністративних справ на розгляді Бориспільського міськрайонного суду Київської області.

Зважаючи на вказане, суд приходить висновку, що ОСОБА_3 також не виконав умови договору страхування, визначені п. 8.3.12 та повідомив страховику неповні відомості щодо обставин скоєного ДТП та наявності на розгляді в суді двох адміністративних проваджень.

Відповідно ч.1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 6 цього Кодексу визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Договір, відповідно ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з презумпцією правомірності правочину, закріпленої положенням ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною 1 ст. 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні страхувальни-кові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), і. страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Відповідно ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання, наступають правові наслідки встановлені договором або законом.

Статтею 991 ЦК України встановлено, щостраховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі: 1) навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов'язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров'я, честі, гідності та ділової репутації; 2) вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об'єкт страхування або про факт настання страхового випадку; 4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала; 5) несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) наявності інших підстав, встановлених законом.

Договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону. Рішення страховика про відмову здійснити страхову виплату повідомляється страхувальникові у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови.

Пунктом 13.1., 13.1.1 та 13.1.4 договору страхування зазначено, що підставою для відмови страховика у виплаті страхового відшкодування є порушення (невиконання або неналежне виконання) страхувальником або особою, допущеною до керування ТЗ, умов договору. Подання страхувальником або особою, допущеною до керування ТЗ, свідомо неправдивих відомостей про предмет договору або про факт та обставини настання страхового випадку.

Крім того, згідно п. 12.2, 12.2.8 цього договору страховик не відшкодовує витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом та/ або заміною частин, деталей ТЗ, які не є результатом настання страхового випадку.

Згідно ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідаль-ності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно вимог п. 36.1 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкоду-вання (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Згідно п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» за № 4 від 01 березня 2013 року необхідною умовою виникнення обов'язку страховика за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, які на відповідній правовій підставі володіють транспортними засобами, є настання страхового випадку (події, внаслідок якої завдано шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахо-вана за договором).

У ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачений обов'язок страховика протягом трьох робочих днів з дня прийняття рішення направити заявнику письмове повідомлення щодо прийнятого рішення, яке в разі не задоволення може бути оскаржене, в передбаченому законом порядку.

Згідно п. 37.2 ст. 37 даного Закону України рішення страховика про відмову у здійсненні страхової виплати повідомляється страхувальнику у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови.

Відповідно п. 19 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» за № 4 від 01 березня 2013 року з урахуванням змісту статті 979 ЦК та статті 16 « у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку. Наприклад, несвоєчасне повідомлення страхувальником страховика без поважних на те причин про настання страхового випадку (пункт 5 частини першої статті 989 ЦК, пункт 5 частини першої статті 991 ЦК) може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування у тому разі, якщо воно позбавило страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком.

За наслідком дослідження отриманих від ОСОБА_3 та за запитом відповідача документів страхова компанія 01 квітня 2018 року склала страховий акт № 3.17.1983-1, яким на підставі п. 8.4.3, 12.1, 12.1.18, 13.1.1, 13.1.4 Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № 202.17.2365528 від 08 серпня 2017 року дану пригоду визнано не страховим випадком (а.с. 79).

Про дане рішення та мотиви його прийняття, ТДВ «Експрес страхування» повідомило ОСОБА_3 листом № 1663 від 03 квітня 2018 року (а.с. 25).

Також встановлено, що страховий акт № 3.17.1983-1 від 01 квітня 2018 року позивачем не оскаржувався та у прохальній частині даного позову не вказано вимогу про визнання страхового акту недійсним, чи про його скасування.

Вказане вище, в сукупності з висновками суду наведеними раніше, свідчить про невиконання позивачем умов договору та повідомлення неправдивих відомостей по ДТП, а тому суд вважає, що ТДВ «Експрес страхування» правомірно відмовило ОСОБА_3 у виплаті страхового відшкодування по даному факту.

Крім того, відповідно вимог п. 8.1.4 договору страхування страхувальник має право ознайомитись з автотоварознавчою експертизою на ТЗ, з яким стався страховий випадок, проведеної за ініціативи страховика, а у разі незгоди з її висновком за свій рахунок замовити проведення іншої товарознавчої експертизи.

З наданих сторонами пояснень встановлено, що 28 листопада 2017 року в присутності представника страхової компанії на ТОВ « Автоцентр на Харківському», здійснено огляд пошкодженого ТЗ та було складено розрахунок вартості відновлювального ремонту в розмірі близько 202 000 грн. Даний документ надано представником позивача для огляду судом та сторонами на стадії доповнень судового розгляду, але не приєднано до матеріалів справи.

ОСОБА_3 не заперечував проти визначеного розміру вартості відновлювального ремонту. В матеріалах справи відсутні докази непогодження чи оспорювання даного вартісного визначення позивачем.

Проте, незважаючи на вказане, позивач після отримання відповіді ТДВ «Експрес страхування» про відмову у виплаті страхового відшкодування, повторно звернувся до ТОВ «Автоцентр на Харківському» і 05 квітня 2018 року отримав рахунок - фактуру № , згідно якого вартість відновлювальних робіт станом на 05 квітня 2018 року становить 259 530 грн. 47 коп. (а.с. 34-35).

При цьому позивачем не зазначено підстав для повторного огляду пошкодженого ТЗ та не обґрунтовано необхідність повторної оцінки майна за спливом шісти місяців з моменту ДТП, не наведено обґрунтування непогодження з попередньо визначеним розміром вартості відновлювального ремонту та не повідомлено у зв'язку з чим ОСОБА_3 вважає його недійсним.

Крім того, згідно п. 8.1.4 договору страхування у разі незгоди з висновком експертизи щодо пошкодженого ТЗ, здійсненого на замовлення страховика, ОСОБА_3 мав право за свій рахунок замовити проведення іншої товарознавчої експертизи.

Відповідно п. 4.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів від 24 листопада 2003 року за результатами оцінки оцінювач складає звіт про оцінку КТЗ. За результатом оцінки, виконаної суб'єктом оціночної діяльності - органом державної влади або органом місцевого самоврядування самостійно, складається акт оцінки КТЗ. У разі проведення судової автотоварознавчої експертизи за результатами здійснення відповід-них досліджень експерт складає висновок експерта. У разі виконання судовим експертом відповідно до частини шостої статті 13 Закону України "Про судову експертизу" оцінки на договірних засадах з питань, що становлять інтерес для юридичних і фізичних осіб, він складає висновок експертного дослідження з урахуванням особливостей його оформлення

згідно із законодавством. Вимоги до висновку чи звіту (акту) оцінки ТЗ визначено в п. 4.4.

Однак, рахунок - фактура не є висновком чи звітом (актом) товарознавчої експертизи.

За п. 4.1 даної Методики оцінка КТЗ передбачає урахування технічних, технологічних характеристик та особливостей об'єкта оцінки, умов його експлуатації, обслуговування та зберігання, технічного стану на підставі відповідної технічної, довідкової, облікової документації та обстежень.

У разі потреби, відповідно п. 5.2 Методики, виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповід-

ного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату. У разі відсутності в установлений час на місці огляду осіб, що викликалися, огляд проводиться без їх участі, про що зазначається у звіті (акті), висновку.

Однак, всупереч наведеному, позивач не надав суду доказів повідомлення страховика про повторний огляд ТЗ, дату, час і місце його проведення. Докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

В свою чергу представник відповідача зазначив, що про повторний огляд і видачу рахунку - фактури від 05 квітня 2018 року страховику стало відомо лише після отримання позовної заяви разом з додатками.

Крім того, відповідно п. 9.7.2 договору страхування у випадку обрання страхувальником опції «пріоритет СТО» за умови перерахування коштів на СТО для здійснення відновлювального ремонту ТЗ або перерахування страхувальнику або вигодонабувачу, якщо роботи по відновленню ТЗ вже оплачені, - кошторису ремонтних робіт, рахунків - фактури, нарядів - замовлень, актів виконаних робіт та інших документів, які підтверджують вартість та факт виконання відновлювального ремонту на СТО, що підтримує гарантійні зобов'язання виробника (імпортер / офіційний дилер) застрахованого ТЗ та яка письмово вказується (погоджується) страховиком страхувальнику. При цьому перерахування проводиться безготівково на рахунок СТО, що надала рахунок або по факту виконання робіт на підставі акту виконаних робіт та квитанції про сплату на рахунок страхувальника або вигодо-набувача.

Вартість відновлювального ремонту ТЗ за операцією «пріоритет СТО» визначається відповідно до одного з наведених у п. 9.7.2.1 та 9.7.2.2 договору страхування варіантів.

Проте, всупереч вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України ОСОБА_3 не надано суду жодних доказів того, що ТЗ відновлено у ТОВ «Автоцентр на Харківському» та дані послуги вже ним оплачено. Крім того, взагалі невідомо в якому стані наразі перебуває належний позивачу пошкоджений ТЗ.

В свою чергу позивач не просить суд стягнути грошові кошти в розмірі 259 530 грн. 47 коп. з ТДВ «Експрес страхування» та перерахувати на користь СТО для проведення відновлювального ремонту, а просить стягнути їх лише на свою користь.

Наведені вимоги, в силу п. 9.7.2 договору страхування та ч.1 ст. 81 ЦПК України є безпідставними та, у зв'язку з цим, задоволенню не підлягають.

Згідно ч. 1, 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складають-ся з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно п. 2 ч. 2, ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним судових витрат.

Керуючись ст. 258-259, 263-265, 268, 353 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Товариства з додатковою відповідальністю «Експресс Страхування» про захист прав споживачів та стягнення коштів-відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги через Бориспільський міськрайонний суд Київської області до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення суду виготовлено 04 січня 2019 року.

Суддя Л. В. Яковлєва