Справа № 346/1554/17
Провадження № 2/346/43/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі :

головуючого-судді - Потятинника Ю.Р.,

з участю: секретаря - Васильчук Я.В.

представника позивачів - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломиї справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, якас діє в інтересах малолітнього ОСОБА_5 до ОСОБА_6, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_8 про визнання права власності на спадкове майно та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_5, про визнання недійсним договору купівлі-продажу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись до суду з даним позовом, який мотивують тим, що ІНФОРМАЦІЯ_9 року помер ОСОБА_10 Після його смерті відкрилася спадщина за законом. На день смерті померлому належала згідно договору дарування на праві приватної власності квартира АДРЕСА_1.

До спадкоємців першої черги за законом після смерті ОСОБА_10 відносяться: мати померлого - ОСОБА_11, дружина спадкодавця ОСОБА_4, його діти - ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, оскільки на день смерті спадкодавця ОСОБА_12 була неповнолітня, а ОСОБА_5 та ОСОБА_7 малолітніми. Дружина померлого не претендує на свою частку на спадщину після смерті чоловіка, тому кожен із спадкоємців успадкував по ј частині вищезазначеної квартири.

ІНФОРМАЦІЯ_10 року ОСОБА_11 померла і після її смерті відкрилася спадщина за законом на її ј частку у спірній квартирі. Спадкоємцями першої черги за законом на майно померлої є її діти - донька ОСОБА_2, син ОСОБА_8, кожен з яких у шестимісячний строк після смерті спадкодавця у відповідності до ст. 1269, 1270 ЦК України подав заяву про прийняття спадщини.

ОСОБА_10 помер раніше матері ОСОБА_11, тому його малолітні діти (внуки спадкодавці) ОСОБА_5, ОСОБА_7 спадкують за правом представлення частку, що належала б їхньому батьку, якби він був живим на день смерті його матері. Таким чином, кожен з малолітніх дітей успадкував за правом представлення після смерті ОСОБА_11 по 1/24 частини спірної квартири.

Таким чином, ОСОБА_3 після смерті батька успадкувала ј частину спірної квартири, ОСОБА_5, ОСОБА_7 успадкували після смерті батька ОСОБА_10 та за правом представлення після смерті бабусі ОСОБА_11 кожен по 7/24 частини спірної квартири, ОСОБА_2 та ОСОБА_8 успадкували після смерті матері ОСОБА_11 по 1/12 частині вказаної квартири.

Діти померлого ОСОБА_3 та ОСОБА_5, як діти та спадкоємці померлого хоча і прийняли спадщину після смерті батька, однак державний нотаріус Коломийського міського нотаріального округу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом відмовила у зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документі, яким підтверджується належність спадкового майна спадкодавцеві. Також, нотаріус видала постанову про відмову у видачі малолітньому ОСОБА_5 свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_11, яка успадкувала частку у вищезазначеній квартирі після смерті її сина ОСОБА_10.

Так, зазначений договір дарування у позивачів відсутній, він знаходиться у ОСОБА_2, яка є рідною сестрою спадкодавця ОСОБА_10 і яка відмовляється надати даний документ.

Просять визнати за ними право власності на відповідні частки у спадковому майні померлого ОСОБА_10 на квартиру АДРЕСА_1, а саме за ОСОБА_12 - на 1/4 частку, за ОСОБА_5 - на 7/24 частини.

ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічною позовною заявою в якій зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_10 року у зв'язку із похилим віком та набутим захворюванням померла її мати ОСОБА_11 З літа 2013р. року її ОСОБА_11 втратила можливість самостійно пересуватися та обслуговувати себе, перебувала у безпорадному стані та потребувала допомоги. У зв'язку із цим, її брат ОСОБА_10 переїхав жити до матері та здійснював за нею догляд.

Однак, ІНФОРМАЦІЯ_9. року брат помер і догляд за немічною матір'ю здійснювала його співжителька ОСОБА_6 Проте, вона не могла забезпечити належного догляду матері і в лютому 2016 року переїхала з належної останній квартири в АДРЕСА_1.

Виходячи з наведеного, вважає, що договір дарування укладений ОСОБА_11 та ОСОБА_10 09.07.2013р. є недійсним та таким, що укладений під впливом помилки. В обґрунтування цього зазначає, що ОСОБА_11 укладаючи спірний договорі дарування розраховувала, що ОСОБА_10 буде доглядати її до смерті, однак він помер, а ОСОБА_6 не змогла забезпечити належного догляду, і їй довелось взяти на себе обов'язок по догляду за матір'ю.

Вважає, що ОСОБА_11 помилково у зв'язку із віком, станом здоров'я та потребу у догляді та сторонній допомозі уклала замість договору довічного утримання договір дарування. Наявність помилкової мотивації ОСОБА_11 пояснює наступним: на момент укладення договору дарування ОСОБА_11 була похилого віку, їй було 73 роки, у зв'язку із набутим захворюванням та перенесеною травмою потребувала стороннього догляду; на момент укладення договору ОСОБА_10 проводив повний комплекс заходів догляду за лежачою хворою матір'ю, яка розраховувала, що він буде продовжувати такий догляд і фактично у зв'язку із укладенням цього договору у її житті нічого не зміниться; на момент укладення договору спірна квартира була єдиним житлом ОСОБА_11 до самої її смерті; після смерті ОСОБА_10 ОСОБА_11 зверталася до приватного нотаріуса із заявою про видачу матеріалів, виданих від її імені, оскільки намагалася оспорити даний договір.

Просить визнати недійсним договір дарування від 09.07.2013 року посвідчений приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Обідняк І.В.

Представник позивачів в судовому засіданні позов підтримала в повністю, проти зустрічного позову заперечила. Зазначила, що позивачем не наведено належних підстав для визнання договору дарування недійсним. Оскільки, договір укладений на підставі довіреності, яку відповідач ОСОБА_2 не оспорює. Тому, договір дарування не може бути визнаний недійсним без визнання недійсною довіреності, яку, як встановлено у судовому засіданні, було надано ОСОБА_11 з її власної волі, і свідок ОСОБА_14 підтвердила, що померла ОСОБА_11 хотіла подарувати квартиру ОСОБА_10, а не укладати будь-який інший договір. Тому, про помилку не може йти мови в даному випадку. Крім того, ОСОБА_11 після смерті сина подає заяву про прийняття спадщини як спадкоємець його майна, подарованого йому, що свідчить, що ОСОБА_11 вважає, що квартира належить ОСОБА_10 Тому, вважає, що дії ОСОБА_11 щодо укладення оспорюваного договору дарування відповідало її волевиявленню.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечила. Вважає, що спірна квартира не входить до спадкового майна після смерті ОСОБА_10, оскільки укладений між ОСОБА_11 та ОСОБА_10 договір дарування вчинений під впливом помилки та не відповідає внутрішній волі ОСОБА_11 Як на доказ посилається на похилий вік ОСОБА_11, її поганий стан здоров'я та потребу в стороннього догляді, який здійснював ОСОБА_10 у зв'язку із чим вона і уклала оспорюваний договір дарування. Спірна квартира була єдиним житлом померлої ОСОБА_11 Зустрічний позов підтримала та просить задоволити.

Відповідач ОСОБА_8 в судове засідання не з'явився, але звернувся до суду із заявою в якій подав заяву в якій зазначив, що заперечує щодо задоволення первісного позову, просить задоволити зустрічний позов ОСОБА_2, справу розглянути в його відсутності.

Відповідач ОСОБА_6 в судові засідання не з'являлась, хоча повідомлялась про час і місце судового розгляду.

Вислухавши учасників судового розгляду, аналізуючи обставини встановлені в судовому засіданні та зібрані докази, суд приходить до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення, а зустрічний позов без підставний і в його задоволенні слід відмовити з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_9. Останній до смерті уклав нотаріально-посвідчений договір дарування від 19.07.2013р. квартири АДРЕСА_1 зі своєю матір'ю ОСОБА_11

До спадкоємців першої черги за законом після смерті ОСОБА_10 відносяться: мати померлого - ОСОБА_11, дружина спадкодавця ОСОБА_4, його діти - ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, оскільки на день смерті спадкодавця ОСОБА_12 була неповнолітня, а ОСОБА_5 та ОСОБА_7 малолітніми. Дружина померлого не претендує на свою частку на спадщину після смерті чоловіка, тому кожен із спадкоємців успадкував по ј частині вищезазначеної квартири.

ІНФОРМАЦІЯ_10 року померла ОСОБА_11, що підтверджується свідоцтвом про смерть, і після її смерті відкрилася спадщина за законом на її ј частку у спірній квартирі. Спадкоємцями першої черги за законом на майно померлої є її діти - дочка ОСОБА_2, син ОСОБА_8, кожен з яких у шестимісячний строк після смерті спадкодавця у відповідності до ст. 1269, 1270 ЦК України подав заяву про прийняття спадщини.

ОСОБА_10 помер раніше матері ОСОБА_11, тому його малолітні діти (внуки спадкодавці): ОСОБА_5 та ОСОБА_7 спадкують за правом представлення частку, що належала б їхньому батьку, якби він був живим на день смерті його матері, у відповідності до правил ст. 1266 КК України.

Таким чином, кожен з малолітніх дітей успадкував за правом представлення після смерті ОСОБА_11 по 1/24 частини спірної квартири.

Таким чином, ОСОБА_3 після смерті батька успадкувала ј частину спірної квартири, ОСОБА_5, ОСОБА_7 успадкували після смерті батька ОСОБА_10 та за правом представлення після смерті бабусі ОСОБА_11 кожен по 7/24 частини спірної квартири, ОСОБА_2 та ОСОБА_8 успадкували після смерті матері ОСОБА_11 по 1/12 частині вказаної квартири.

Діти померлого ОСОБА_3 та ОСОБА_5, як діти та спадкоємці померлого хоча і прийняли спадщину після смерті батька, однак державний нотаріус Коломийського міського нотаріального округу постановою від 17.03.2017р. у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом відмовила, у зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документа, яким підтверджується належність спадкового майна спадкодавцеві.

Також, нотаріус видала постанову про відмову у видачі малолітньому ОСОБА_5 свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_11, яка успадкувала частку у вищезазначеній квартирі після смерті її сина ОСОБА_10

Факт родинних відносин не оспорюється сторонами і підтверджується: копіями свідоцтв про народження ОСОБА_12 та ОСОБА_5, копією свідоцтва про укладення шлюбу між ОСОБА_10 та ОСОБА_15; копією свідоцтва про народження ОСОБА_10; копію рішення суду від 15.01.2016 року, яким встановлено факт визнання батьківства ОСОБА_10 стосовно ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Згідно витягу зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 03.12.2016 року, спадкова справа після смерті ОСОБА_11 зареєстрована 01.06.2016 року. Суду надано фотокопію спадкової справи після смерті ОСОБА_10, померлого ІНФОРМАЦІЯ_9 та ОСОБА_11, померлої ІНФОРМАЦІЯ_10 року.

Доводи зустрічного позову суд вважає безпідстаними, оскільки оспорюваний договір дарування укладений на підставі нотаріально -посвідченої довіреності на право подарувати спірну квартиру ОСОБА_10, виданої померлою ОСОБА_16 на ім'я своєї племінниці ОСОБА_14 08.07.2013р. Дана довіреність підписана особисто ОСОБА_11, у ній наявний запис нотаріуса про те, що довіреність підписана в присутності нотаріуса вдома по місцю проживання ОСОБА_11 в спірній квартирі, у зв'язку з хворобою останньої. Даний договір доручення сторонами не спорюється і є дійсний.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_14 суду пояснила, що дійсно була присутньою при тому, як влітку 2013р. її тітка ОСОБА_11 оформляла документ в присутності нотаріуса по місцю свого проживання в АДРЕСА_1. При цьому, були також ОСОБА_10, який там проживав і доглядав тітку та його дружина - ОСОБА_6, їх дитина. Її туди покликав по телефону ОСОБА_10, для присутності при укладенні договору дарування за волею тітки. ОСОБА_11 внаслідок перенесеного перелому бедра перебувала в лежачому стані. Після, оформлення довіреності, вони поїхали в нотаріальну контору, де особисто підписувала оспорюваний договір дарування квартири. Тітка до нотаріуса не їхала за станом здоров'я. Остання дійсно виявляла бажання подарувати спірну квартиру ОСОБА_10 , хоча й за вдачею могла змінювати свою думку.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 пояснив, що дійсно ОСОБА_10 доглядав за ОСОБА_11, яка внаслідок важкого перелому тазу перебувала в основному в лежачому стані, інколи ходила з палицею, сиділа на ліжку. Після смерті ОСОБА_10 ОСОБА_11 доглядала ОСОБА_2 ОСОБА_11 була його знайомою, він час-від-часу навідувався до неї. Вона до смерті проживала в спірній квартирі, була розсудливою і мала добру пам'ять. ОСОБА_14 є племінницею ОСОБА_11 Остання розповідала, що її син ОСОБА_10 казав їй дати довіреність на ОСОБА_14, але з якою метою не розповідала.

Свідок ОСОБА_18 дала суду суперечливі покази щодо часу смерті ОСОБА_11, щодо того хто з нею проживав, пославшись на склероз. Пояснила, що була на похороні ОСОБА_11 Згідно даних будинкової книги та довідки про склад сім'ї в спірній квартирі зареєстровані ОСОБА_11 та ОСОБА_10 до часу смерті.

Свідоцтва про поховання ОСОБА_11 від 28.04.2016 року НОМЕР_2 видано на ім'я ОСОБА_2

Згідно копій виписки з історії хвороби ОСОБА_11 та виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 3345 ОСОБА_11 хворіла дифузним кардіосклерозом, гіпертензією, післятравматичною тонкокишковою норицею, знаходилася на стаціонарному лікуванні з 14.03.2016 року по 18.03.2016 року, з приводу перелому шийки правої стегнової кістки, пролежнів.

Дані щодо захворювань ОСОБА_11 згідно наявних медичних документів не вказують на неможливість усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Суд, вважає неналежним доказом щодо недійсності договору дарування надану відповідачем копію заяви написаної від імені ОСОБА_11 приватному нотаріусу Коломийського міського нотаріального округу Обідняк І.В. про виїзд на місце її проживання з метою ознайомлення з матеріалами виданої від її імені довіреності на ім'я ОСОБА_14, оскільки дана заява не містить належних реквізитів, зокрема часу її написання та реєстрації в нотаріуса. Зміст даної заяви не суперечить доводам позивача.

Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 717 ЦК України передбачено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Виходячи із змісту статей 203, 717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, коли сторони мають повну уяву не тільки про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Відповідно до положень ст. 215 ЦК України, підставою для визнання недійсності договору (правочину) є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені законодавством. Ст. 203 ЦК України встановлені наступні загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину:

-зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства;

-особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;

-волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

-правочин має здійснюватися у формі, встановленій законом;

-правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним;

-правочин, що здійснюється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним.

Також договір може бути визнаний судом недійсним у випадку укладення договору під впливом помилки, обману, тяжкої обставини, якщо договір було укладено недієздатною особою або з метою приховати інший правочин тощо.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи. З цього слідує, що при вирішенні позову про визнання недійсним договору дарування суди повинні виходити із відповідних норм Цивільного кодексу України, якими регулюється вчинення саме цього виду договорів.

Договір дарування є особливою формою договорів, який опосередковує безоплатну передачу майна в власність від однієї сторони (дарувальника) до іншої сторони (обдарованого).

Статтею 182 ЦК України передбачена необхідність державної реєстрації як прав на нерухомість, так і правочинів щодо нерухомості, що й було зроблено нотаріусом.

Умови щодо встановлення обов'язку обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-які дії майнового чи немайнового характеру, спірний договір не містить.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Якщо договір був укладений у письмовій формі, нотаріально посвідчений, зареєстрований у встановленому порядку, і обдаровуваний прийняв дарунок (за договором дарування право власності на об'єкт дарування від дарувальника переходить до обдаровуваного з моменту прийняття його обдаровуваним), останній стає повноправним власником цього майна.

Як вбачається з вищевикладеного, при укладенні договору дарування від 09.07.2013 року сторонами були витримані всі вимоги діючого законодавства, сам текст договору викладено чітко, однозначно, без можливості двоякого розуміння його змісту у зв'язку з чим вищезазначений договір не може бути визнаний недійсним.

Крім того посилання ОСОБА_2 на те, що договір укладено під впливом помилки не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, цього не підтвердили свідки. Враховуючи характер взаємовідносин ОСОБА_11 з сином ОСОБА_10, який доглядав її, що не заперечують сторони, постійно проживав в спірній квартирі по час смерті, не свідчить в користь доводів відповідача щодо помилки при укладенні договору.

Таким чином, при наявних доказах, суд вважає, що в задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 81, 89, 141, 247 ч.2,263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, картка платника податків НОМЕР_1, жителькою АДРЕСА_2 право власності на спадкове майно - ј частину квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7, який проживає в АДРЕСА_3 право власності на 7/24 частини квартири АДРЕСА_1.

В задоволенні зустрічного позову відмовити.

Стягнути з відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_8 в користь ОСОБА_19 551 грн. 20 коп. сплаченого судового збору в рівних частках.

Стягнути з відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_8 в користь ОСОБА_4 551 грн. 20 коп. сплаченого судового збору в рівних частках.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30 днів з часу складення повного рішення, через Коломийський міськрайонний суд.Повний текст рішення виготовлено 05 лютого 2019 року.

Суддя Потятинник Ю. Р.