Справа № 708/254/19
Номер провадження № 2/708/90/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Чигиринський районний суд Черкаської області в складі:
головуючої судді Івахненко О.Г.,
при секретарі Тендітній Л.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду м. Чигирина Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "КІДС АППАРЕЛЬ" про поновлення на роботі, -
Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, зазначивши, що він працював на посаді юриста в ТОВ «КІДС АППАРЕЛЬ» з 25 квітня 2017 року по 08 лютого 2019 року. Наказом (розпорядженням) про припинення трудового договору (контракту) № -к від 08.02.2019 року його було звільнено з посади на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України (скорочення штату працівників). Звільнення вважає незаконним таким, що порушує його право на працю, гарантоване ст. 43 Конституції України.
А тому просить визнати незаконним наказ про звільнення його з посади та поновити на посаді юриста.
В судове засідання позивач не з'явився, надавши заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без його участі.
Представник відповідача, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання теж не з'явився, не повідомивши про причини неявки.
Суд, дослідивши матеріали справи, доходить до наступних висновків.
30 листопада 2018 року відповідачем видано наказ № 33/1-К «Про скорочення чисельності працівників», відповідно до якого у зв`язку зі зменшенням виробничого процесу, прийнято рішення про скорочення штату працівників посаду юриста у товаристві з обмеженою відповідальністю «КІДС АППАРЕЛЬ» - 1 штатна одиниця; відділу кадрів наказано підготувати документи для скорочення відповідного працівника та звільнити його за п.1.ст.40 КЗпП України та не пізніше над за два місяці вручити персональне попередження під розпис працівнику ОСОБА_1 , посада якого підлягає скороченню, звільнення якого відповідно до п.1. ч.1 ст.40 КЗпП України провести згідно з вимогами діючого законодавства, з дотриманням відповідних пільг та компенсацій.
Наказом № 36/1-К від 03.12.2018 року на виконання вимог ст.49-2 КЗпП України у зв`язку із ліквідацією посади та скороченням штату працівників ОСОБА_1 попереджено персонально про наступне вивільнення з посади юриста за два місяці, що підтверджується підписом останнього з ознайомленням з наказом 03.12.2018 року, відповідним повідомленням, а також заявою позивача від 30.12.2018 року (а.с.40- 42).
Наказом № 1-к від 08.02.2019 року позивача звільнено з роботи з 08 лютого 209 року на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату працівників, з яким він ознайомився 08.02.2019 року, що підтверджується його підписом та видано трудову книжку (а.с.40).
З долучених відповідачем наказу № 41-К від 29.12.2017 року щодо внесення змін до штатного розпису, наказу № 27-К від 28.09.2018 року щодо внесення змін до штатного розпису, наказу № 4-К від 01.03.2019 року щодо внесення змін до штатного розкладу та штатного розкладу станом на 01 березня 2019 року вбачається, що вони стосуються лише внесення змін до посадових окладів працівників підприємства і не стосуються предмета позову (а.с.44-47).
Таким чином, суд приходить до обгрунтованого висновку про те, що відповідачем не надано будь-яких доказів щодо запропонованих позивачеві посад чи професій, де разом з тим роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які існували на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.
Так, згідно зі ст. 4 Конвенції № 158 Міжнародної організації праці "Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року», спрямованої на захист прав працівника, - трудові відносини з працівником не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, зв`язаних зі здібностями або поведінкою працівника.
Як вбачається з ст. 9 Міжнародної Конвенції № 158, на роботодавця покладається тягар доказування законності підстав звільнення працівника.
Статтею 43 Конституції України передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбаченому трудовим законодавством (ст.ст. 2,36,40,41 КЗпП України).
Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений статтею 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Аналіз вказаних норм трудового права дає підстави для висновку, що у справах, в яких оспорюється незаконне звільнення, саме роботодавець повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.
Згідно з п.4 ч.1 ст.36 КЗпП України, підставою припинення трудового договору, серед інших, є його розірвання з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41).
Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Частиною другою ст.40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
Згідно з ч.ч.1,3 ст. 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.
Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.
Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.
Саме до такого розуміння цих норм зводяться правові висновки Верховного Суду України, викладені в постановах від: 1 квітня 2015 року справі № 6-40цс15, 1 липня 2015 року у справі № 6-491цс15, 25 травня 2016 року у справі № 6-3048цс15.
Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника, йому має бути запропонована робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише при відсутності такої роботи - інша робота.
Отже, відповідач, хоча і своєчасно повідомив позивача про наступне вивільнення, але не виконав обов`язок надання пропозицій про всі наявні на товаристві вакансії починаючи з часу ознайомлення з рішенням роботодавця по скорочення його посади і до дня звільнення.
Проаналізувавши зібрані під час судового слідства докази, суд приходить до висновку, що при звільненні позивача за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату працівників відповідачем не була дотримана встановлена трудовим законодавством України процедура звільнення працівника у звязку з його розірванням з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.
Щодо доводів позивача про те, що він має переважне право на залишенні працівника на роботі, то вони є помилковими, оскільки переважне право залишення працівника на роботі враховується лише у разі скорочення однорідних професій та посад, у даному випадку, мало місце скорочення посади юриста, яка була єдиною у товаристві, те саме стосується і питання щодо ненадання звіту до Держаної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників та статтю 49-4 КЗпП України.
Доводи позивача в частині того, що він не розписувався в заяві про попередження про скорочення посади та вивільнення від 03.12.2018 року, в наказі № 33/1-К від 30.11.2018 року про скорочення чисельності працівників, в повідомленні-попередженні про скорочення посади та звільнення від 03.12.2018 року і в наказі № 36/1-К від 03.12.2018 року про попередження про звільнення в зв язку з скороченням теж неможливо взяти до уваги, оскільки позивач відмовився від оплати призначеної за ухвалою суду від 16.05.2019 року судово-почеркознавчої експертизи і вона не була проведена експертною установою.
Однак, це не впливає на головний висновок суду щодо незаконності звільнення позивача з роботи.
ТОВ "КІДС АППАРЕЛЬ" належним чином не виконало свого обов`язку щодо працевлаштування позивача, не запропонувало йому іншого місця роботи, тим самим порушило гарантоване Конституцією України право на збереження місця роботи та захист від незаконного звільнення.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач в силу ст. 81 ЦПК України, не спростував порушення порядку процедури звільнення позивача з роботи на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України.
Враховуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом визнання незаконним та скасування наказу № 1-к від 08.02.2019 року та поновлення позивача з 09.02.2019 року на посаді юриста, з якої його було незаконно звільнено, а тому позов підлягає до повного його задоволення.
У зв`язку з задоволенням позовних вимог, підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 768,40 гривень.
Керуючись ст.ст. 12, 81, 89, 247, 141, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "КІДС АППАРЕЛЬ" про поновлення на роботі - задовольнити повністю.
Визнати незаконним та скасувати наказ № 1-к від 08 лютого 2019 року про звільнення ОСОБА_1 з посади юриста Товариства з обмеженою відповідальністю "КІДС АППАРЕЛЬ" у зв'язку зі скороченням штату працівників згідно п.1 ст. 40 КЗпП України.
Поновити ОСОБА_1 на посаді юриста Товариства з обмеженою відповідальністю "КІДС АППАРЕЛЬ" з 09 лютого 2019 року.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КІДС АППАРЕЛЬ" на користь держави судовий збір 768,40 гривень.
Рішення суду в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повний текст судового рішення складено 24 грудня 2019 року.

Суддя О.Г.Івахненко