КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 грудня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Олійника В.І.,

суддів: Желепи О.В., Кулікової С.В.,

при секретарі Бондаренко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 18 вересня 2019 року та на додаткове рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 25 вересня 2019 року у складі судді Катющенко В.П. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 60 510 грн., витрати за проведення комплексного експертного транспортно-трасологічного дослідження обставин та механізму дорожньо-транспортної пригоди та експертного автотоварознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку у розмірі 11 500 грн., компенсацію моральної шкоди в розмірі 10 000 грн., а також просила судові витрати покласти на відповідача.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 08 жовтня 2017 року близько 20 год. 50 хв. по бульвару Дружби Народів у напрямку моста Патона в місті Києві відбулося зіткнення автомобіля «Honda Civic» (державний номерний знак НОМЕР_1 ), належного ОСОБА_3 , та яким керувала ОСОБА_1 , та автомобіля «Range Rover Evoque» (державний номерний знак НОМЕР_2 ) під керуванням ОСОБА_2 , яка рухалася позаду автомобіля позивача та внаслідок недотримання дистанції, завдала пошкоджень автомобілю третьої особи «Honda Civic», (державний номерний знак НОМЕР_1 ), який внаслідок ДТП отримав ряд механічних пошкоджень.

О 21 год. 30 хв. з метою оформлення ДТП на місце події прибув патруль поліції, але водіями обох транспортних засобів було вирішено скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду - Європротокол. Оскільки при складанні вказаного повідомлення позивачка виявила відсутність у себе полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, то відповідні дані до Європротоколу не були внесені. В подальшому третя особа - ОСОБА_3 звернувся до ПрАТ «СК «Перша», надавши посвідчення водія, копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, копію полісу АК/7758787 від 09.09.2017 року та повідомлення про ДТП.

Вказувала, що ПрАТ «СК «Перша» відмовила у виплаті страхового відшкодування на підставі ч.1 п.33.2 ст.33, пп.37.1.3 п.37.1 ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки вказаний Поліс почав діяти 10.10.2017 року, тобто, після настання ДТП.

Позивачка зверталася до відповідача щодо добровільного відшкодування завданих при ДТП збитків, однак відповіді не отримала, у зв`язку з чим звернулася до ТОВ «Судові незалежна експертиза України» для проведення експертних досліджень щодо встановлення обставин та механізму ДТП, а також визначення розміру матеріального збитку.

За результатами проведених досліджень встановлено, що: в причинному зв`язку з виникненням ДТП перебували дії водія автомобіля «Range Rover Evoque» (державний номерний знак НОМЕР_2 ) ОСОБА_2 , пов`язані або з неналежним виконанням вимог п.13.1 ПДР України, або з неналежним виконанням вимог п.12.3 ПДР України; вартість відновлювального ремонту автомобіля «Honda Civic» (державний номерний знак НОМЕР_1 ) становить 101 014 грн. 89 копю, вартість матеріального збитку становить 58 171 грн. 07 коп. Оплата за складання експертних висновків становить 11 500 грн. Ремонт автомобіля «Honda Civic» (державний номерний знак НОМЕР_1 ) загалом становив 60 510 грн.

Так як родина позивачки протягом тривалого часу була позбавлена можливості використовувати пошкоджений при ДТП автомобіль, в результаті чого було порушено звичний уклад позивачки, та позивачка змушена була витрачати час на врегулювання питань, пов`язаних з ремонтом автомобіля, а тому зазнала моральних страждань, які оцінила в 10 000 грн.

31 жовтня 2018 року від представника відповідачки ОСОБА_2 - ОСОБА_4 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому у задоволенні позову ОСОБА_1 просив відмовити у повному обсязі у зв`язку з його безпідставністю і необґрунтованістю, та стягнути з позивача на користь відповідача понесені витрати, пов`язані з розглядом справи у суді згідно з попереднім розрахунком судових витрат у розмірі 13 500 грн.

В обґрунтування своєї позиції представник відповідачки посилався на приписи ч.5 ст.1187, п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України, в силу яких відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, у тому числі і моральну шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, під яким слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату. Зазначив, що станом на 08.10.2017 року, при складанні Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду позивачка виявила відсутність у себе в автомобілі Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, однак запевнила відповідачку у наявності такого Полісу, чинного станом на день ДТП, та зобов`язалася надати його наступного дня при зверненні до ПрАТ «СК «Перша» з повідомленням про страховий випадок для здійснення їй страхового відшкодування. В подальшому страховою компанією було відмовлено у здійсненні страхового відшкодування позивачці у зв`язку з невиконанням потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки Поліс №АК/7758787, наданий позивачкою разом з Повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, почав дію 10.10.2017 року, тобто через два дні після настання події. Вважав, що додане до позовної заяви Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол) від 08.10.2017 року є неналежним та недопустимим доказом. Щодо розміру завданої матеріальної шкоди, то звертав увагу на невідповідність суми, яка підлягала сплаті за Актом виконаних робіт від 17.12.2018 у розмірі 48 360 грн., та фактично сплаченої суми згідно з Товарним чеком б/н від 20.04.2018 року про сплату позивачем ФОП ОСОБА_5 суми коштів в готівковій формі у розмірі 60 510 грн., в той час як за даними Висновку №ЕД-1707-2-905.17 розмір матеріального збитку склав 58 171 грн. 07 коп. Крім того, вважав Товарний чек б/н від 20.04.2018 року недопустимим доказом, як такий, що отриманий з порушенням порядку, встановленого чинним законодавством, оскільки ФОП ОСОБА_5 не мав права приймати готівкові кошти від позивачки, як фізичної особи, за товари, роботи (надані послуги), в розмірі, що перевищує 50 000 грн. Позовну вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у сумі 10 000 грн. вважав безпідставною, оскільки ОСОБА_1 ввела в оману відповідачку про наявність у неї діючого Полісу та можливість обмежитися складанням Повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол) без залучення працівників поліції недоведеною, що в кінцевому випадку стало підставою для відмови страховою компанією у виплаті заявленого страхового відшкодування. Зазначав, що будь-яких доказів неодноразового звернення до відповідача щодо врегулювання спору мирним шляхом, тривалості перебування автомобіля на ремонті та неможливості ним користуватися та ін. позивачка не надала (а.с.107-121).

15 листопада 2018 року від представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_6 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що винні дії відповідачки знаходяться в прямому причинному зв`язку із завданою позивачці майновою шкодою, а тому відповідач, як володілець джерела підвищеної небезпеки, зобов`язаний відшкодувати позивачці завдану шкоду. На відповідача покладено обов`язок спростування презумпції вини шляхом доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу, однак жодних доказів своєї невинуватості відповідачем суду не надано. Вина відповідача у вчиненні ДТП підтверджується висновком проведеного на замовлення позивача комплексного експертного транспортно-трасологічного дослідження. Щодо розміру завданої матеріальної шкоди, представник позивачки вказала, що за Актом виконаних робіт від 17.02.2018 року її було попереджено, що запчастини, що будуть замінюватися на її автомобілі, будуть вживані, однак якісні та матимуть належний зовнішній вигляд. В подальшому позивачка побачила суттєві недоліки здійсненого ремонту автомобіля та звернулася до виконавця ФОП ОСОБА_5 , який повідомив, що їй потрібно буде чекати на надходження інших деталей, які будуть дорожчі. Відповідно після заміни деталей неналежної якості 20.04.2017 року було складено Акт виконаних робіт на суму 60 510 грн. (акт від 17.02.2018 року та від 20.04.2018 року), де вартість послуг не змінилася, але виконавцем були придбані та встановлені нові деталі належної якості. Позивачка неодноразово пропонувала відповідачці зустрітися з метою врегулювання питання мирним шляхом, що підтверджується копією листувань, але у останньої постійно з`являлись інші справи. Також відповідачку було повідомлено телеграмою щодо проведення відповідної експертизи. Дії щодо замовлення експертиз, оформлення позову були вчинені позивачкою самостійно, що призвело до втрати часу та завдало незручностей (а.с.128-152).

19 вересня 2019 року за запитом суду від представника ПрАТ «СК «Перша» Алєксєєва В.В. надійшов оригінал Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 08.10.2017 року, складеного за участю ОСОБА_7 та ОСОБА_1 , копія якого, посвідчена головуючим суддею, долучена до матеріалів справи (а.с.250-252).

Позивачка ОСОБА_1 у судовому засіданні повністю підтримала заявлений позов з підстав, викладених у ньому, і просила задовольнити його повністю. Ствердила, що у день події в вечірній час вона, керуючи автомобілем «Honda Civic» (державний номерний знак НОМЕР_1 ), що належить ОСОБА_3 , та яким вона користувалася, направлялася по бульвару Дружби Народів в напрямку мосту Патона. Коли зупинилася на червоний сигнал світлофора, то відчула поштовх, після чого вийшла з автомобіля та побачила автомобіль відповідачки «Range Rover Evoque» (державний номерний знак НОМЕР_2 ). Позивачка телефонувала у страхову компанію, але ніхто не відповів. Власник автомобіля ОСОБА_3 , який є чоловіком її сестри, по телефону сказав, що Поліс має бути наявний. Коли на виклик приїхала поліція, на місці події були обидва учасники ДТП, свідок ОСОБА_8 , власник автомобіля ОСОБА_3 , а також чоловік, який приїхав до відповідачки. Поліцейські перевірили документи і порадили скласти Європротокол. Позивачка зазначила, що не розуміла як наявність простроченого Полісу страхування могло вплинути на складання Європротоколу і відшкодування шкоди, і вона не знала, про те, що термін страховки сплинув. Наступного дня позивачка зустрілася з відповідачкою у її страховій компанії, де оформила страховку, і також там закінчили оформляти Європротокол.

У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_6 підтримала позовну заяву, просила її задовольнити та зауважила, що оскільки власник транспортного засобу має право передавати автомобіль у користування іншим особам, в даному випадку потерпілою є позивачка, яка зазнала витрат по ремонту автомобіля, оплаті вартості експертних досліджень. Коли у день ДТП позивач виявила відсутність Полісу, то зателефонувала власнику автомобіля ОСОБА_9 , який запевнив, що Поліс є, тому учасники ДТП склали Європротокол. Потім власник автомобіля звернувся до ПрАТ «СК «Перша» щодо виплати страхового відшкодування, але йому відмовили, оскільки Поліс на день ДТП не діяв. Спочатку позивачка викликала поліцію на місце ДТП, однак потім цей виклик відмінила, оскільки вирішили скласти Європротокол. У січні місяці після проведення експертизи автомобіль віддали у ремонт. Спочатку позивачка сплатила за ремонт автомобіля 48 360 грн., однак потім 17.02.2018 року виявила, що запчастини були вживані, з подряпинами, а тому попросила їх демонтувати, на що ФОП ОСОБА_5 погодився та 20.04.2018 року був повернутий відремонтований автомобіль, однак було підвищено вартість ремонту, і таким чином загальна вартість ремонтних робіт із запчастинами склала 60 510 грн.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнала і пояснила, що 08.10.2018 року вона керувала автомобілем «Range Rover Evoque» (державний номерний знак НОМЕР_2 ) і приблизно о 20-21 годині рухалася по бульвару Дружби народів, в напрямку м.Патона і йшов сильний дощ. Перед світлофором відбулося ДТП з автомобілем, яким керувала позивачка. Обставин ДТП у зв`язку зі спливом часу вона не пам`ятає, а тому не може визнати свою вину у вчиненні ДТП. На її автомобілі було пошкоджено передню решітку, капот, бампер та номерний знак. Які пошкодження були в автомобіля позивачки, не пам`ятає. Коли за викликом приїхали поліцейські, останні документи не перевіряли, запитали чи наявні у них страхові поліси та сказали заповнити Європротокол і поїхали. Позивачка запевнила, що має чинний поліс. Вона заповнила свою частину Європротоколу, а коли ж стали вносити дані позивачки, то виявили, що її Поліс страхування прострочений. Потім позивачка комусь телефонувала, поїхала додому за полісом та повернулась приблизно через годину та сказала, що поліс не знайшли та попросила зустрітися наступного дня в її страховій компанії. Зустрівшись наступного дня у страховій ПрАТ «СК «Перша», вона поцікавилась у позивачки чи є у неї поліс, на що та ствердно відповіла, та вони закінчили заповнювати Європротокол. Про те, що позивачка отримала новий Поліс та вписала його до Європротоколу та він був не чинним на момент ДТП, вона не знала. Схему ДТП у Європротоколі склала вона та зазначила в ній виключно напрямок руху автомобілів, свою вину у ДТП ні на той період часу, ні на разі, не визнає. Також зазначила, що на момент ДТП її цивільно-правова відповідальність як власника наземного транспортного засобу була застрахована та вона була переконана, що страхові компанії відшкодують збитки.

У судовому засіданні представник відповідачки ОСОБА_2 - ОСОБА_4 заперечив проти позову, посилаючись на його необґрунтованість та відсутність доказів на підтвердження викладених обставин, що ним було детально обґрунтовано у відзиві на позовну заяву. Зазначив, що позивачка відповідності до вимог ст.ст.30, 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не мала права складати Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 08.10.2017 року, оскільки не мала діючого на той момент Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому страхова компанія на підставі ст.37 вказаного Закону відмовила власнику автомобіля ОСОБА_3 у виплаті страхового відшкодування. Саме потерпілий повинен подати докази на підтвердження факту ДТП, однак фактично такі докази не існують. Експерт, що проводив дослідження, не попереджався про кримінальну відповідальність, а тому є зацікавленою особою, а у протоколі огляду транспортного засобу відсутній підпис власника або замовника.

Третя особа - ОСОБА_3 у судовому засідання показав, що він є власником автомобіля, який фактично перебуває у користуванні позивачки ОСОБА_1 , яка є сестрою його дружини. У день події, увечері, йому зателефонували і повідомили, що сталося ДТП, а саме, в автомобіль в`їхали. Після цього він приїхав на місце і виявив, що у автомобіля були розбиті багажник і фари та були ще якісь пошкодження. Коли приїхала поліція, то запропонували скласти Європротокол, на що учасники ДТП погодилися. Він вважав, що Поліс страхування знаходиться в нього дома, але наступного дня виявив його відсутність.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_1 показала, що є сестрою позивача, та під час ДТП перебувала разом з нею в автомобілі. Їхали в своїй полосі, не здійснюючи маневри. Коли позивачка зупинила автомобіль на світлофорі на червоне світло, вони відчули удар позаду, після чого вийшли та побачили автомобіль «Range Rover Evoque» (державний номерний знак НОМЕР_2 ), яким керувала відповідачка. Від удару були пошкоджені задній бампер та багажник. За викликом позивачки приїхала поліція, яка запропонувала скласти Європротокол. Оскільки в автомобілі позивачка не знайшла поліс страхування, а також його не знайшов ОСОБА_3 , який приїхав на місце події, позивачка поїхала шукати Поліс додому, але також не знайшла його.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні показав, що перебуває з відповідачкою у дружніх стосунках. У день події близько 21 год. ОСОБА_2 зателефонувала йому та попросила приїхати, оскільки потрапила у ДТП. Коли він приїхав приблизно за 30 хв., то автомобілі вже стояли на парковці АЗС «Гласко», поліції та іншого учасника ДТП та її пошкодженого автомобіля поруч не було. Свідок оглянув автомобіль відповідачки, і бачив, як остання заповняла Європротокол - частину даних щодо себе, при цьому у неї були посвідчення водія, технічний паспорт на автомобіль та Поліс страхування. Щодо іншого учасника ДТП - ОСОБА_2 , то відповідач повідомила, що та поїхала додому за Полісом. Щодо обставин ДТП, відповідачка свідку повідомила, що їхала в напрямку мосту Патона в середній полосі, йшов дощ, раптово перед нею виїхав інший автомобіль та вона не встигла відреагувати.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 18 вересня 2019 року в задоволенні позову.

Додатковим рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 25 вересня 2019 року заяву представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 про розподіл судових витрат задоволено і стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, пов`язані з розглядом справи №755/13442/18, а саме, за надання правничої допомоги у загальному розмірі 19 000 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішень суду першої інстанції (рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 18 вересня 2019 року і додаткового рішення від 25 вересня 2019 року) та ухвалення нового, яким позов задовольнити.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що неможливо встановити подію дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 08.10.2017 року за участю автомобілів «Range Rover Evoque» (державний номерний знак НОМЕР_2 ) під керуванням ОСОБА_2 , та «Honda Civic» (державний номерний знак НОМЕР_1 ) під керуванням ОСОБА_1 , оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази підтвердження такої події, а саме: довідка про дорожньо-транспортну пригоду, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, складене у відповідності до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідне рішення суду за результатом розгляду протоколу про адміністративне правопорушення відносно особи, винної у вчиненні ДТП.

Ухвалюючи додаткове рішення, суд виходив з положень ст.141 ЦПК України та того, що відповідачем документально підтверджено понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 19 000 грн.

Проте, рішення суду першої інстанції та додаткове рішення зазначеним вище вимогам закону не відповідають і колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції, за якими було відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Судом встановлено, що 08 жовтня 2017 року о 20:45 год. у місті Києві по бульвару Дружби Народів за участю автомобілів «Range Rover Evoque» державний номерний знак НОМЕР_2 ) під керуванням ОСОБА_2 , та «Honda Civic» (державний номерний знак НОМЕР_1 ) під керуванням ОСОБА_1 сталася дорожньо-транспортна пригода.

Як вбачається з листа Управління патрульної поліції у місті Києві від 22.11.2017 року за №910-аз/41/11/02-2017, вивченням інформаційно-пошукової системи Національної поліції України встановлено, що 08.10.2017 року о 20:54 год., на спецлінію «102» надійшло від ОСОБА_1 по телефону НОМЕР_3 повідомлення про те, що цієї ж доби о 20:55 год. у м.Києві по бульвару Дружби Народів у напрямку моста Патона скоєно ДТП без потерпілих за участю транспортних засобів «Honda Civic» (державний номерний знак НОМЕР_1 ) та «Range Rover Evoque» (державний номерний знак НОМЕР_2 ), що зареєстровано у журналі єдиного обліку Печерського УП ГУНП у місті Києві за №46797 від 08.10.2017 року. 08.10.2017 року о 21:35 год. на спецлінію «102» надійшло від ОСОБА_1 по тел. НОМЕР_3 повідомлення про відміну приїзду наряду поліції на зазначену подію (а.с.17).

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, що сталася 08.10.2017 року о 20:45 год. у м.Києві по бульвару Дружби Народів за участю автомобілів «Range Rover Evoque» (державний номерний знак НОМЕР_2 ) під керуванням ОСОБА_7 , та «Honda Civic» (державний номерний знак НОМЕР_1 ) під керуванням ОСОБА_1 (а.с.252). У відомостях про страхову компанію ОСОБА_2 зазначила такі дані: назва: Перша, номер полісу: НОМЕР_4 , номер зеленої картки: НОМЕР_4 , Сертифікат страхування або «зелена картка» дійсні від 30.03.2017 року до 29.03.2018 року. Позивачка ОСОБА_1 у відомостях про страхову компанію зазначила наступні дані: назва: СК Перша, номер полісу: НОМЕР_5 , номер зеленої картки: НОМЕР_5 , Сертифікат страхування або «зелена картка» дійсні від 10.10.2017 року до 09.10.2018 року. Графа «Мої зауваження» сторонами не заповнена. В схемі ДТП не описані її деталі, не зазначено місце зіткнення автомобілів.

Листом за вихідним №873 від 23.10.2017 року ПрАТ «СК «Перша» за результатом розгляду полісу №АК/7758787 та повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду Європротокол) повідомила ОСОБА_3 про відмову йому у виплаті страхового відшкодування на підставі ч.ч.1, 2 п.33.2 ст.33, підпункту 37.1.3 п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а.с.9-10).

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

В пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 року роз`яснюється про те, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Відповідно до роз`яснень п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Як вбачається з роз`яснень п.7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року, при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187ЦК). Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату.

Відповідно до пункту 1.7 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

За приписами ч.ч.1, 2 п.33.2 ст.33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання.

Системне тлумачення положень пункту 33.2 статті 33 Закону та пункту 1.7 статті 1 Закону, дає підстави для висновку, що скласти спільне повідомлення про ДТП, за наявності умов, визначених пунктом 33.2 Закону, можуть лише водії транспортних засобів, які є забезпеченими в розумінні пункту 1.7 статі 1 Закону, тобто кожен із яких має поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Підстав для іншого тлумачення указані норми не дають.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 204/3413/16-ц.

За нормою пп.37.1.3 п.37.1 ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Судом встановлено, що на час події дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 08.10.2017 року, позивачка ОСОБА_1 не мала діючого полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів щодо транспортного засобу «Honda Civic» (державний номерний знак НОМЕР_1 ), у зв`язку з чим власнику вказаного транспортного засобу було відмовлено у виплаті страхового відшкодування страховою компанією на підставі пп.37.1.3 п. 37.1 ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Саме виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про неможливість встановити подію дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 08.10.2017 року за участю автомобілів «Range Rover Evoque» (державний номерний знак НОМЕР_2 ) під керуванням ОСОБА_2 , та «Honda Civic» (державний номерний знак НОМЕР_1 ), під керуванням ОСОБА_1 , оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази підтвердження такої події, як то: довідка про дорожньо-транспортну пригоду, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, складене у відповідності до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідне рішення суду за результатом розгляду протоколу про адміністративне правопорушення відносно особи, винної у вчиненні ДТП.

Також суд зазначав, що у ОСОБА_2 не виникає обов`язку відшкодувати завдану шкоду, оскільки неможливо встановити неправомірність її дій за вказаних обставин, а також її вину при виникненні ДТП, безпосередній причинний зв`язок між такими діями і шкодою відсутній.

Проте, колегія суддів не може погодитися із зазначеними висновками суду першої інстанції і вважає їх помилковими, та такими, які суперечать обставинам справи, самій ДТП та зібраним матеріалам справи, виходячи з наступних підстав.

Так, судом безперечно встановлено, що 08 жовтня 2017 року о 20:50 в місті Києві відбулось ДТП за участю транспортного засобу HONDA CIVIC (державний номерний знак НОМЕР_1 ) під керуванням позивачки ОСОБА_1 та транспортного засобу RANGE ROVER EVOQUE (державний номерний знак НОМЕР_2 ) під керуванням відповідачки

ОСОБА_2 21 год. 30 хв. на місце ДТП прибув патруль поліції та порекомендував скласти спільне повідомлення про ДТП (Європротокол). У зв`язку з вказаним позивачка виклик відмінила.

Станом на дату ДТП відповідальність відповідачки було застраховано за Полісом ОСЦПВВНТЗ АК 6381087, виданим ПрАТ «СК «Перша».

Під час складання Європротоколу позивачка виявила у себе відсутність Полісу, у зв`язку з чим позивачка та відповідачка залишили місце ДТП та домовились зустрітись на наступний день біля офісу ПрАТ «СК «Перша», де закінчити складання Європротоколу.

09 жовтня 2017 року позивачка уклала з ПрАТ «СК «Перша» договір ОСЦПВВНТЗ АК 7758787.

Цього ж дня вони завершили складання Європротоколу, вписавши в дані про поліс позивачки Поліс ОСЦПВВНТЗ АК 7758787, строком дії від 10.10.2017 року. Заповнення Європротоколу здійснювала відповідачка. В п.12 «Обставини» (пояснення схеми ДТП), учасники вказали, що ДТП відбулась внаслідок зіткнення із задньою частиною іншого ТЗ під час руху в одному і тому ж напрямку та по одній і тій же смузі.

23.10.2017 року ПрАТ «СК «Перша» повідомила позивача про відмову у виплаті страхового відшкодування на підставі п.37.1.3. ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме, у зв`язку з недотриманням учасниками ДТП вимог п.33.2 ст. 33 вказаного Закону в частині забезпеченості транспортного засобу позивачки чинним Полісом.

Відповідно до Висновку №ЕД-1707-2-905.17 від 22.12.2017 pоку в причинному зв`язку з виникненням ДТП перебували дії водія автомобіля RANGE ROVER EVOQUE (державний номерний знак НОМЕР_6 ). Вартість дослідження склала 9 000 грн.

Згідно з Висновком №ЕД-1709-3-904.17 від 18.12.2017 pоку вартість матеріального збитку КТЗ HONDA CIVIC (державний номерний знак НОМЕР_1 ) становила 58 117 грн. 07 коп. Вартість оцінки склала 2 500 грн.

Як вбачається з Акту виконаних робіт, вартість відновлювального ремонту (понесені витрати) склала 60 510 грн.

Моральну шкоду, завдана пошкодженням транспортного засобу, позивачка оцінила в 10 000 грн.

Саме з метою захисту свого права на відшкодування заподіяної шкоди позивачка звернулася з позовом до суду.

Як було зазначено вище та вбачається з рішення суду, у задоволенні позову було відмовлено у зв`язку з неможливістю встановити подію дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 08.10.2017 року за участю втомобілів «Range Rover Evoque» (державний номерний знак НОМЕР_2 ) під керуванням ОСОБА_2 , та Honda Civic» (державний номерний знак НОМЕР_1 ) під керуванням ОСОБА_1 , оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази підтвердження такої події, як то: довідка про дорожньо- транспортну пригоду, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, складене у відповідності до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідне рішення суду за результатом розгляду протоколу про адміністративне правопорушення відносно особи, винної вчиненні ДТП.

Суд вважав, що у відповідачки ОСОБА_2 не виникає обов`язку відшкодувати завдану шкоду, оскільки неможливо встановити неправомірність її дій за вказаних обставин, а також її вину у виникненні ДТП, а також із-за відсутності безпосереднього причинного зв`язку між такими діями і заподіяною шкодою.

Проте, такі висновки суперечить як ч.1 ст.1167 ЦК України, ч.1 ст.82 ЦПК України, так і змісту оскаржуваного рішення.

Саме судом зазначено у рішенні, що «Як убачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, 08.10.2017 року о 20:45 год. у м. Києві по бульвару Дружби Народів за участю автомобілів «Range Rover Evoque», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , та «Honda Civic», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , сталася дорожньо-транспортна пригода».

Згідно з ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Як вбачається з тексту оскаржуваного рішення суду, у судовому засіданні відповідачка пояснила, що «08.10.2018 року вона керувала автомобілем «Range Rover Evoque» (державний номерний знак НОМЕР_2 , приблизно о 20-21 годині рухалася по бульвару Дружби народів, в напрямку м.Патона і йшов сильний дощ. Перед світлофором відбулося ДТП з автомобілем, яким керувала позивачка, обставин ДТП, у зв`язку зі спливом часу вона не пам`ятає, а тому не може визнати свою вину у вчиненні ДТП. На її автомобілі було пошкоджено передню решітку, капот, бампер та номерний знак. Які пошкодження були в автомобіля позивачки, не пам`ятає.».

Отже, відповідачкою визнано факт ДТП, в якому її автомобіль розташовувався позаду автомобіля позивачки.

Досліджуючи спільне повідомлення про ДТП, судом вказано, що «в схемі ДТП не описані її деталі, а саме, не зазначено місце зіткнення автомобілів».

Проте, вказане не відповідає дійсності. Так, в п.12 «Обставини» (пояснення схеми ДТП) учасники вказали, що ДТП відбулася внаслідок зіткнення із задньою частиною іншого транспортного засобу під час руху в одному і тому ж напрямку та по одній і тій же смузі.

За пунктом 33.2 статті 33 Закону та пункту 1.7 статті 1 Закону скласти спільне повідомлення про ДТП, за наявності умов, визначених пунктом 33.2 Закону, можуть лише водії транспортних засобів, які є забезпеченими в розумінні пункту 1.7 статі 1 Закону, тобто кожен із яких має поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Дійсно, на час події дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 08.10.2017 року, позивачка ОСОБА_1 не мала діючого полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів щодо транспортного засобу «Honda Civic» (д.н.з. НОМЕР_1 ), у зв`язку з чим власнику вказаного транспортного засобу було відмовлено у виплаті страхового відшкодування страховою компанією на підставі пп.37.1.3 п.37.1 ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Разом з тим, порушення вимог п.33.2 статті 33 Закону при складанні спільного повідомлення про ДТП не може мати наслідком неможливість суду встановити подію дорожньо-транспортної пригоди, оскільки відповідачем визнано факт такої ДТП.

Також спільне повідомлення про ДТП має розглядатись як письмовий доказ, що містить інформацію про ДТП, її учасників та обставини її настання - «внаслідок зіткнення із задньою частиною іншого ТЗ під час руху в одному і тому ж напрямку та по одній і тій же смузі».

Крім того, відповідно до Висновку №ЕД-1707-2-905.17 від 22.12.2017 pоку в причинному зв`язку з виникненням ДТП перебували дії водія автомобіля RANGE ROVER EVOQUE (державний номерний знак НОМЕР_2 ).

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), лише у тому випадку, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК,пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК).

Так як у рішенні суду вказується, що «як убачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами 08.10.2017 року о 20:45 год. у місті Києві по бульвару Дружби Народів за участю автомобілів «Range Rover Evoque», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , та «Honda Civic», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , сталася дорожньо- транспортна пригода», то відповідачкафакт ДТП визнала, а позивачкав силу ч.1 ст.82 ЦПК України звільняється від доказування факту завдання шкоди за участю відповідачки(хоча цей факт і доводиться спільним повідомленням про ДТП, як письмовим доказом, що складений у довільній формі з використанням бланку Європротоколу, Висновком №ЕД-1707- 2-905.17 від 22.12.2017 pоку тафотографіями з місця ДТП).

Презумпцію вини відповідачка не спростувала. Зазначене є підставою для покладення на відповідачку обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Також, оскаржуване рішення суду мотивоване тим, що «саме дії позивачки ОСОБА_1 , яка не маючи діючого полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів щодо транспортного засобу «Honda Civic», д.н.з. НОМЕР_1 , станом на день події 08 жовтня 2017 року, всупереч положенням Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні ДТП вчинила дії по складанню повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, що в подальшому призвело до негативних наслідків для власника автомобіля ОСОБА_3 та неї самої, які виразились у відмові страховою компанією у виплаті страхового відшкодування. За вказаних обставин матеріали ДТП мали бути оформлені уповноваженими на те працівниками відповідних підрозділів Національної поліції. Крім того, такі негативні наслідки настали і для відповідачки ОСОБА_2 , яка станом на день дорожньо-транспортної пригоди мала чинний поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, та відповідно, у законний спосіб, розраховувала на відшкодування шкоди відповідними страховими компаніями у разі встановлення її вини або вини позивачки у скоєні дорожньо-транспортної пригоди».

Із зазначеними висновками колегія суддів теж не може погодитися.

Так, судом не враховано зміст п.33.2. ст.33 Закону, норма якого не розмежовує учасників, вказуючи про спільність повідомлення про ДТП та їх право залишити місце ДТП виключно після складання спільного повідомлення про ДТП.

Отже, учасники ДТП можуть або спільно дотриматись вимог п.33.2. ст.33 Закону, або спільно їх порушити.

Відповідно до матеріалів справи, що також не заперечується сторонами, останні за взаємною згодою в порушення п.33.2. ст.33 Закону залишили місце ДТП і продовжили складання спільного повідомлення про ДТП на наступний день.

Таким чином, сторони спільно порушили п.33.2. ст.33 Закону, залишивши місце ДТП без складання спільного повідомлення про ДТП.

Колегія суддів звертає увагу також на те, що спільне повідомлення про ДТП на наступний день заповнювала саме відповідачка, а тому їй достовірно було відомо про відсутність у позивачки полісу, дійсного на дату ДТП.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 року (справа №55/18006/15-ц), зробила наступний висновок про правильне застосування норм права:

«відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37)».

Відповідно до матеріалів справи, ПрАТ «СК «Перша» відмовив у виплаті страхового відшкодування на підставі пп.37.1.3 п.37.1 ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», вказана відмова визнана законною, а тому в силу вказаного саме відповідачка має відшкодувати заподіяну шкоду.

Судом у рішенні зазначено, що «В той же час, за обставин встановлених судом, суд не приймає до уваги висновок №ЕП- 709-3-904.17 за результатами проведення комплексного експертного транспортно- трасологічного дослідження та дослідження обставин та механізму дорожньо-транспортної пригоди від 22.12.2017 року, та висновок Висновок №ЕД-1707-2-905.17 експертного товарознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу від 18.12.2017 року, оскільки покладання відповідальності з відшкодування позивачу матеріальної шкоди на відповідача, у разі встановлення її вини у дорожньо - транспортній пригоді, наставала б виключно на підставі ст.1194 Цивільного кодексу України. Так, станом на момент ДТП, відповідач мала чинний поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, та після ДТП виконала покладені на неї ЗУ «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності» обов`язки, при цьому шкода заподіяна власнику транспортного засобу, яким керувала позивачка, не перевищує встановлений ліміт відповідальності ПрАТ «СК «Перша» за Полісом ОСЦПВ`АК/6381087, що укладений з відповідачем».

Проте, відповідно до абзацу 3 п.33.2. ст.33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, подіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених повноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку.

За п.1 Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг №698 від 17.11.2011 року «Про затвердження максимальних розмірів страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників Державтоінспекції МВС України» (із змінами, внесеними згідно з розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг №3471 від 29.12.2015 року), від 01 лютого 2016 року максимальний розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників Державтоінспекції МВС України складає 50 000 грн.

Отже, навіть у разі зазначеної такої позиції суду, що «саме дії позивачки ОСОБА_1 призвели до негативних наслідків у відмові страховою компанією у виплаті страхового відшкодування, на відповідачку все одно покладається обов`язок відшкодувати шкоду, що перевищує ліміт відповідальності Страховика за полісом ОСЦПВВНТЗ, оскільки таким лімітом є 50 000 грн.

Враховуючи вищенаведене, при ухваленні судом допущено неправильне застосування ст.ст.33, 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.1167 ЦК України та не застосовано ч.1 ст.81 ЦПК України, не враховано обставину визнання відповідачкою факту ДТП, не надано оцінки письмовому доказу, яким сторони зафіксували обставини ДТП з використанням бланку спільного повідомлення про ДТП, внаслідок чого суд помилково не прийняв до уваги висновок №ЕБ- 1709-3-904.17 за результатами проведення комплексного експертного транспортно- трасологічного дослідження та дослідження обставин та механізму дорожньо-транспортної пригоди від 22.12.2017року, та висновок Висновок №ЕД-1707-2-905.17 експертного товарознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу від 18.12.2017 року.

За правилом п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, а тому у зв`язку зі скасуванням Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 вересня 2019 року підлягає скасуванню і додаткове рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 25 вересня 2019 року про розподіл судових витрат.

Відповідно до ст.ст.77-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Зокрема, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.376 підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 квітня 2019 року Дніпровського районного суду м.Києва від 18 вересня 2019 року та додаткове рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 25 вересня 2019 року скасувати і прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 60 510 грн., витрати за проведення комплексного експертного транспортно-трасологічного дослідження обставин та механізму дорожньо-транспортної пригоди та експертного авто товарознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку у розмірі 11 500 грн. та моральну шкоду у розмірі 10 000 грн., а всього - 82 010 грн.

Також з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір у розмірі 2 050 грн. 25 коп. в порядку, передбаченому ст.141 ЦПК України.

Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України додаткове рішення також підлягає скасуванню, оскільки за результатами апеляційного розгляду позов підлягає до задоволення, а тому судові витрати не можуть покладатися на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 18 вересня 2019 року та додаткове рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 25 вересня 2019 року скасувати і прийняти постанову.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 ) матеріальну шкоду у розмірі 60 510 грн., витрати за проведення комплексного експертного транспортно-трасологічного дослідження обставин та механізму дорожньо-транспортної пригоди та експертного авто товарознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку у розмірі 11 500 грн. та моральну шкоду у розмірі 10 000 грн., а всього 82 010 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 ) судовий збір у розмірі 2 050 грн. 25 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 23 грудня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: