Справа № 308/3308/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

31 січня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Кожух О.А.,

суддів - Собослоя Г.Г., Джуги С.Д.

за участю секретаря - Балаж Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 11 липня 2018 року (головуючий суддя Шепетко І.О., повний текст рішення складено 20.07.2018) в справі за позовом ОСОБА_2 до Ужгородської міської ради, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору купівлі-продажу, зобов'язання вчинити певні дії, -

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, у якому, з усіма уточненнями, просить: - визнати незаконним та скасувати Рішення Ужгородської міської ради №1294 від 23.04.2014р.; - визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний №13383038 від 28.05.2014 р., яке винесене згідно з Договором купівлі-продажу земельної ділянки №415 від 28.05.2014 р., посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Собов О.І. при виконанні функцій державного реєстратора; - визнати Договір купівлі-продажу земельної ділянки № 415 від 28.05.2014 року недійсним із застосуванням наслідків недійсності правочину; - зобов'язати ОСОБА_1 повернути ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0153 га, кадастровий номер НОМЕР_3, та привести її у попередній стан, який існував до моменту порушення прав позивача;

Позов вмотивовано тим, що він є власником нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яке успадкував від свого батька - ОСОБА_4, що підтверджується Свідоцтвом на право на спадщину ВЕМ №488675 від 26.02.2007.

27.08.1982 Приказом по Совхозу-Заводу «Ужгородський» ОСОБА_4 було довиділено земельну ділянку площею 0,02 га за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Ужгородської міської ради народних депутатів №93 від 27.05.1992 вирішено довиділити земельну ділянку ОСОБА_4 площею 390м.кв. (0,039 га) за адресою: АДРЕСА_1, та визначено, що загальна площа становитиме 0,099га. 17.09.1992 Управлінням архітектури та містобудування м. Ужгорода та ОСОБА_4 підписано Акт про відведення червоних ліній і меж ділянки в натурі.

У 1997 році ОСОБА_4 було набуто у приватну власність земельну ділянку площею 0,093 га за адресою: АДРЕСА_1.

У 2001 році, після смерті ОСОБА_4, позивачем було успадковано майно згідно Свідоцтва про право на спадщину, в склад якого входила земельна ділянка площею 909 кв.м.

06.03.2014 Ужгородська міська рада в особі Виконавчого комітету прийняла Рішення №51 про надання у приватну власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,093 га по АДРЕСА_1.

14.03.2014 Ужгородської міською радою було прийнято Рішення №1228 про надання дозволу на складання технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на земельну ділянку площею 0,093 га. по АДРЕСА_1.

Під час складення відповідної документації виявилось, що надана ОСОБА_2 земельна ділянка накладається із земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. Згідно з висновком експертного дослідження №03/16 межі земельної ділянки, розташованої в АДРЕСА_1, площа якої визначена 0,039 га. згідно фактичного використання, не відповідає її межам, визначеним в схемі її довідводу, розробленій Проектно-виробничим архітектурно планувальним бюро при управлінні архітектури та містобудування м. Ужгорода - встановлено, що ймовірна площа накладення становить 0,0053 (53 кв.м.).

Аналогічна позиція висвітлена і в Акті перевірки дотримання вимог земельного законодавства, виданого Державною інспекцією сільського господарства в Закарпатській області від 15.05.2014.

10.05.2014 позивач звернувся до Ужгородської міської ради з приводу скасування договору оренди земельної ділянки, укладеного з ОСОБА_1 по АДРЕСА_2, проте чого позивачу було відмовлено листом від 16.05.2014 та надано копію Рішення №1294 від 23.04.2014 про приватизацію земельної ділянки ОСОБА_1, за результатами якого між останнім та Ужгородською міською радою було укладено та нотаріально посвідчено договір купівлі-продажу земельної ділянки №415 від 28.05.2014, посвідчений нотаріусом Сабов О.І., та ним же зареєстровано право власності на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_4.

Посилаючись на те, що земельна ділянка відповідачу передана у власність без вилучення у нього земельної ділянки, позивач просив задовольнити позов.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 11 липня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано рішення ХХІ сесії Ужгородської міської ради VI скликання №1294 від 23.04.2014 «Про приватизацію земельної ділянки несільськогосподарського призначення шляхом викупу». Визнано незаконним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний №13383038 від 28.05.2014, яке винесене згідно з Договором купівлі-продажу земельної ділянки №415 від 28.05.2014, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Собов О.І. при виконанні функцій державного реєстратора. Визнано недійсним Договір купівлі-продажу земельної ділянки № 415 від 28.05.2014. В решті вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з даним рішенням ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати в частині задоволення позову та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. В обґрунтування скарги посилається на те, що акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства є неналежним доказом порушення прав позивача та отриманий з порушенням встановленого законодавством порядку. Висновок експерта також не підтверджує факт накладання земельних ділянок, оскільки не доведено, що земельна ділянка площею 0,039 га. входить до земельної ділянки розміром 0,099 га., на яку має право позивач. Посилається на те, що ОСОБА_2 не підтвердив свої права відповідними правовстановлюючими документами. ОСОБА_2 не має жодного відношення до земельної ділянки, яку ОСОБА_1 придбав у власність, він навіть не являється його суміжним користувачем. Згідно матеріалів справи ОСОБА_2 має право на земельну ділянку площею 0,099 га., натомість з долученого позивачем плану, де відображена і земельна ділянка ОСОБА_1, загальна площа земельної ділянки складає 0,1334 га, що значно більше ніж розмір ділянки, на яку має право позивач.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_6 просить рішення суду залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що така підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановлено, що рішенням №283 від 06 червня 1957 року виконкому Ужгородської міської Ради депутатів і трудящих, вирішено віднести земельні ділянки для будівництва індивідуальних житлових будинків нижчепереліченим громадянам, зокрема, ОСОБА_4, проживаючому по АДРЕСА_3, на ділянці розміром 560 кв.м. по АДРЕСА_1 (а.с.13).

Відповідно до Наказу по Радгосп-Заводу «Ужгородський» №232-а від 27.08.1982, закріплено тимчасово земельну ділянку площею 0,02 га в АДРЕСА_1 за громадянином ОСОБА_4 (а.с.14).

Як вбачається з виписки з рішення Виконавчого комітету Ужгородської міської ради Народних депутатів № 93 від 27.05.92, вирішено з метою раціонального використання та охорони земель в місті довиділити земельні ділянки, зокрема гр. ОСОБА_4, площею 390 кв.м. по АДРЕСА_1, загальна площа складатиме 0,099 га (а.с.15).

Рішенням Виконавчого комітету Ужгородської міської ради народних депутатів № 47 від 26 березня 1997 року, надані раніше земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, надано у приватну власність ОСОБА_4 площею 0,93 га по АДРЕСА_1 (а.с.22).

Як вбачається з свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.02.2007, спадкоємцем майна гр. ОСОБА_4, померлого 18 жовтня 2001 року, є його рідний син ОСОБА_2, спадкове майно на яке видано це свідоцтво, складається з житлового будинку з надвірними будовами, що знаходиться в АДРЕСА_1 і належить померлому на підставі свідоцтва про право власності, виданого Управлінням житлово-комунального господарства м. Ужгорода «17» вересня 1998 року на підставі рішення МВК від 28 серпня 1996 року за № 146, зареєстрованого в Комунальному підприємстві «Ужгородське міжрегіональне бюро технічної інвентаризації» за №2699 в книзі 27 під реєстраційним номером 17099474. Вказаний будинок розташований на земельній ділянці площею 909 кв.м. (а.с.18).

Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, власником будинку за адресою: Закарпатська область, АДРЕСА_1 є позивач ОСОБА_2, на підставі свідоцтва про право на спадщину /1-256/26.02.2007 (а.с.21).

14.04.2014 Виконавчим комітетом Ужгородської міської ради повідомлено ОСОБА_2, про те, що за результатами сесійного розгляду його заяви прийнято рішення №1228 від 14.03.2014 про надання дозволу та складання технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на земельну ділянку пл. 0,0930 га по АДРЕСА_1 (а.с.29).

Рішенням ХІІ сесії VII скликання Ужгородської міської ради від 18.05.2017 №647 внесено зміни у рішення Ужгородської міської ради №1228 від 14.03.2014 в частині надання дозволу ОСОБА_2 на складання технічної документації на земельну ділянку, а саме: слова «0,0930 га» читати «0,0990 га» (а.с.125).

Рішенням Ужгородської міської ради ХХІ сесії VI скликання №1294 від 23.04.2014 «Про приватизацію земельної ділянки несільськогосподарського призначення шляхом викупу» вирішено затвердити вартість земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_5) площею 0,0153 га. по АДРЕСА_2, у сумі 15 691,68 грн. з розрахунку 102,56 грн. за 1 кв.м. відповідно до висновків експертів від 31.01.2014; продати гр. ОСОБА_1, земельну ділянку площею 0,0153 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 (а.с.28).

Як випливає з акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 15.05.2014, Рішенням 15 сесії 6 скликання (2-е пленарне засідання) Ужгородської міської ради від 28 грудня 2012 №792 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» в частині затвердження проекту землеустрою та надання гр.. ОСОБА_1 в оренду земельної ділянки площею 0,0153 га, яка прилягає до його власної земельної ділянки по АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, прийнято в супереч ст. 116 та ст. 120 Земельного кодексу України.

З Висновку експертного дослідження №03/16, складеного 22 березня 2016 року, вбачається, що межі земельної ділянки, розташованої в АДРЕСА_1, площа якої визначена 0,039 га згідно фактичного використання, не відповідає її межам, визначеним в схемі її довідводу, розробленій Проектно-виробничим архітектурно планувальним бюро при управлінні архітектури та містобудування міста Ужгорода. Ймовірні розміри розбіжностей є такими: по площі - 0,0069 га. при більших розмірах ділянки згідно Схеми довідводу 1992 року; по довжині - 12,44 метра при більших розмірах ділянки згідно Схеми довідводу 1992 року; по ширині - 0,9 метра більших розмірах ділянки згідно фактичного використання. Земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_5, розташована в АДРЕСА_2 та земельна ділянка, площа якої визначена 0,039 га., що розташована в АДРЕСА_1 накладаються між собою. Ймовірна площа накладення становить 0,0053 га (53 кв.м.) (а.с.34-47).

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що надана ОСОБА_1 земельна ділянка накладається на земельну ділянку, що була довідведена ОСОБА_4, без вилучення в нього такої. При цьому суд послався на зазначені вище акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства та Висновок експертного дослідження.

Однак з таким висновком суду не може погодитись колегія суддів з огляду на таке.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 110 ЦПК України передбачено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

У відповідності до ст. 1282 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Отже в порядку спадкування, до спадкоємця можуть перейти виключно ті майнові права і втому ж обсязі, які належали спадкодавцю на момент смерті.

Як зазначалось вище, рішенням Виконавчого комітету Ужгородської міської ради народних депутатів № 47 від 26 березня 1997 року, згідно статті 17 Земельного кодексу України, ОСОБА_4 було надано у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка була надана раніше, площею 0,93 га по АДРЕСА_1 (а.с.22).

Відповідно до ст. ст. 22, 23 ЗК України від 18 грудня 1990 року право власності на землю виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право; право власності посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_4 не отримав. Проте, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.02.2007, успадкований позивачем житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 знаходиться на земельній ділянці площе. 909 кв.м. Тобто, ОСОБА_2 успадкував будинок, розташований на земельній ділянці саме в таких розмірах, які зазначені в рішенні Ужгородської міської ради від 14.03.2014 (враховуючи внесення в нього змін рішенням від 187.05.2017), згідно якого позивачу надано дозвіл на розробку технічної документації і з землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею саме 0,0990 га. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що земельна ділянка відповідача накладається на земельну ділянку площею 0,039 га, яка була довиділена його батькові згідно рішення від 27.05.1992, однак в даному рішенні чітко зазначено, що загальна площа складатиме 0,099 га.

Узагальнюючи наведене, апеляційний суд констатує, що до позивача в порядку спадкування за померлим батьком перейшли майнові права на земельну ділянку орієнтовною площею 0,099 га. Доказів наявності в ОСОБА_2 майнових прав на земельну ділянку більшою площею матеріали справи не містять. Більше того, таке неможливе в силу приписів п.г) ч.1 ст.121 ЗК України, якою встановлено обмеження щодо отримання громадянами України безоплатно у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в місті в розмірі не більше 0,10 га. Не міг отримати земельну ділянку в більшому розмірі й батько позивача, оскільки аналогічне обмеження містилося в ст. 67 ЗК України від 1990 року.

Водночас у Висновку експертного дослідження №03/16 від 22 березня 2016 року, на якому відображено схему накладення земельних ділянок, відображено дві земельні ділянки ОСОБА_2: Ділянка 1 площею 0,0930 га, та Ділянка 2 площею 0,0390 га. Тобто, загальна площа земельної ділянки щодо якої робилося експертне дослідження, становить 0,1320 га (а.с.47). Також колегія суддів звертає увагу, що до позовної заяви ОСОБА_2 долучено викопіювання з Технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_1 де розмір такої земельної ділянки вказано 0,1334 га (а.с.27). При цьому конфігурація такої земельної ділянки співпадає з конфігурацією загальної земельної ділянки (Ділянка 1 + Ділянка 2) згідно висновку експертного дослідження. Слід відмітити, що згідно Висновку експертного дослідження №03/16 від 22 березня 2016 року накладення земельної ділянки відповідача має місце виключно щодо земельної ділянки площею 0,0390 га (Ділянка 2). На земельну ділянку площею 0,0930 га (Ділянка 1) земельна ділянка відповідача жодним чином не накладається.

З технічної документації із землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,0153 га. для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою м.Ужгород, АДРЕСА_2 слідує, що така земельна ділянка взагалі не межує з ділянкою позивача площею 0,0930 га, та між ними ще знаходяться землі міської ради площею 0,0207 га (а.с.81).

Таким чином, висновок експертного дослідження №03/16 від 22 березня 2016 року стосується земельної ділянки площею 0,1320 га, тобто значно більшої ніж та, на яку має право позивач. Такий висновок не підтверджує, а навпаки спростовує факт накладення земельної ділянки відповідача на земельну ділянку ОСОБА_2 площею 0,093 га, на яку він має право. Відображене у висновку накладення земельної ділянки відповідача стосується земельної ділянки площею 0,0390 га, права щодо якої ОСОБА_2 належними та допустимим доказами не підтверджені.

За таких обставин, суд помилково послався на висновок експертного дослідження №03/16 від 22 березня 2016 року, як на підставу для часткового задоволення позову.

Щодо акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 15.05.2014, то таким також не зафіксовано факт накладення земельних ділянок. В самому акті лише вказано, що рішення про передачу земельної ділянки ОСОБА_1 в оренду прийнято всупереч ст. 116 та ст. 120 Земельного кодексу України, однак не конкретизовано в чому саме полягають такі порушення, а тому такий акт не може братися до уваги.

Загалом, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_2 не доведено належними та допустимими доказами наявність обставин, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог, а тому пред'явлений ним позов задоволенню не підлягає.

Таким чином, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, і обставини, які суд вважав встановленими - не доведені. Зважаючи на викладене, рішення суду першої інстанції слід скасувати з підстав, передбачених п. п. 2,3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Згідно з ст. 141 ЦПК України на користь апелянта підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2114,70 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п.2,3 ч. 1 ст. 376 ст. 381, 382 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 11 липня 2018 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення міської ради, визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки - скасувати, та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні даних позовних вимог ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2) 2114,70 (дві тисячі сто чотирнадцять гривень сімдесят копійок) у відшкодування судового збору, сплаченого при поданні апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08 лютого 2019 року.

Головуюча

Судді