ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1127/19 Справа № 182/4437/17 Суддя у 1-й інстанції - Багрова А.Г. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі: головуючого - Деркач Н.М.

суддів - Куценко Т.Р., Ткаченко І.Ю.

при секретарі - Лященко С.Г.

розглянула в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Нікопольський районний відділ Головного управління державної міграційної служби, Нікопольська міська рада, про надання дозволу на виїзд за межі України дитині та на оформлення документів для тимчасового виїзду без згоди матері, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа Нікопольський РВ ГУДМС, Нікопольська міська рада, про надання дозволу на виїзд за межі України дитині та на оформлення документів для тимчасового виїзду без згоди матері.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідачка безпідставно не надає йому згоди на тимчасовий виїзд за межі України до Російської Федерації з дітьми для їх відпочинку та оздоровлення у близьких йому родичів.

Враховуючи викладене, просив суд надати дозвіл його дітям ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, на виїзд за межі України разом з батьком ОСОБА_1 в його супроводі на оздоровлення та відпочинок до Російської Федерації у певні періоди та дозволити ОСОБА_1 або його офіційному представникові, без згоди матері, ОСОБА_2, оформляти документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітніх, ОСОБА_2 А,О.,ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, за межі України до Російської Федерації у ті ж самі періоди.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

З огляду на те, що згідно з частиною першою статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, така інформація оприлюднюється на офіційному веб-порталі судової влади України.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 16 лютого 2001 року (а.с.8).

У шлюбі народились діти - ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.10-11).

21.09.2016 року сторони шлюб розірвали (а.с.9). Після розірвання шлюбу сторони дійшли згоди щодо проживання дітей з батьком (а.с.9,14).

З відповідачки на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частина з усіх видів заробітку(доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку(а.с.12-13).

Мати дітей проживає окремо, спілкується з дітьми та сплачує аліменти за рішенням суду.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є учасником Державної програми по добровільному переселенню до Російської Федерації (а.с.62)

Згідно відзиву відповідача та пояснень дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, в судовому засіданні встановлено, що до цього часу позивач ОСОБА_1 з рідними, які проживають у Російській Федерації не підтримував родинні відносин та жодного разу їх не відвідував і не отримував від них запрошень. Діти суду пояснили, що родичів у Російській Федерації не знають, жодного разу не спілкувались та не бачили їх.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції правильно виходив з наступного.

Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання.

Виходячи з положень зазначених норм матеріального права дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення.

Враховуючи, що позивачем в судовому засіданні не доведено мету поїздок за кордон з дітьми у строки, що визначено в позовних вимогах, суд вважав, що зазначене суперечить інтересам дітей і позбавляє можливості матір бути обізнаною про мету, строк та виїзд її дітей за межі України, а отже порушить права відповідача як матері дітей.

Окрім того, в матеріалах справи відсутні докази відмови матері у наданні дозволу на виїзд дітей за кордон та звернення батька до матері з приводу надання нотаріально посвідченого клопотання про оформлення проїзного документа дитини.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції неправомірно відмовив йому у задоволенні позову не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не спростовують висновків місцевого суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених неювимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що зясувавши в достатньо повному обємі права та обовязки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Судові витрати понесені сторонами в звязку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, ч.ч.3-6 ст.147 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: Н.М. Деркач

ОСОБА_5

ОСОБА_6