Ухвала

20 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 759/20143/18

провадження № 61-21692ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Тітова М. Ю. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на постанову Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні майном,

встановив:

В грудні 2018 року позивачі звернулися до суду із позовом, мотивуючи який зазначили наступне.

Сторони є співвласниками домоволодіння на АДРЕСА_1 . Відповідачам на праві власності за договором купівлі-продажу від 2004 року належить 5/9 частин цього ж домоволодіння. З часу придбання відповідачами нерухомого майна вони ним не користуються та його не утримують, що призвело до його руйнування, викликало аварійний та небезпечний стан для іншої частини домоволодіння, відповідно загрожує життю та здоров`ю інших співвласників. У зв`язку з такою бездіяльністю відповідачів позивачі постійно несуть додаткові витрати для підтримання своєї частини будинку, в якій постійно проживають. На даний час для усунення пошкоджень конструктивних елементів покрівлі та зовнішнього стінового огородження необхідно здійснити ремонтні роботи, вартість яких в попередньому розрахунку може становити 500 000 грн.

Своєю бездіяльністю відповідачі свідомо та грубо порушують права позивачів щодо вільного користування та розпорядження належним їм нерухомим майном. У зв`язку з цим просили встановити факт руйнування нерухомого майна, а саме, 5/9 частин житлового будинку; усунути перешкоди у користуванні належним позивачам майном шляхом надання дозволу на спорудження на місці зруйнованої частини нерухомого майна підпірної конструкції; стягнути з відповідачів на користь позивачів витрати на спорудження підпірної конструкції в сумі 490 000 грн. Крім того, оскільки майно відповідачів припинило своє існування, а руїни, які залишились після нього, постійно обвалюються, відповідачі відмовляються утримувати своє майно, що в свою чергу призводить до руйнації майна (частини будинку), що належить позивачам, це завдає позивачам душевних та психічних страждань. За таких умов вони оцінили розмір компенсації спричиненої їм моральної шкоди у 10 000 грн кожному, яку вони просять суд стягнути з відповідачів на їх користь.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 23 травня 2019 року позов задоволений.

Постановлено встановити факт руйнування нерухомого майна, належного ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , а саме, 5/9 частин житлового будинку на АДРЕСА_1 , до складу якого входить: частина кухні під літерою «3-4» площею 2,0 кв. м, жила кімната літера «3-5» площею 21,2 кв. м, кухня під літерою «4-3» площею 13,5 кв. м, жила кімната під літерою «4-4» площею 13,1 кв. м, жила кімната під літерою «4-5» площею 12,6 кв. м, тамбур під літерою «V» площею 2,8 кв. м, кладова під літерою «VI» площею 2,8 кв. м, веранда під літерою «VII» площею 7,6 кв. м, 1/2 сараю під літерою «Б», 1/2 сараю під літерою «В», сарай під літерою «Г», погріб під літерою «И», вбиральня під літерою «К», 1/3 частина споруджень, жила кімната під літерою «2-3» площею 12,6 кв. м, кухня під літерою «2-2» площею 8,2 кв. м, тамбур під літерою «ІІІ» площею 2,4 кв. м, погріб під літерою «3», сараї під літерою «Е», «Ж», «Д», 1/6 частина сараю під літерою «Б», 1/6 частина сараю під літерою «В», 1/9 частина споруджень, жила кімната літера «3-3» площею 12,0 кв. м, 1/2 частина кухні під літерою «5-3» площею 6,0 кв. м, коридор під літерою «3-2» площею 3,4 кв. м, 1/2 частина кухні під літерою «3-4» площею 2,6 кв. м, тамбур під літерою «VI» площею 2,5 кв. м, 1/6 сараю під літерою «Б», 1/6 сараю під літерою «В», 1/9 частина споруджень.

Усунуто ОСОБА_3 перешкоди у користуванні належною їй на праві власності 1/3 частиною житлового будинку на АДРЕСА_1 , шляхом надання їй дозволу на спорудження на місці зруйнованої частини нерухомого майна підпірної конструкції.

Усунуто ОСОБА_1 перешкоди у користуванні належною йому на праві власності 1/9 частиною житлового будинку на АДРЕСА_1 , шляхом надання йому дозволу на спорудження на місці зруйнованої частини нерухомого майна підпірної конструкції.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати на спорудження підпірної конструкції в сумі 165 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати на спорудження підпірної конструкції в сумі 165 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в сумі 5 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 5 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 витрати на спорудження підпірної конструкції в сумі 85 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 витрати на спорудження підпірної конструкції в сумі 85 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в сумі 5 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 5 000 грн.

Вирішено питання судових витрат.

Постановою Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року вищевказане рішення суду скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_3 , ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні майном відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Ухвалою Верховного Судуу складі судді Касаційного цивільного судуГрушицького А. І. від 05 грудня 2019 рокувідмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року, з підстав передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389, відповідно до якого не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

08 грудня 2019 року ОСОБА_2 , представник ОСОБА_1 , направила засобами поштового зв`язку до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року, в якій просила скасувати вказану постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення Святошинського районного суду міста Києва від 23 травня 2019 року.

У касаційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 зазначила,що ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що позивачами також було заявлено немайнову вимогу до відповідачів, а тому справа не може бути віднесена до категорії малозначних справ. Окрім цього, вказала на виняткове значення даної справи, як для ОСОБА_3 , так і для ОСОБА_1 .

У касаційній скарзі зазначено, що особа, яка подає касаційну скаргу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи, за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про усунення перешкод у володінні та користуванні майном.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено, що з 01 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 1 921 грн.

Предметом позову у цій справі є вимога про усунення перешкод у користуванні майном. Ціна позову у цій справі станом на 01 січня 2019 року не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921, 00 грн х 500 = 960 500, 00 грн) та становить 510 000 грн.

Дана справа є незначної складності, ціна позову не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та, виходячи із приписів частини четвертої статті 274 ЦПК України, не входить до переліку тих справ, що підлягають обов`язковому розгляду в порядку загального позовного провадження.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд визнає за можливе, визнати цю справу малозначною.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд виходить з того, що наведені заявником обставини не дають підстав для висновку про те, що особа яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням. Посилаючись на вказані обставиниОСОБА_2 , представник ОСОБА_1 , не надаланалежних доказів на їх підтвердження.

Доводи касаційної скарги не свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктом «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами. Незгода заявника з оскаржуваними судовими рішеннями в цілому, за відсутності інших обставин, не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Верховним Судом взято до уваги, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституцій України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

ухвалив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на постанову Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні майном відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя М. Ю. Тітов