ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8893/19 Справа № 182/2255/17 Суддя у 1-й інстанції - Кобеляцька-Шаховал І. О. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
УХВАЛА

про повернення апеляційної скарги

23 грудня 2019 року м.Кривий Ріг

Суддя судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду Барильська А.П., розглянувши апеляційну ОСОБА_1 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 травня 2019 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

13 вересня 2019 року відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 травня 2019 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 30 жовтня 2019 року подану апеляційну скаргу залишено без руху та надано апелянту строк, який не може перевищувати десять днів з моменту отримання копії ухвали суду, для усунення її недоліків, а саме сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

На виконання ухвали суду апеляційної інстанції відповідачем подано заяву, в якій зазначено, що відповідач, як споживач, звільнений від сплати судового збору по дані категорії справ.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 21 листопада 2019 року подану відповідачем апеляційну скаргу повторно залишено без руху та надано апелянту строк, який не може перевищувати десять днів з моменту отримання копії ухвали суду, для усунення її недоліків, а саме сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

При цьому апелянту в ухвалі суду апеляційної інстанції про залишення апеляційної скарги без руху було роз`яснено, що відповідач не звільнений від сплати судового збору в даній категорії справ, оскільки із аналізу норми частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у її системному зв`язку з положеннями статей 1 6 Закону України «Про судовий збір», зокрема статті п`ятої зазначеного закону, слідує, що споживач, право якого порушене і який у зв`язку саме з цим подає позов, відповідно до статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», звільняється від сплати судового збору за подання позовної заяви до суду.

Оскільки споживач не звільняється від сплати судового збору за подання до суду інших документів як окремих об`єктів справляння судового збору, зокрема апеляційної, касаційної скарг, заяви про перегляд судового рішення Верховним Судом України, то у таких випадках він зобов`язаний сплатити судовий збір у розмірі ставки, визначеної відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір».

Вказаний правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року № 6-185/цс17 та у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року № 761/24881/16-ц та в ньому йдеться про те, що споживач, право якого порушено та який звернувся з позовом до суду за захистом свого права, як споживача, звільняється від сплати судового збору на будь-якій стадії розгляду такого позову.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 має процесуальний статус відповідача по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, а отже положення статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» на апелянта не розповсюджуються, та за оскарження рішення суду першої інстанції апелянт має сплачувати судовий збір.

Згідно зі ст.ст. 12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах рівності змагальності та диспозитивності.

У відповідності до п. 6 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд цивільної справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя, у тому числі доступність до апеляційного оскарження судового рішення. Право на апеляційне оскарження судових рішень закріплено і в ст. 129 Конституції України.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. При цьому, Європейський суд з прав людини зазначив, що немає порушення права на доступ доправосуддя, якщо заявники не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи.

Відповідно до ст.ст. 185, 357 ЦПК України в разі невиконання вимог ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху у встановлений судом строк, скарга вважається неподаною та повертається особі, яка її подала.

Як вбачається із матеріалів справи, копія ухвали суду апеляційної інстанції від 21 листопада 2019 року про залишення апеляційної скарги без руху була отримана апелянтом 27 листопада 2019 року, однак, у встановлений десятиденний строк, вимоги ухвали суду не виконано, натомість відповідачем повторно було подано заяву, в якій зазначено, що відповідач, як споживач, звільнений від сплати судового збору по дані категорії справ.

На теперішній час недоліки апеляційної скарги не усунуто, заява відповідача про те, що він звільнений від сплати судового збору, відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», не є виконанням ухвали Дніпровського апеляційного суду від 21 листопада 2019 року про залишення без руху апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 травня 2019 року, оскільки ОСОБА_1 має процесуальний статус відповідача по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, а отже положення статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» на апелянта не розповсюджуються, та за оскарження рішення суду першої інстанції апелянт має сплачувати судовий збір.

За таких обставин апеляційну скаргу ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 30 травня 2019 року необхідно вважати неподаною та повернути її скаржнику.

Керуючись ст.ст. 185, 357 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 травня 2019 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості вважати неподаною та повернути її заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в касаційному поряду до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Суддя: А.П.Барильська.