Постанова

Іменем України

18 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 487/5794/16-ц

провадження № 61-32723св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи: Виконавчий комітет Миколаївської міської ради, Управління містобудування та архітектури Миколаївської міської ради, Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 13 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Лисенка П. П., Галущенка О. І., Самчишиної Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Виконавчий комітет Миколаївської міської ради, Управління містобудування та архітектури Миколаївської міської ради, Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області, про заборону здійснення будівництва та вчинення певних дій.

Позовна заява мотивована тим, що вона є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 є власником житлового будинку літ. «А» на АДРЕСА_2 , який розташований на двох земельних ділянках площами відповідно 135 та 150 кв. м. Обидва будинки є частинами одного домоволодіння.

Ці будинки знаходяться на земельній ділянці, що перебуває у комунальній власності Миколаївської міської ради в межах квартальної забудови житлових будинків та надана у довгострокову оренду за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд.

У 2016 році ОСОБА_2 без узгодження з власником землі та затвердженої проектної документації на земельній ділянці подав до Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області декларацію про реконструкцію сараю літ. «Л» під літню кухню на АДРЕСА_2 .

Вказує, що подальшою забудовою своєї літньої кухні, фундамент якої знаходиться на відстані 60 см від стіни її будинку, відповідач спричинить порушення її прав як власника будинку, а також порушення вимог будівельних норм до забудов та до їх розміщення, санітарних, технічних та протипожежних норм та правил.

Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просила суд заборонити ОСОБА_2 здійснювати подальше будівництво та зобов`язати його ліквідувати фундамент розпочатого будівництва.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 травня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано доказів порушення її майнових прав у разі подальшої забудови відповідачем літньої кухні, а тому позовні вимоги є необґрунтованими.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 13 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 травня 2017 року скасовано, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Заборонено ОСОБА_2 до отримання земельної ділянки під будівництво та оформлення проектної документації на будівництво об`єкта, задекларованого як реконструкція сараю під літню кухню на АДРЕСА_2 , виконувати будівельні роботи та зобов`язати його демонтувати фундамент об`єкта самовільно розпочатої реконструкції.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що заперечуючи проти позовних вимог ОСОБА_1 , відповідач вказував про реконструкцію належного йому сараю літ. «Л», проте не надав суду правовстановлюючих документів на вказану господарську будівлю. Також суд встановив відсутність дозвільних документів на реконструкцію сараю літ. «Л», у зв`язку з чим вважав, що відповідач здійснює самочинне будівництво.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального й процесуального права, просив скасувати рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 13 жовтня 2017 року і залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд у порушення пункту 3 частини першої статті 215 ЦПК України не зазначив, які саме вимоги нормативно-правових актів порушено відповідачем під час здійснення будівництва на його земельній ділянці. Апеляційний суд не взяв до уваги висновок Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області, відповідно до якого не встановлено порушення ОСОБА_2 вимог містобудівного законодавства, а також наявність у матеріалах справи доказів на підтвердження того, що сарай літ. «Л» на АДРЕСА_2 належить ОСОБА_2 .

Короткий зміст позиції інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи до суду не подано.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 13 жовтня 2017 року, витребувано із Заводського районного суду м. Миколаєва цивільну справу № 487/5794/16-ц і зупинено виконання рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 13 жовтня 2017 року до закінчення касаційного провадження.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року цивільну справу № 487/5794/16-ц передано до Верховного Суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 червня 2019 року справу № 487/5794/16-ц призначено судді-доповідачеві Черняк Ю. В.

Ухвалою Верховного Суду від 04 грудня 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Виконавчий комітет Миколаївської міської ради, Управління містобудування та архітектури Миколаївської міської ради, Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області, про заборону здійснення будівництва та вчинення певних дій призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 31 січня 2012 року.

ОСОБА_2 належать на праві приватної власності житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , та на праві користування - земельні ділянки, розміром 0,0135 та 0,015 га, які знаходяться за тією ж самою адресою, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно (т. 1, а. с. 16-20).

22 вересня 2016 року ОСОБА_2 подав до Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області декларацію про початок виконання будівельних робіт: «Реконструкція сараю (літ. «Л») під літню кухню на АДРЕСА_2 .

Згідно з інформацією, яка вказана у декларації, площа забудови складає 36,10 кв. м, загальна площа - 25,81 кв. м, основна площа - 21,94 кв. м, поверховість - 1 поверх.

Відповідно до відомостей з технічного паспорта, виготовленого ТОВ «Міжрегіональний сервіс-центр технічної інвентаризації», станом на 05 грудня 2016 року, сарай, площею 36,10 кв. м, побудований в 1970 році.

ОСОБА_1 неодноразово зверталася до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, Управління містобудування та архітектури Миколаївської міської ради, Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області з проханням проведення перевірки додержання вимог містобудівного законодавства за адресою: АДРЕСА_2 , та з питань законності будівництва на земельній ділянці, що підтверджується повідомленнями-відповідями відповідних органів та установ.

11 жовтня 2016 року головним інспектором будівельного нагляду Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області (далі - Управління ДАБІ України у Миколаївській області) Поляковим Є. Ю. було проведено позапланову перевірку дотримання ОСОБА_2 вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів та правил під час реконструкції сараю літ. «Л» під літню кухню на АДРЕСА_2 , результати якої викладено в акті. Відповідно до вказаного акта за результатами перевірки встановлено, що згідно з відомотями, наведеними у декларації про початок виконання будівельних робіт, будівельні роботи виконуються без зміни зовнішніх геометричних розмірів фундаментів будівлі у плані відповідно до частини четвертої статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Об`єкт реконструкції має наступні показники: загальна площа 25,81 кв. м, основна площа 21,94 кв. м, площа забудови 36,10 кв. м, поверховість - 1 поверх. На момент виходу на місце будівельні роботи не виконуються, станом на 11 жовтня 2016 виконані роботи з влаштування траншеї під фундамент. Згідно із замірами, зробленими під час перевірки, площа забудови відповідає проекту, виготовленому ФОП ОСОБА_5 та розмірам, наведеним у технічному паспорті, виготовленому станом на 05 лютого 2016 року ТОВ «Міжрегіональний сервіс-центр технічної інвентаризації», інвентаризаційна справа № 673.

Позиція Верховного Суду

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і застосовані норми права

Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке суд захищає у спосіб, встановлений частиною другою статті 16 ЦК України або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з положеннями статей 386, 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення прав власника і об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані, або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Положеннями частини сьомої статті 376 ЦК України визначено, що в разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновків про те, що самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо: власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці, але з відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови.

Згідно з положеннями статті 10 ЦПК України 2004 року обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України 2004 року.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи.

Згідно зі статтею 11 ЦПК України 2004 року суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до відомостей з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно індексний номер 71131676, наданого позивачкою у суді першої інстанції, станом на 22 жовтня 2016 року ОСОБА_2 є власником житлового будинку на АДРЕСА_2 , до складу якого, зокрема, входить сарай літ. «Л».

Отже, сарай літ. «Л» не належить до об`єктів самочинного будівництва.

За цією ж адресою розташовані земельні ділянки, площею 0,0135 та 0,015 га, які належать ОСОБА_2 на праві користування. Цільове призначення земельних ділянок - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

У відповіді Управління ДАБІ України у Миколаївській області від 18 листопада 2016 року № 1014-8189-16 зазначено, що Управлінням перевірено повноту даних, зазначених у декларації ОСОБА_2 про початок виконання будівельних робіт: «Реконструкція сараю (літ. «Л») під літню кухню на АДРЕСА_2 , та внесено їх до єдиного реєстру 23 вересня 2016 року за № МК 0782.

За наслідками перевірки дотримання ОСОБА_2 вимог будівельного та містобудівного законодавства Управлінням ДАБІ України у Миколаївській області встановлено, що об`єкт реконструкції має розмір площі забудови, аналогічний тому, який зазначено у технічному паспорті, виготовленому ТОВ «Міжрегіональний сервіс-центр технічної інвентаризації» станом на 05 грудня 2016 року, - 36,10 кв. м.

Також встановлено, що на момент виходу уповноваженої на перевірку особи за адресою: АДРЕСА_2 , будівельні роботи не виконуються, станом на 11 жовтня 2016 року облаштовано траншею під фундамент.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог є правильними.

У порушення положень статті 212 ЦПК України 2004 року суд апеляційної інстанції не оцінив належним чином наявну у матеріалах справи копію з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 71131676, а також результати перевірки Управлінням ДАБІ України у Миколаївській області дотримання Інзбургом В. Л. вимог будівельного та містобудівного законодавства України.

Крім того, апеляційним судом залишено поза увагою те, що згідно з пунктом 1 частини першої статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник має право виконувати будівельні роботи після подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю.

Статтею 413 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, встановив фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінив докази у їх сукупності та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що рішення суду апеляційної інстанції не є законним і обґрунтованим, а тому відповідно до статті 413 ЦПК України підлягає скасуванню, у той час як рішення суду першої ухвалене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права та підлягає залишенню в силі.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 13 жовтня 2017 року скасувати, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 травня 2017 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк