Постанова

Іменем України

03 липня 2019 року

м. Київ

справа № 242/1142/16-ц

провадження № 61-5756 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Кривцової Г. В., Лідовця Р. А.,

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , який діє від імені та в інтересах малолітньої ОСОБА_2 ;

представники позивача: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ;

відповідач - ОСОБА_5 ;

представник відповідача - ОСОБА_6 ;

третя особа - орган опіки та піклування Селидівської міської ради Донецької області;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , який діє від імені та в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , на рішення Апеляційного суду Донецької області

у складі колегії суддів: Новосьолової Г. Г., Азевича В. Б., Мальованого Ю. М., від 06 жовтня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України

у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року ОСОБА_1 , який діє від імені та в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 , третя особа - орган опіки та піклування Селидівської міської ради Донецької області, про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням, вселення та відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 27 листопада 2007 року між ним та ОСОБА_7 було зареєстровано шлюб, від якого у них народилося двоє дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є інвалідом дитинства. 16 лютого 2012 року за договором дарування ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_7 однокімнатну квартиру

АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 його дружина ОСОБА_7 померла.

Вказував, що з 25 жовтня 2013 року його покійна дружина за ініціативою ОСОБА_5 стала проживати окремо від нього та дітей у своїй подарованій квартирі у зв`язку з важкою хворобою, проте він разом з дітьми відвідували її, піклувалися за нею. Після смерті дружини він намагався потрапити у квартиру, проте йому не вдалося, так як ОСОБА_5 замінила механізми замків вхідних дверей. Пізніше йому стало відомо про те, що у належній його покійній дружині квартирі мешкають інші особи.

12 грудня 2014 року він звернувся до Першої селидівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини від імені та в інтересах дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказану заяву було прийнято та відкрито спадкову справу. 12 січня

2015 року та 20 січня 2015 року він особисто подавав заяви до нотаріальної про прийняття спадщини, проте у їх прийнятті йому було відмовлено. Водночас згідно з довідки Першої селидівської державної нотаріальної контори від 10 березня 2015 року із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 звернулися 18 грудня 2014 року батьки померлої: ОСОБА_10 та ОСОБА_5 , яка діяла як опікун від імені малолітнього ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначав, що ні він, ні його дитина не мають доступу до спірної квартири. ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_7 незаконно заволоділа правовстановлюючими документами на квартиру, документами його дитини, частково вивезла з квартири меблі, які купувалися ним особисто та його матір`ю для його сім`ї, самовільно здала квартиру в оренду стороннім особам без згоди всіх спадкоємців, дохід від оренди отримувала та витрачала одноособово, комунальні платежі за квартиру не сплачувала, привласнила банківські картки, на які його дружина за життя отримувала допомогу на дитину інваліда та аліменти.

08 грудня 2015 року ОСОБА_5 , діючи в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_11 та батько померлої дружини - ОСОБА_10 отримали свідоцтва про право на спадщину за законом.

На теперішній час він не отримав свідоцтва про право на спадщину за законом, а з 06 лютого 2015 року знаходиться у безоплатній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею восьмирічного віку по ІНФОРМАЦІЯ_4 року, відсутність коштів позбавляє його можливості отримати зазначене свідоцтво.

Звертаючись до суду, він вважав, що відповідачка своїми діями перешкоджає йому та його дитині, як законним власникам частини нерухомого майна, володіти, користуватись та розпоряджатись ним. Крім цього, вважав, що діями відповідачки йому була завдана моральна шкода, яку він оцінював у розмірі 10 тис. грн.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 , який діє від імені та в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , просив суд: зобов`язати ОСОБА_5 усунути перешкоди у користуванні ним та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , квартирою АДРЕСА_1 шляхом надання йому ключів від вхідних дверей спірної квартири; вселити його та ОСОБА_2 ,ІНФОРМАЦІЯ_2

у вказану квартиру; стягнути з ОСОБА_5 на його та ОСОБА_2 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , користь на відшкодування моральної шкоди 10 тис. грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області у складі судді Кротінова В. О. від 21 червня 2016 року позов ОСОБА_1 , який діє від імені та в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_5 надати ключі ОСОБА_1 від вхідних дверей квартири АДРЕСА_1 . Вселено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у квартиру

АДРЕСА_1 . У задоволенні решти позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивач має право на користування спірною квартирою, незважаючи на те, що у нього відсутні правовстановлюючі документи на неї, оскільки він

такий самий спадкоємець, який прийняв спадщину після смерті

ОСОБА_7 і тієї самої черги, що і відповідачка.

При цьому суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних

вимог в частині усунення перешкод у користуванні спірною квартирою та відшкодування моральної шкоди, виходив із того, що позовні вимоги в цій частині є недоведеними.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 06 жовтня 2016 року апеляційні скарги ОСОБА_1 , подану його представником ОСОБА_3 , та ОСОБА_5 задоволено частково. Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 21 червня 2016 року скасовано. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , третя особа - орган опіки та піклування Селидівської міської ради Донецької області, відмовлено. Позовні вимоги ОСОБА_1 , який діє від імені та в інтересах малолітньої

ОСОБА_2 , до ОСОБА_5 , третя особа - орган опіки та піклування Селидівської міської ради Донецької області, задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_5 усунути перешкоди у користуванні

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , квартирою

АДРЕСА_1 шляхом надання ключів ОСОБА_1 , який діє від імені та в інтересах малолітньої

ОСОБА_2 , від вхідних дверей спірної квартири. У задоволенні позовних вимог про вселення та відшкодування моральної шкоди відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд виходив із того, що право на спадкування частини спірної квартири малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не порушено, проте їй чиняться перешкоди у користуванні цією квартирою з боку ОСОБА_5 , а тому її право підлягає захисту шляхом надання ключів від спірної квартири її законному представнику - ОСОБА_1 . Відмовляючи у задоволенні позивних вимог в частині вселення малолітньої ОСОБА_2 у спірну квартиру, апеляційний суд виходив із того, що вона є інвалідом дитинства, потребує сторонньої допомоги, проживає з батьком

у квартирі, яка належить йому на праві власності, а місце проживання дитини є місце проживання батька, у зв'язку із цим вимоги про вселення є передчасними.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні спірною квартирою шляхом надання йому ключів від вхідних дверей та вселення, то суд апеляційної інстанції виходив із того, що він є особою, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, у лютому 2012 року шлюб між ним та ОСОБА_7 розірвано, а із заявою до суду про визначення додаткового строку для прийняття спадщини він не звертався. Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, то вони також задоволенню не підлягають, так як недоведені.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , який дії від імені та в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позову скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким його позов задовольнити у повному обсязі.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження у вищевказаній справі та витребувано її матеріали з Селидівського міського суду Донецької області.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2017 року справу за позовом

ОСОБА_1 , який дії від імені та в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , до ОСОБА_5 , третя особа - орган опіки та піклування Селидівської міської ради Донецької області, про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням, вселення та відшкодування моральної шкоди призначено до судового розгляду.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У січні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

У червні 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді-доповідачу.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 , який дії від імені та в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , мотивована тим, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про те, що він не прийняв спадщину в установлений законом строк, а із заявою до суду про визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини не звертався. Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 11 листопада 2015 року, що набрало законної сили, його позов про визнання незаконними постанов про відмову у вчиненні нотаріальної дії, зобов`язання вчинити нотаріальні дії задоволено частково. Визнано незаконною постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Першої селидівської державної нотаріальної контори Климової О. В. від 20 січня 2015 року, якою відмовлено ОСОБА_1

у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом, яке ним

до цих пір не отримано з незалежних від нього причин. Таким чином, він

є спадкоємцем за законом після смерті дружини ОСОБА_7 , померлої

ІНФОРМАЦІЯ_3 . Крім того, апеляційний суд не врахував його доводів щодо завдання йому та його доньці моральної шкоди неправомірними діями ОСОБА_5 , яка чинила перешкоди у користуванні квартирою, він був вимушений шукати нове житло, оформив безоплатну відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею восьмирічного віку, останні кошти були потрачені на необхідні речі для дитини.

Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

У січні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшло заперечення ОСОБА_5 ,

в якому зазначено, що оскаржуване рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим, а доводи касаційної скарги - безпідставними.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

27 листопада 2007 року ОСОБА_1 та ОСОБА_7 зареєстрували шлюб (т. 1, а. с. 9), від якого у них народилося двоє дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є інвалідом дитинства (т. 1, а. с. 8, 18, 233).

06 лютого 2014 року рішенням Селидівського міського суду Донецької області виключено відомості про ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , як батька, в актовому запису № 139 від 18 серпня 2008 року про народження ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 2,

а. с. 214).

На підставі вказаного рішення суду, видане нове свідоцтво про народження дитини ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з якого вбачається, що батьками дитини записані: батько - ОСОБА_10 , мати - ОСОБА_7 (т. 1, а. с. 234).

18 лютого 2014 року заочним рішенням Селидівського міського суду Донецької області шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 розірвано

(т. 2, а. с. 38).

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції про перегляд заочного рішення та 29 грудня 2014 року ухвалою Селидівського міського суду Донецької області заочне рішення скасовано, а 31 грудня 2014 року ухвалою Селидівського міського суду Донецької області провадження

у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу - закрито, у зв`язку зі смертю позивачки (т. 2, а. с.136, 137).

17 березня 2015 року ухвалою Апеляційного суду Запорізької області залишено без змін ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 31 грудня 2014 року (т. 2, а. с.169).

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (т. 1, а. с. 10).

Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина, що складається з однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , яку 16 лютого 2012 року відповідачка ОСОБА_5 відповідно до договору дарування подарувала ОСОБА_7 (т. 1, а. с. 27).

13 серпня 2014 року рішенням виконавчого комітету Селидівської міської ради Донецької області ОСОБА_5 призначено опікуном над малолітнім ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дитиною - сиротою (т. 1, а. с. 16).

12 грудня 2014 року Першою селидівською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 2, а. с.141), з якої вбачається, що із заявами про прийняття спадщини звернулися:

- 12 грудня 2014 року та 22 грудня 2014 року - ОСОБА_1 , як законний представник ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- 18 грудня 2014 року - батько померлої ОСОБА_10 ,

ІНФОРМАЦІЯ_8 ;

- 18 грудня 2014 року - ОСОБА_5 , як опікун ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 2, а. с. 127, 128, 129).

Таким чином, троє спадкоємців, в тому числі діти: ОСОБА_2 та

ОСОБА_11 , а також батько спадкодавця ОСОБА_10 , звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини у строк, визначений законом.

08 грудня 2015 року державним нотаріусом Першої селидівської державної нотаріальної контори видані свідоцтва про право на спадщину: на 1/4 успадковану частку майна квартири АДРЕСА_1 видано ОСОБА_10 (батько померлої), на 1/4 успадковану частку майна квартири АДРЕСА_1 видано ОСОБА_11 (малолітній син померлої) та зазначено що свідоцтва про право на спадщину на 1/2 успадковану частку вказаного майна не видані.

Свідоцтва про право на спадщину на 1/2 успадковану частку вказаного майна не видані (т. 2, а. с.192, 194).

Рішенням Селидівського міського суд Донецької області від 11 листопада 2015 року позов ОСОБА_1 , який діяв від свого імені та в інтересах ОСОБА_2 , задоволено частково. Визнано незаконною постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Першої селидівської державної нотаріальної контори Климової О. В. від 20 січня 2015 року, якою відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право

на спадщину за законом. Визнано незаконною постанову про відмову

у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Першої селидівської державної нотаріальної контори Климової О. В. від 13 липня 2015 року щодо видачі дубліката договору дарування квартири від 16 лютого 2012 року, посвідченого Першою селидівською державною нотаріальною конторою, стороною якого є ОСОБА_7 її спадкоємцю - ОСОБА_1 . Зобов`язано Першу селидівську державну нотаріальну контору видати дублікат договору дарування квартири від 16 лютого 2012 року, посвідченого Першою селидівською державною нотаріальною конторою, стороною якого є ОСОБА_7 її спадкоємцю - ОСОБА_1 , який діє від свого імені та від імені ОСОБА_2 . У задоволені решти позову відмовлено.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване

рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального

та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з частиною п`ятою статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Застосувавши зазначені вище норми матеріального права, суд

апеляційної інстанції правильно зобов`язав ОСОБА_5 усунути перешкоди у користуванні спадкоємцем ОСОБА_2 квартирою, яка входить до складу спадщини після смерті ОСОБА_7 .

Разом з тим, згідно з частиною четвертою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Ураховуючи те, що малолітня ОСОБА_2 проживає з батьком у належній йому на праві власності квартирі, є інвалідом дитинства та потребує постійного стороннього догляду, право на спадщину малолітньої дитини не порушено, а тому вселення дитини в іншу квартиру, ніж ту, в якій проживає її батько, є передчасним.

Посилання касаційної скарги на незаконність рішення апеляційного суду про відмову у вселенні ОСОБА_1 у спірну квартиру є безпідставними, оскільки преюдиційним рішенням Селидівського міського суд Донецької області від 06 травня 2015 року ОСОБА_1 відмовлено у визнанні права власності у порядку спадкування (т. 2, а. с. 212-213).

Згідно з частиною третьою статті 61 ЦПК України 2004 року обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується про розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Тобто апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що

ОСОБА_1 не є особою, яка прийняла спадщину у встановлений законом строк, а правом, передбаченим статтею 1272 ЦК України, щодо визначення додаткового строку для прийняття спадщини він не скористався.

При цьому доводи касаційної скарги про незастосування судом статті 60 СК України, яка регулює підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя, є безпідставними, оскільки спірна квартира набута його покійною дружиною у порядку дарування, а згідно з частиною першою статті 57 СК України є особистою приватною власністю дружини.

Посилання касаційної скарги як на преюдиційне рішення Селидівського міського суду Донецької області від 11 листопада 2015 року, яким, на думку ОСОБА_1 , підтверджено його право на спадкування спірної квартири, також не заслуговують на увагу, оскільки вказаним рішенням суду зобов`язано нотаріуса видати дублікат договору дарування квартири

від 16 лютого 2012 року і відмовлено ОСОБА_1 у зобов`язані нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті

ОСОБА_7

Колегія судів погоджується із висновками апеляційного суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, як такі, що не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні та не доведені позивачем.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , який діє від імені та в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Донецької області від 06 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк