ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 520/3390/18 Номер провадження 22-ц/814/106/19Головуючий у 1-й інстанції Савченко Л.І. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 січня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

Головуючого: судді: Кривчун Т.О.

Суддів: Кузнєцової О.Ю., Пилипчук Л.І.

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 20 вересня 2018 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди за неналежне перевезення вантажу.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2018 рокуОСОБА_2 звернувся до місцевого суду з вказаним позовом до відповідача, посилаючись на те, що 10 січня 2018 року він замовив у ТОВ «Нова пошта» послугу з перевезення вантажу, а саме відправив з відділення №4 ТОВ «Нова пошта» м. Чернівці на адресу: м. Одеса, вул. Ляпідевського, 4 «А» вантаж (дитячі товари).

Зазначає, що вказаний вантаж був оцінений у 1000,00 грн., а сума послуг склала 530,00 грн., при цьому вантаж був ретельно запакований, спочатку у товсту ковдру, потім обмотаний харчовою плівкою та скотчем. При прийнятті вантажу працівники відповідача перевірили упаковку, та впевнившись у її надійності, передали на відправку.

Вказує, що, у визначений термін 11.01.2018 року вантаж доставлений не був і лише 13.01.2018 року вантаж було відвантажено водієм, без надання жодних документів (товарно-транспортних накладних, акту прийому-передачі товару), які б підтверджували факт передачі товару позивачу або факт пошкодження товару.

Виявивши, що товар пошкоджений та відновленню не підлягає (тріснута дитяча ванночка), він ОСОБА_2 звернувся із претензією щодо несвоєчасної поставки, пошкодження вантажу та ненадання водієм жодних документів. 07 березня 2018 року отримав відповідь на претензію, в якій відповідачем було зазначено, що у зв»язку із відсутністю акту прийому-передачі нестачі або пошкодження вантажу в момент його отримання, відшкодування збитків здійснити неможливо.

З урахуванням наведеного прохав: стягнути з відповідача на його корись майнову шкоду (збитки), завдану внаслідок неналежного виконання зобов»язань щодо поставки вантажу та його руйнування у розмірі 1000,00 грн., вартість доставки у розмірі 530,00 грн., моральну шкоду у розмірі 1000,00 грн., та витрати на правову допомогу у розмірі 2000,00 грн.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 20 вересня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди за неналежне перевезення вантажу, відмовлено.

З цим рішенням не погодився позивач, який в поданій апеляційній скарзі, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення місцевого суду скасувати, та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування доводів скарги посилається на те, що місцевим судом безпідставно не було взято до уваги, що перевізником позивачу не було видано будь-якого документу, що підтверджує факт отримання ним вантажу, в порушення п.п. 4.3.12, 7.2.9 Публічного договору.

Вважає, що не вручення Апелянту акту прийому-передачі товару та його підписання сторонами свідчить про те, що відповідач не виконав взятих на себе зобов'язань з доставки вантажу у встановлені строки цілим та неушкодженим. При цьому, на думку апелянта, саме ТОВ «Нова Пошта» має доводити належне виконання ними взятих зобов'язань, щодо якісного надання послуг, а саме доставки апелянту вантажу, цілісності упаковки та самого вантажу.

Вказує,. що при отриманні товару його упаковка була пошкоджена, що свідчить про його перевезення в незафіксованому стані.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено місцевим судом, 10 січня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до відділення №4 ТОВ «Нова Пошта», що знаходиться у м. Чернівці, та замовив послугу доставки дитячих товарів, оголошеною вартістю 1000,00 грн., до м. Одеса, вул. Ляпідевського, 4а, що підтверджується експрес-накладною № 4342 від 10 січня 2018 року. Розрахунковою датою прибуття встановлено 11 січня 2018 року (а.с.10).

Із вказаної експрес-накладної не вбачається інформації про модель товару, його кількість, виробника, не додані документи, які б підтверджували дійсну вартість відправлення. В графі «додаткова інформація» зазначено, що відправлення під час приймання не оглядалося (а.с.10).

За послуги перевезення позивач сплатив 530,00 грн., що вбачається із квитанції до експрес-накладної №4342 від 10 січня 2018 року (а.с.10).

Також, місцевим судом установлено, що 13 січня 2018 року вантаж був доставлений одержувачу за адресою, зазначеною в експрес-накладній. При цьому будь-якого документу про передачу відправлення перевізником складено не було, як і не було складено Акту прийому-передачі у зв»язку із претензіями одержувача через пошкодження відправлення.

На претензію ОСОБА_2 від 13.01.2018 року, ТОВ «Нова пошта» 01 березня 2018 року за вих. №10808 повідомило, що при отриманні вантажу по експрес-накладній № 4342 від 10 січня 2018 року між одержувачем та представником ТОВ «Нова пошта» не було зафіксовано документально (шляхом складення Акту прийому-передачі) нестачі або пошкодження вантажу в момент його отримання. А тому, з урахуванням наведеного, правові підстави для задоволення претензії відсутні (а.с.11).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог місцевий суд виходив із того, що позивач не довів спричинення йому матеріальної та моральної шкоди у зв»язку з неналежним наданням послуг ТОВ «Нова пошта».

Такий висновок в повній мірі відповідає встановленим по справі обставинам, виходячи з наступного.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За змістом ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно ч.1 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.3 ст.909 ЦК України, укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Пунктом 3.4. Публічного договору про надання послуг з організації перевезення відправлень ТОВ «Нова Пошта» (далі - Публічний договір) (а.с.8-14) визначено: шляхом передачі замовником відправлення Експедитору для надання послуг, передбачених договором, замовник підтверджує, що він ознайомлений та погоджується з положеннями договору, Умовами надання послуг, чинними на момент передачі відправлення для транспортування, та зобов»язується їх виконувати незалежно від наявності/відсутності в експрес-накладній підпису відправника.

Частиною 2 ст.924 ЦК України визначено, що перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведене, що це сталося не з його вини.

Згідно до ч.2 ст.925 ЦК України, позов до перевізника може бути пред»явлений відправником вантажу або його одержувачем у разі повної або часткової відмови перевізника задовольнити претензію або неодержання від перевізника відповіді у місячний строк.

Відповідно до п.7.2.7 Публічного договору якщо під час видачі відправлення Сторонами буде виявлено пошкоджене відправлення або відправлення, якого не вистачає в цілій (неушкодженій) упаковці, відповідальність за будь-які пошкодження, нестачу або відсутність вмісту відправлення всередині упаковки покладається на Відправника.

Експедитор не несе відповідальності за цілісність, збереженість (схоронність) відправлення або його нестачу у випадку, якщо відправлення передається Одержувачу або Відправнику в цілій/неушкодженій упаковці, а також, якщо виявлені пошкодження упаковки не збігаються з пошкодженнями відправлення, що встановлено п.7.2.8 Публічного договору.

Згідно пункту 7.2.13 Публічного договору: експедитор не зобов'язаний здійснювати перевірку вмісту відправлення та відповідності упаковки особливостям відправлення, вимогам чинного законодавства та державним стандартам.

За правилом п.4.3.12 Публічного договору:у разі отримання відправлення в неналежному стані (пошкодження, нестача тощо) зафіксувати його стан у відповідному Акті за формою, затвердженою Експедитором, за обов'язковою участю представників Замовника/Одержувача та Експедитора.

З матеріалів справи вбачається, що перевізником вантажу - ТОВ «Нова Пошта», було здійснено перевезення вантажу, який, як зазначено самим ОСОБА_2, ним було запаковано особисто, при цьому цілісність вантажу працівником перевізника не перевірялась, що засвідчено в експрес-накладній №4342 від 10 січня 2018 року.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_2 одержав вантаж у тій упаковці, в якій його відправив, однак знявши харчову плівку, скотч та ковдру виявив, що вантаж (дитяча ванночка) зруйнований (ванна тріснута) та відновленню не підлягає.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.5-6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з нормою ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За змістом ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч.2). Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.3).

Відтак, з аналізу наведених вище положень закону, умов Публічного договору та змісту позовних вимог вбачається, що позивачем отримано вантаж в упаковці, здійсненій ОСОБА_2, доказів її пошкодження матеріали справи не містять, під час прийому вантажу у відділення ТОВ «Нова пошта» цілісність ванночки не перевірялась, а тому, з урахуванням умов п.7.2.7, 7.2.13 Публічного договору, за відсутності доказів пошкодження упаковки перевізник не може відповідати за пошкодження вантажу, оскільки його вина не доведена.

Окрім того, матеріалами справи установлено та не заперечується сторонами по справі, що Акту про отримання відправлення в неналежному стані складено не було, тобто відсутні належні та допустимі докази на підтвердження дійсності отримання ОСОБА_2 пошкодженої ванночки.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що перевізником позивачу не було видано будь-якого документу, що підтверджує факт отримання ним вантажу, в порушення п.п.4.3.12, 7.2.9 Публічного договору, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки неналежне виконання працівником підприємства відповідача своїх посадових обов'язків не може свідчити про те, що під час перевезення ТОВ «Нова Пошта» надісланого позивачем вантажу було вчинено його пошкодження саме внаслідок винних дій відповідача.

Твердження в апеляційної скарзі, що саме на відповідача покладено обов'язок доведення належного виконання взятих на себе зобов'язань щодо якісного надання послуг, а саме доставки апелянту вантажу, цілісності упаковки та самого вантажу, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки матеріалами справи установлено та не заперечується сторонами по справі, що 13.01.2018 року, перевізником було здійснено доставку вантажу ОСОБА_2, який отримав товар, та вже після від'їзду працівника ТОВ «Нова Пошта» розпакував його та виявив пошкодження ванночки.

Відтак, з наведеного вбачається, що відповідачем було здійснено доставку вантажу позивачу, який його отримав (не заперечується) та з цього моменту, за відсутності належним чином оформленої претензії в момент отримання перевезення, ТОВ «Нова пошта» звільнилось від обов'язку доведення факту отримання відправлення в належному стані.

Посилання в апеляційній скарзі стосовно того, що при отриманні товару його упаковка була пошкоджена, що свідчить про його перевезення в незафіксованому стані, належними та допустимими доказами наявними у матеріалах справи не підтверджено, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Доводи апеляційної скарги стосовно порушення строків доставки товару не є підставою для відшкодування матеріальної та моральної шкоди, оскільки в експрес-накладній №4342 від 10 січня 2018 року зазначена саме розрахункова дата прибуття товару, яка є орієнтовною, а тому у відправника відсутній обов'язок доставити товар саме в зазначену дату.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна (немайнова) шкода відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини.

Стаття 23 ЦК України визначає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Згідно роз'яснень, викладених у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Головною умовою покладення на особу обов'язку компенсувати моральну шкоду є наявність такої шкоди.

Згідно п.5 постанови від 31 березня 1995 року №4, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду стосовно того, що вимога про стягнення з відповідача моральної шкоди є похідною від вимоги про відшкодування матеріальних збитків, яка правомірно відхилена місцевим судом, а тому до задоволення також не підлягає. Окрім того, ОСОБА_2 не надано суду жодних доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди внаслідок протиправних дій відповідача.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції також не спростовують та зводяться до незгоди із судовим рішенням без належного обґрунтування нормами права.

Таким чином, суд першої інстанції повно та об'єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

При цьому суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права відповідно до характеру правовідносин, що склалися між сторонами та в межах заявлених позовних вимог.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст.ст.368, 375, 382,383,384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, - залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 20 вересня 2018 року, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ Т.О. Кривчун

СУДДІ О.Ю. Кузнєцова

Л.І. Пилипчук