ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/938/19 Номер провадження 22-ц/814/3077/19Головуючий у 1-й інстанції Потетій А. Г. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Бондаревської С.М., Пилипчук Л.І.,

За участю секретаря судового засідання: Зеленської О.І.,

апелянта ОСОБА_1 , адвоката Балабанова Л.К.,

адвоката Лучко Т.І.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 04 жовтня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Потетій А.Г. у період часу з 14:27:59 год. до 15:39:51 год.,-

В С Т А Н О В И В:

23.04.2019 позивач ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 , у якому просив визнати майно земельну ділянку площею 3,71 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Супрунівської сільської ради Полтавського району, особистою приватною власністю, як придбаною у період шлюбу, але за особисті кошти.

В обґрунтування позову зазначив, що 15.01.2003 уклав шлюб з ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_3 ), який рішенням Ленінського районного суду м.Полтави від 12.07.2018 розірвано.

16.02.2002 він надав у борг ОСОБА_4 кошти в сумі 37 000,00 грн., які останній зобов`язувався повернути до 31.12.2002, про що ним складена розписка. У вказаний строк ОСОБА_4 борг не повернув, прохаючи зачекати, а потім запропонував розрахуватися за борг земельною ділянкою, яку йому виділили розпорядженням Полтавської райдержадміністрації від 17.02.2005 №73, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,71 га, яка розташована на території Супрунівської сільської ради Полтавського району Полтавської області.

На підставі цієї домовленості також написана розписка, згідно якої ОСОБА_4 передає йому, ОСОБА_5 ОСОБА_6 , у власність земельну ділянку, яка знаходиться на території Супрунівської сільської ради Полтавського району Полтавської області.

21.02.2008 рішенням Полтавського районного суду Полтавської області визнано таким, що відбувся, договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 3,71 га, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і знаходиться на території Супрунівської сільської ради Полтавського район, від 10.01.2007, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , та визнано за ним, позивачем, право власності на вказану земельну ділянку.

Вважає, що оскільки до реєстрації шлюбу з відповідачем надав ОСОБА_4 свої особисті грошові кошти в сумі 37 000,00 грн., які той не повернув, але передав в рахунок погашення боргу належну йому земельну ділянку, тому вона є його особистою власністю.

03.04.2019 ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Підстави позову вмотивовувала тим, що за час перебування з відповідачем у зареєстрованому шлюбі придбано майно, яке є їх спільною сумісною власністю та підлягає поділу з визнанням за нею права власності на Ѕ частину цього майна, а саме, на Ѕ автомобіля ACURA MDX, легковий універсал, 2008 року випуску, днз НОМЕР_1 , та на Ѕ земельної ділянки площею 3,71 га, яка знаходиться на території Супрунівської сільської ради Полтавського району Полтавської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :00:023:0012.

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 02.07.2019 об`єднано цивільну справу за позовом ОСОБА_2 про визнання майна особистою власністю із цивільною справою за позовом ОСОБА_1 про поділ майна подружжя./а.с.52 т.3/

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 04.10.2019 позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю задоволено.

Визнано земельну ділянку площею 3,71 га, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і знаходиться на території Супрунівської сільської ради Полтавського району, державний акт серія ЯЖ №359446 від 20.05.2008, особистою власністю ОСОБА_2 .

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину автомобіля ACURA MDX, легковий універсал, 2008 року випуску, днз. НОМЕР_1 .

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 3,71 га, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і знаходиться на території Супрунівської сільської ради Полтавського району, кадастровий номер :00:023:0012 відмовлено за безпідставністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений ним при зверненні до суду судовий збір в розмірі 9605 гривень 00 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір, який складає 940 гривень, сплаченого ОСОБА_1 при зверненні з позовом до суду, щодо позовних вимог про визнання права власності на 1/2 частину автомобіля ACURA MDX.

Сплачений ОСОБА_5 ОСОБА_7 судовий збір щодо інших позовних вимог, який складається зі збору щодо позовних вимог про визнання права власності на Ѕ частину автомобіля ACURA MDX в сумі 940 грн. 68 коп., та 563 грн. 74 коп. щодо визнання права власності на земельну ділянку віднести за рахунок Тер- ОСОБА_7 .

Рішення суду вмотивовано тим, що право власності на земельну ділянку Тер- ОСОБА_6 набув внаслідок передання ОСОБА_4 в рахунок погашення боргу за розпискою від 16.02.2002 та грошові кошти передані позивачем до вступу у шлюбні відносини з ОСОБА_1 та були його особистими коштами.

Із рішенням не погодилася ОСОБА_1 та подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції щодо спірної земельної ділянки та постановити нове, яким визнати за нею право власності на Ѕ частину земельної ділянки.

Вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а викладені в ньому висновки є такими, що не відповідають фактичним обставинам та матеріалам справи.

Доводить, що спірна земельна ділянка є спільною сумісною власністю, оскільки набута позивачем ОСОБА_2 під час перебування у шлюбі на підставі договору купівлі-продажу від 10.01.2007, який визнаний дійсним рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 21.02.2008 у справі №2-412/2008, яке набрало законної сили 01.03.2008. Вказаним рішенням встановлено факт, що у підтвердження умов вказаного договору купівлі-продажу земельної ділянки Тер- ОСОБА_6 сплатив відповідачу 37000,00 грн. відповідно до розписки від 10.01.2007. Тому надана позивачем копія розписки від 16.02.2002 є неналежним та недостовірним доказом.

Адвокат Лучко Т.І., в інтересах позивача ОСОБА_2 , подала відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечила доводи апеляційної скарги. Зазначає, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею у набутті майна. Тому вважає, що кошти, за рахунок яких позивач набув право власності на спірну земельну ділянку, є його особистою власністю, набуті ним до шлюбу з відповідачем. Натомість остання не надала доказів наявності у неї збережень або особистих коштів, які були використані на придбання спірної земельної ділянки. Тому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У судовому засіданні в апеляційному суді відповідач ОСОБА_1 та її адвокат Балабанов Л.К. підтримали доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, наполягаючи на задоволенні позовних вимог щодо визнання за нею права власності на половину спірної земельної ділянки. Адвокат Лучко Т.І., діючи в інтересах позивача ОСОБА_2 , заперечуючи проти апеляційної скарги, вважала, що відповідач не спростувала доводи позивача щодо права особистої власності на спірну земельну ділянку, оскільки вона придбана за його особисті кошти.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд приходить до наступних висновків.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 15 січня 2003 року, який розірвано рішенням Ленінського районного суду м.Полтави від 11 червня 2018 року./а.с.8-9 т.2/

16 лютого 2002 року ОСОБА_4 взяв у ОСОБА_2 у борг кошти в сумі 37 000,00 грн., які зобов`язувався повернути до 31.12.2002, про що надав розписку./а.с.12 т.3/

10 січня 2007 року ОСОБА_4 складена інша розписка, у відповідності до змісту якої останній отримав від ОСОБА_2 суму в розмірі 37 000,00 грн. згідно договору купівлі-продажу від 10.01.2007 земельної ділянки, яка знаходиться на території Супрунівської с/ради Полтавського району, площею 3,71 га, і належить йому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ПЛ №221500 від 09.06.2005./а.с.13 т.3/

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 21.02.2008 визнано договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 3,71 га, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і знаходиться на території Супрунівської сільської ради Полтавського району, від 10.01.2007 між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 таким, що відбувся, тобто дійсним. Визнано за ОСОБА_2 право власності на вказану земельну ділянку, яка належала ОСОБА_4 на підставі Державного акту про право приватної власності на землю, серія ПЛ №221500, виданого 09.06.2005./а.с.16-17 т.2/

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання спірної земельної ділянки його особистою власністю та відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 в частині поділу вказаної земельної ділянки, як спільної сумісної власності подружжя, суд першої інстанції виходив із того, що обставини набуття права власності на спірну земельну ділянку вказують на придбання її за рахунок коштів, які були особистою приватною власністю позивача ОСОБА_2 до укладення шлюбу з ОСОБА_1 .

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи та прийнятий з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до п.23 ч.1 ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, за загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. (зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 №6-843цс17). Тобто, тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її заперечує.

Надаючи оцінку зібраним у справі доказам, апеляційний суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 не спростував презумпцію спільності майна спірної земельної ділянки, набутої за судовим рішенням у 2008 році під час шлюбу з ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про поділ земельної ділянки, як спільної сумісної власності подружжя, суд першої інстанції визнав вказану земельну ділянку особистою власністю ОСОБА_2 , прийнявши як належний та допустимий доказ його власних затрат на придбання цього об`єкту нерухомості - ксерокопію розписки громадянина ОСОБА_4 від 16.01.2002 про одержання в борг 37 000,00 грн., які той не повернув та у 2007 році в рахунок погашення боргу передав спірну земельну ділянку, та показання свідків ОСОБА_4 і ОСОБА_8 .

Такий висновок районного суду не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки боргова розписка від 16.01.2002, не має будь-якого доказового значення щодо обставин набуття позивачем права власності на земельну ділянку в 2008 році.

Апеляційний суд також критично оцінює показання свідків. Зокрема, свідок ОСОБА_4 , який був стороною письмового договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10.01.2007 пояснив у судовому засіданні 18.09.2019, що до цього часу ОСОБА_2 взагалі не бачив, позичкою грошей займалася його дружина, він писав розписку лише у 2007 році. Показання свідка ОСОБА_8 були протиречиві та стверджувальні лише на навідні питання адвоката позивача.

Натомість рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 21.02.2008 є преюдиційним щодо обставин набуття ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу від 10.01.2007, який судом визнаний дійсним.

Висновки суду першої інстанції щодо недоведеності спільності проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без укладення шлюбу на час укладення договору позики позивачем у 2002 році, та неможливість у зв`язку із цим встановлення належності майна на праві спільної сумісної власності на підставі ст.74 СК України - є хибними та знаходяться поза межами предмета спору, оскільки жодною із сторін вказаний факт не був заявлений як підстава для визнання спірної земельної ділянки спільним чи особистим майном. Незважаючи на те, що ОСОБА_1 стверджувала про початок сімейних відносин без реєстрації шлюбу із 2002 року та реєстрацію шлюбу в 2003 році, через рік після народження спільної доньки, ці обставини апеляційний судом не приймаються до уваги, оскільки ніяким чином не впливають на правовий статус земельної ділянки, набутої сторонами під час шлюбу.

Факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у період з 2000 року до укладення шлюбу не підлягав доведенню в даній справі з огляду на диспозитивність цивільного судочинства. ОСОБА_2 обґрунтовував позовні вимоги тим, що у 2002 році позичив Губці 37000,00 грн. особистих коштів, а ОСОБА_1 заявляла, що земельна ділянка придбана у 2007 році за спільні кошти під час перебування у шлюбі.

Тому районний суд зробив хибний висновок, з посиланням на висновки Верховного Суду від 13.03.2019 у справі 369/3920/15-ц, яка за обставинами є відмінною від даної справи, що ОСОБА_1 належним чином не доведений факт ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, а позовні вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю без укладення шлюбу станом на час укладення договору позики позивача ОСОБА_2 з ОСОБА_4 нею також не заявлялися.

Хибним також є висновок районного суду, що набуття права власності ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку мало місце внаслідок виконання ОСОБА_4 зобов`язань за договором позики, укладеним між цими особами до реєстрації шлюбу позичальника з відповідачем.

Покази свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , що реальна передача коштів в сумі 37000,00 грн. відбулася 16.02.2002 відповідно до умов договору позики, підтвердженого розпискою від цієї дати, не можуть бути визнані належними доказами зазначених обставин, оскільки договір позики є реальним. Обставини набуття ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу від 10.01.2007, з огляду на ч.4 ст.82 ЦПК України, не підлягають доказування, оскільки встановлені судовим рішенням, тоді як показання свідків не можуть ані спростувати презумпцію правомірності такого правочину, ані презумпцію спільностіспірної земельної ділянки.

На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в. щодо спірної земельної ділянки підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у визнанні вказаної земельної ділянки особистою власністю Тер- ОСОБА_6 та визнання за ОСОБА_1 права власності на Ѕ частину цієї ділянки.

Рішення в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину автомобіля ACURA MDX, легковий універсал, 2008 року випуску, днз. НОМЕР_1 , сторонами не оскаржено, у зв`язку з чим відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України не є предметом апеляційного перегляду та залишається в силі.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору за позов в розмірі 563,74 грн. та за апеляційну скаргу в розмірі 14 407,50 грн., а всього 14 971,24 грн./а.с.1 т.2, а.с.113 т.3/

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 04 жовтня 2019 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю, стягненні на його користь судових витрат в сумі 9605 гривень 00 копійок, та відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання земельної ділянки спільною сумісною власністю - скасувати.

Ухвалити нове рішення в цій частині.

Визнати земельну ділянку площею 3,71 га, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і знаходиться на території Супрунівської сільської ради Полтавського району, державний акт серія ЯЖ №359446 від 20 травня 2008 року, спільною сумісною власністю подружжя.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 3,71 га, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і знаходиться на території Супрунівської сільської ради Полтавського району, кадастровий номер :00:023:0012.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок компенсації судового збору 14 971 гривню 24 копійки.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 24.12.2019.

Головуючий суддя П.С. Абрамов

Судді С.М. Бондаревська

Л.І. Пилипчук