Справа № 588/1321/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.01.2019 року м.Тростянець

Тростянецький районний суд Сумської області в складі: головуючого судді Линник О.С., з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1, з участю позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні залу суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду із указаним позовом, по якому неодноразово змінювала позовні вимоги та який мотивувала тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Тростянецької міської ради за №78 від 19.02.2016 їй надано право на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, споруд і будівель за адресою АДРЕСА_1.

Позивач вважає, що її сусідка ОСОБА_4 частково зайняла частину земельної ділянки, яка передана у користування позивача, чим порушує її права. Відповідач захватила частину земельної ділянки з відступом межі приблизно на 3-5 метри від її межі. У 2018 році позивач зверталася з цього питання до відповідача, до Тростянецької міської ради і Тростянецької районної державної адміністрації. Тростянецька міська рада листом від 22.06.2018 повідомила, що рішенням виконкому міської ради за №461 «Про передачу земельних ділянок у власність громадян» від 19.11.1997 гр. ОСОБА_4 передано у приватну власність земельну ділянку по АДРЕСА_3 орієнтовною площею 910 кв.м. Відповідно рішення виконкому міської ради за №493 «Про затвердження змін площ земельних ділянок, виявлених при виконанні робіт по видачі державних актів на право приватної власності на землю громадянам м.Тростянець» від 24.11.1999 ОСОБА_4 уточнено площу, а саме під індивідуальним житловим будівництвом-1000 кв.м., під особисте селянське господарство -140 кв.м.

Позивач вважає, що єдиним способом вирішення земельного спору є зобов'язати відповідача усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1, шляхом відновити межу.

Уточнюючи позовні вимоги позивач указувала, що нею встановлено, що ОСОБА_4 отримала з порушенням державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 06.12.1999, виданий на підставі рішення виконкому Тростянецької міської Ради народних депутатів за №493 від 24.11.1999, оскільки ОСОБА_4 видавалося одне рішення на земельну ділянку міською радою за №461 від 19.11.1997 загальною площею 910 кв.м., згідно генерального плану її садиби, а не площею 0.10 га під будівництво і ведення господарства і 0,014 га для садівництва, як указано у даному державному акті. Інші рішення про приватизацію земельної ділянки ОСОБА_4 міською радою не приймалися. Крім того, у 2013 році Кабінетом Міністрів України прийнята постанова про заборону видачі у приватну власність громадянам-жителям міста земельної ділянки не більше 0,10 га.

Остаточно уточнивши позовні вимоги 12.10.2018 (а.с.45) ОСОБА_2 просила:

- зобов'язати відповідача ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_3, шляхом відновлення становища, яке існувало до порушення - перемістити межу із відступом на частину земельної ділянки відповідача на 5 метрів;

- скасувати державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 06.12.1999, виданий ОСОБА_4 на підставі рішення виконкому Тростянецької міської ради народних депутатів за №493 від 24.11.1999, на земельну ділянку по АДРЕСА_3 та зареєстрований у книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №801.

У відзиві на позов відповідач ОСОБА_4 указала, що заявлені до неї вимоги не визнає у повному обсязі. Свої заперечення обґрунтовувала тим, що земельна ділянка по АДРЕСА_3 належить їй на праві приватної власності, відповідно до державного акта про право приватної власності на землю, виданого на підставі рішення виконкому Тростянецької міської Ради народних депутаті від 24.11.1999 року №493. Землю передано для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №801. Землю вона використовує за цільовим призначенням. Відповідач вважає, що не чинить ніяких перешкод позивачу. Письмові докази, які б підтверджували, що позивач має у власності чи користуванні земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 відсутні, також не надано доказів встановлення межових знаків. Відповідач вважає, що саме позивач захватила частину ділянки, надану для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер НОМЕР_2, яка належить ОСОБА_4 на праві приватної власності, на якій збудувала господарчу споруду, як указує в позові, сараю та погреб без будь-яких погоджень зі нею. Саме позивач всупереч принципу добросусідства постійно вчиняє сварки, ображає її та членів її сім'ї , виливає на її город всілякі невідомі розчини, чим порушила родючість земельної ділянки цільове призначення якої - ведення особистого селянського господарства. Компетентні органи України та місцевого самоврядування неодноразово виїздили та проводили перевірки. Жодних порушень з її боку встановлено не було. Державний акт на землю їй був виданий Тростянецькою міською радою 06.12.1999 на підставі рішення виконкому Тростянецької міської ради №493 від 24.11.1999. Акт погодження (встановлення) та закріплення меж земельної ділянки у натурі був підписаний, ут.ч. керівником Тростянецького заводу мінвод. Порушень при приватизації земельних ділянок по АДРЕСА_3 не має.

У запереченні на відзив позивач ОСОБА_2 указала, що саме відповідачем ОСОБА_4 були усунуті її межові знаки та перекопана межа, яка була установлена у 1988 році під час виділу земельної ділянки під будівництво заводу Мінвод - 800 м, яка була передана під будівництво двохквартирного будинку та подальшої приватизації будинку. Саме відповідач провокує, ображає, робить наклепи та вчиняє інші дії щодо її прибудинкової території Позивач вважає, що наданий відповідачем державний акт та акт обстеження меж не мають законних підстав.

У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, надали пояснення аналогічні обставинам, викладеним у позовній заяві.

Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечила, пославшись на підстави, викладені нею у відзиві на позов.

Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з таких мотивів.

Так, судом установлено, що рішенням виконкому Тростянецької міської Ради народних депутатів за №114 від 18.05.1988 під будівництво 2-х квартирного жилого будинку заводу "Мінвод" було виділено земельну ділянку площею 800 кв.м (а.с.4).

Після побудови жилого будинку, рішенням виконкому міської Ради народних депутатів за №26 від 09.02.1997, новозбудованим будинкам присвоєно номери : АДРЕСА_4, АДРЕСА_1, АДРЕСА_5 та видати ордери на заселення, у т.ч. видати ордер ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.3).

Отже, судом установлено, що ОСОБА_2 є власницею квартири АДРЕСА_1 (а.с.7,8).

Рішенням Тростянецької міської ради за №78 від 19.02.2016 ОСОБА_2 та ОСОБА_7 було надано право на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та ведення особистого селянського господарства площею 577 кв. м (1/2) по АДРЕСА_1 (а.с.6, 101).

Власницею домогосподарства по АДРЕСА_3, земельна ділянка якого межує із земельною ділянкою ОСОБА_2, є ОСОБА_4

Відповідно до генерального плану від 08.02.1973 за адресою АДРЕСА_3 загальна площа земельної ділянки складала 910 кв.м. (а.с.9).

19.11.1997 було погоджено та закріплено межі земельної ділянки по АДРЕСА_3, про що складено відповідний акт (а.с.11).

Рішенням виконкому Тростянецької міської ради за №461 від 19.11.1997 вирішено передати у приватну власність безкоштовно земельні ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарчих будівель у розмірі і кількості згідно додатку №1. Пунктом 3 вказаного рішення передбачено, що остаточний розмір площі земельної ділянки встановити при видачі Державного акта. Згідно додатку №1 до вказаного рішення ОСОБА_4 було передано у власність земельну ділянку площе 910 кв.м. по АДРЕСА_3 (а.с.65-67).

Рішенням Тростянецької міської Ради народних депутатів за №493 від 24.11.1999 було внесено уточнення у площі земельних ділянок, переданих у власність громадян м.Тростянець, виявлені при проведенні робіт по складанню державних актів на право приватної власності на землю, у т.ч. уточнено площу земельної ділянки ОСОБА_4 по АДРЕСА_3, та указано уточнену загальну площу 1140 кв.м, у тому числі під індивідуальним житловим будівництвом - 1000 кв.м, під особистим підсобним господарством -140 кв.м (а.с.62-64).

На підставі вищеуказаного рішення №493 від 24.11.1999, ОСОБА_4 був виданий державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 06.12.1995, згідно якого у її приватну власність була передана земельна ділянка по АДРЕСА_3, загальною площею 0,1140 гектарів, у т.ч. для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарчих будівель і споруд - 0,1000 га, для ведення особистого підсобного господарства - 0,0140 га (а.с.10).

Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) була виготовлена гр.ОСОБА_4 28.11.2017 року на належну їй вищеуказану земельну ділянку на підставі Державного акту серії НОМЕР_1, відповідно до якої земельній ділянці площею 0,1000 га ( в тому числі 0,0406 га - сільськогосподарські угіддя, 0,0594 га забудовані землі) присвоєно кадастровий номер НОМЕР_3, земельній ділянці площею 0,0140 га (сільськогосподарські угіддя) - кадастровий номер НОМЕР_2 (а.с.118-122).

Відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності встановлено, що 29.11.2017 р. проведена державна реєстрація прав власності відповідача на нерухоме майно - вищевказані земельні ділянки площею 0,1 га та 0,014 га (а.с. 116,117).

Згідно зі статтею 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів (ч. 3 ст.152 ЗК України).

Отже, суд повинен установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Нормами статей 22, 23, 30 ЗК України від 18 грудня 1990 року (в редакції, чинній на момент видачі державного акту відповідачеві) передбачалося набуття громадянами права власності на земельні ділянки після встановлення меж земельної ділянки в натурі і одержання державного акта про право власності на землю.

При переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення.

При передачі підприємствами, установами і організаціями будівель та споруд іншим підприємствам, установам і організаціям разом з цими об'єктами до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій знаходяться зазначені будівлі та споруди.

Право власності або право користування земельною ділянкою у перелічених випадках посвідчується Радами народних депутатів відповідно до вимог статті 23 цього Кодексу (ст. 30 ЗК України 1990 року).

Стаття 67 ЗК України 1990 р. передбачала, що громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються у власність або надаються у користування земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків, господарських будівель, гаражів і дач.

Р озмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен бути не більше: у сільських населених пунктах - 0,25 гектара, селищах міського типу - 0,15 гектара, а для членів колективних сільськогосподарських підприємств і працівників радгоспів - не більше 0,25 гектара, у містах - 0,1 гектара.

Стаття 56 ЗК України ( в редакції, чинній на час отримання державного акту відповідачем) передбачено, що для ведення особистого підсобного господарства громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються безплатно у власність земельні ділянки, в межах населених пунктів, у розмірах, вказаних у земельно-облікових документах, або надаються безплатно у власність у розмірі не більше 0,6 гектара.

Отже, посилання позивача на те, що відповідачеві було всупереч вимог законодавства виділено земельну ділянку площею більшою за 0,1 га є безпідставним, так як не ґуртується на нормах - ст.ст. 22,23,30,56, 67 ЗК України від 18.12.1990 р.

Крім того встановлено, що межі земельної ділянки відповідача були встановлені землевпорядною організацією на місцевості в натурі. Згідно технічної документації на земельну ділянку відповідача по АДРЕСА_3 вбачається, що її площа співпадає із державним актом виданим 06.12.1999 року.

Позивач на даний час не представила суду технічну документацію на виділену їй у користування земельну ділянку, відповідно до рішення Тростянецької міської ради №78 від 19.02.2016

На час погодження та закріплення меж земельної ділянки відповідача у натурі та виготовлення державного акту відповідачеві 06.12.1999 р., межі земельної ділянки відповідача, зокрема, яка на даний час межує із земельною ділянкою, якою користується позивач, погоджував уповноважений представник Тростянецького заводу мінводи.

Як встановлено протоколом №7 засідання земельної погоджувальної депутатської комісії від 31.08.2016 р. - за заявою позивача щодо відновлення меж земельної ділянки, вказаною комісією було виявлено відповідність меж земельної ділянки відповідача в натурі (на місцевості) правовстановлюючим документам ОСОБА_4 Крім того, комісія рекомендувала позивачу та ОСОБА_7 привести у відповідність до прийнятих рішень міською радою правовстановлюючі документи на нерухоме майно - - житловий будинок по АДРЕСА_6 та вжити дій щодо виготовлення документів, які посвідчують право власності заявників на земельну ділянку за зазначеною адресою (а.с.84). Отже, комісією не було виявлено порушення прав позивача щодо користування земельною ділянкою орієнтовною площею 577 кв.м.

Надані позивачем викопіювання земельних ділянок (а.с.5), план земельної ділянки, зображений у технічному паспорті на житловий будинок позивача (а.с.8), та схема із генерального плану від 08.02.1973 р. земельної ділянки АДРЕСА_3 (а.с.9) не спростовують правомірність отримання відповідачем у власність земельної ділянки та отримання правовстановлюючого документу на земельну ділянку - державного акту.

Таким чином суд приходить до висновку, що позивач на порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України не надала належних, достатніх і допустимих доказів про те, що відповідач порушує межу земельної ділянки позивача, якою користується остання, а саме перемістила межу на 5 м та будь-яких доказів щодо незаконності видачі державного акту відповідачеві також суду не представила.

Строк позовної давності, про застосування якого просить відповідач ( а.с.115), у даному разі застосуванню не підлягає, так як відповідачем не доведено, що позивач пропустила строк позовної давності для звернення до суду зі вказаним позовом та дослідженими доказами не встановлено, що позивачеві було відомо про наявність державного акту на земельну ділянку відповідача до 06.08.2015 (позов поданий до суду 06.08.2018).

Отже, у задоволенні позову слід відмовити у зв'язку з недоведеністю позовних вимог.

Так як суд відмовляє позивачеві у задоволенні її позовних вимог, судові витрати, понесені позивачем (а.с.24, 32) не відшкодовуються.

На підставі викладеного та керуючись вимогами статей 12,13,81,141,247,259,264,265,279,354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду через Тростянецький районний суд Сумської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складений 07.02.2019.

Суддя О.С.Линник