Головуючий у І інстанції Ярошенко С.М.
Провадження № 22-ц/824/1935/2019 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 лютого 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: судді-доповідача Матвієнко Ю.О., суддів Іванової І.В., Мельника Я.С., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сквирського районного суду Київської області від 31 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на період навчання,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2017 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просилистягнути з нього на свою користь аліменти по 2 500,00 грн. щомісячно із можливістю індексації, на час їхнього навчання, та на користь ОСОБА_4 2 526,97 грн. понесених додаткових витрат на лікування, посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_2 є їхнім батьком, а вони, будучи повнолітніми особами, навчаються на економічному факультеті заочної форми навчання Білоцерківського національного аграрного університету, в зв'язку із чим потребують матеріальної допомоги на час навчання. Термін навчання по 31.08.2019 року, загальна вартість освітньої послуги навчання становить по 19 050,00 грн. Крім того, позивачі винаймають житло та перебувають на утриманні матері ОСОБА_5, яка хворіє і значну частину заробітної плати витрачає на лікування.

Оскільки відповідач має можливість надавати своїм повнолітнім дочкам, які продовжують навчання, матеріальну допомогу, якої вони потребують, останні і просили суд стягнути з нього на свою користь аліменти на час навчання по 2 500 грн. кожній щомісячно.

Позивачка ОСОБА_4, крім того, просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь додаткові витрати в розмірі 2 526,97 грн., понесені нею в зв'язку з перебуванням на лікуванні з 19.09.2017 по 25.09.2017 року в Сквирській центральній районній лікарні.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 31 серпня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає в АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, щомісячно аліменти в розмірі по 900,00 грн., зі щорічною індексацією відповідно до закону, на користь дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 та на користь дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер - НОМЕР_3, на час їх навчання в Білоцерківському національному аграрному університеті, починаючи з 06 грудня 2017 року по 31 серпня 2019 року.

Допущено негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4, відповідач ОСОБА_2 подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду в частині стягнення аліментів скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначив, що позивачами не доведено потребування ними матеріальної допомоги, пов'язаної саме з навчанням, оскільки докази на підтвердження наведених обставин в матеріалах справи відсутні, як і докази на підтвердження його, ОСОБА_2, можливості таку допомогу надавати. Крім того, судом при розгляді справи було допущено порушення норм процесуального права, що є додатковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_2 в частині стягнення з нього аліментів на час навчання повнолітніх дочок ОСОБА_3 та ОСОБА_4, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_2 мають повнолітніх дочок - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.4), які з 01.09.2016 року навчаються на економічному факультеті заочної форми навчання спеціальності «Фінанси, банківська справа та страхування» Білоцерківського національного аграрного університету. Термін навчання по 31.08.2019 року, загальна вартість освітньої послуги навчання становить по 19 050,00 грн. на кожного з позивачів (а.с.6-7, 13).

Відповідно до довідки №1 від 19.02.2018 року позивач ОСОБА_3 працює офіціантом ФОП ОСОБА_6 за основним місцем роботи (а.с.56).

Згідно довідки виконавчого комітету Сквирської міської ради №475 від 16.02.2018 року позивач ОСОБА_4 з 09.10.2017 року не працює (а.с.57).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині стягнення з відповідача ОСОБА_2 аліментів на період навчання повнолітніх дочок ОСОБА_4 та ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності в цій частині, і колегія суддів з такими висновками суду погоджується, виходячи з наступного.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання (ч.ч. 1, 2 ст. 199 СК України).

Згідно вимог ч. 1 ст. 141 та ст. 142 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Діти мають рівні права та обов'язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (ст. 200 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Зі змісту ст. 182, ч.ч. 1, 2 ст. 199, ст. 200 СК України вбачається, що міра (розмір) участі батьків в утриманні дитини до досягнення нею повноліття та утриманням повнолітнього у зв'язку з продовженням навчання, - є рівною, оскільки не лише батько зобов'язаний утримувати неповнолітню дитину та повнолітнього, який навчається, але такий обов'язок покладається й на матір, можливість нею надавати утримання, при цьому необхідно враховувати: чи є реальна потреба повнолітнього, який навчається, у матеріальній допомозі на навчання; чи є можливість надання одному з батьків (зокрема, батькові) матеріальної допомоги повнолітньому, який навчається; чи є обставини, зазначені у ст. 182 СК України, які впливають на можливість надання допомоги повнолітньому, який навчається, а саме, наявність у платника аліментів інших дітей (п. 3 ч. 1 ст. 182 СК України).

Пунктом 20 Постанови Пленуму ВСУ за № 3 від 15.05.2006 року роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції, частково задовольняючи вимоги позивачів про стягнення на їхню користь аліментів з відповідача, при визначенні розміру аліментів врахував матеріальне становище позивачів, платника аліментів, наявність у платника аліментів іншої дитини, стан здоров'я сторін, можливість надання позивачам утримання матір'ю, в зв'язку з чим обґрунтовано визначив цей розмір у 900 грн. на користь кожної із позивачок щомісячно на час їхнього навчання у Білоцерківському національному аграрному університеті.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що відповідач ОСОБА_2 не має можливості надавати матеріальну допомогу повнолітнім дочкам у вигляді сплати аліментів на період навчання є необґрунтованими, оскільки апелянт не надав жодних доказів на їх підтвердження. Зокрема, доказів того, що за станом здоров'я та матеріального становища відповідач не може сплачувати аліменти на утримання дітей, ним суду не надано. Також, відсутні докази про наявність у справі обставин, що мають істотне значення і можуть вплинути на визначення розміру аліментів.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального права, зводяться до переоцінки доказів, яким судом дана належна правова оцінка.

Доводи апеляційної скарги відповідача про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, як підставу для скасування рішення суду, законності та обґрунтованості рішення суду не спростовують, оскільки відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування рішення суду лише, якщо ці порушення призвели до неправильного вирішення справи, натомість справа судом вирішена правильно, відповідно до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права.

Інших доводів, які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення, апеляційна скарга відповідача не містить.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

В зв'язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- залишити без задоволення.

Рішення Сквирського районного суду Київської області від 31 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач:

Судді: