КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді І інстанції - ОСОБА_1
Апеляційне провадження № 22-ц/824/346/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря Удовиченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Міністерства аграрної політики та продовольства України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Державне підприємство «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів», Державний секретар Міністерства аграрної політики та продовольства України Андронов Владислав Євгенович про визнання неправомірним і скасування наказу про звільнення і поновлення на роботі,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції із вказаним позовом, який обґрунтовано тим, що 05 квітня 2016 року між ОСОБА_2 та Міністерством аграрної політики та продовольства України було укладено контракт №20 від 05 квітня 2016 року, за умовами якого ОСОБА_2 був призначений на посаду директора ДП «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів» на термін з 05 квітня 2016 року по 04 квітня 2019 року.

Разом з тим, Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України №44-п від 10 квітня 2018 року ОСОБА_2 було звільнено з посади директора ДП «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів» за невиконання підпунктів «б», «в», «з», «и» пункту 5.3 Розділу 5 контракту від 05 квітня 2016 року №20 відповідно до пункту 8 статті 36 Кодексу законів про працю України та згідно з вимогами пункту 5.2 Розділу 5 припинити дію Контракту.

При цьому, підставами для звільнення позивача з займаної посади слугували службова записка начальника відділу організації роботи з приватизації та оренди державного майна Департаменту з управління державною власністю ОСОБА_3 від 15 березня 2018 року №27-5/174, службова записка начальника Управління внутрішнього аудиту О.Мерзлюка від 19 березня 2018 року №24-21/200, погодження голови Івано-Франківської обласної державної адміністрації О.Гончарука (лист від 02.04.2018 року №2497/1/1-18/01-056).

В свою чергу, позивач вважає своє звільнення незаконним, оскільки в порушення вимог ст. 149 КЗпП України та умов Контракту відповідач, приймаючи наказ від 10 квітня 2018 року №44-п «Про звільнення ОСОБА_2», тобто застосовуючи до нього дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення, не відібрав у нього пояснення щодо порушення умов Контракту та не взяв до уваги об'єктивні обставини, які існували на підприємстві.

Крім того, позивач зауважує, що у відповідача не було правових підстав для звільнення його за невиконання п.п. «б», «в», «з», «и» п.5.3 Контракту в силу відсутності факту допущення ним порушень вказаних умов Контракту, а саме: станом на 10 квітня 2018 року була погашена заборгованість перед бюджетом та Пенсійним фондом щодо сплати податків, зборів та обов'язкових платежів до бюджету; ДП «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів» за час перебування позивача на посаді директора підприємства забезпечило подання до Мінагрополітики України фінансового плану підприємства, квартальної та річної фінансової звітності, квартального та річного звітів про виконання фінансового плану підприємства разом з пояснювальною запискою щодо результатів діяльності; позивач здійснював свої повноваження щодо використання фінансових ресурсів підприємства, у тому числі при здійсненні закупівель товарів, робіт і послуг за державні кошти виключно в межах норм чинного законодавства України.

Враховуючи викладене, ОСОБА_2 просив визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства аграрної політики та продовольства України від 10 квітня 2018 року №44-п «Про звільнення ОСОБА_2» та поновити останнього на посаді директора ДП «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів», а також було подано заяву про забезпечення позову шляхом заборони Міністерству аграрної політики та продовольства України вчиняти будь-які дії щодо призначення керівника або виконуючого обов'язки керівника ДП «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів».

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись не неповне дослідження обставин справи, неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, просив скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2018 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

На обґрунтування своїх вимог ОСОБА_2 зазначає, що судом першої інстанції не надано жодної правової оцінки доказам, наданим позивачем стосовно незаконності його звільнення на підставі підпунктів «б», «в», «з», «и» пункту 5.3 Розділу 5 Контракту від 05 квітня 2016 року №20.

Апелянт вважає, що причина звільнення на підставі підпункту «б» пункту 5.3 розділу 5 контракту є незаконною, оскільки в період з 19 вересня 2017 року по 02 лютого 2018 року невиконання зазначеного підпункту відбулося не з його вини, оскільки у 2003 році на ДП «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів», яке належало до сфери управління Держрезерву України, було виявлено самовільне використання 7,4 тисяч тон зерна державного матеріального резерву, проте позов було подано у серпні 2016 року, тобто після призначення ОСОБА_2 на посаду керівника підприємства.

Щодо підпункту «в» зазначеного Контракту, то апелянтом зазначено про подання у 2016 році до Міністерства аграрної політики та продовольства України фінансового плану підприємства на 2017 рік, який, в подальшому, був розглянутий і погоджений уповноваженим органом управління.

Причину звільнення, зазначену у підпункті «з» контракту, ОСОБА_2 вважає також незаконною, оскільки у зв'язку із накладенням арешту на майна та кошти ДП «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів» на підставі рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 16 листопада 2016 року та постанови Львівського апеляційного господарського суду від 21 березня 2017 року у справі №909/636/16 державне підприємство листом від 19 березня 2018 року №110 направило Міністерству аграрної політики та продовольства України фінансовий звіт за 2017 рік з пояснювальною запискою.

Щодо підпункту «и» Контракту, то в апеляційній скарзі зазначено, що апелянт, як директор державного підприємства, здійснював свої повноваження щодо використання фінансових ресурсів підприємства, у тому числі при здійсненні закупівель товарів, робіт послуг, за державні кошти виключно в межах норм чинного законодавства.

Відповідач у справі Міністерство аграрної політики та продовольства України направили відзив на апеляційну скаргу в якому заперечують доводи апеляційної скарги та вважають, що рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2018 року ухвалено з дотриманням норм процесуального законодавства та норма матеріального права на підставі наданих сторонами та перевірених судом доказів.

Зокрема відповідач зазначає, що підставою для розірвання контракту із відповідачем слугувало не виконання ним підпунктів «б», «в», «з», «и» пункту 5.3 Розділу 5 Контракту від 05 квітня 2016 року на підтвердження вказаних фактів до суду було надано письмові докази, а саме Аудиторський звіт №24-22/22 від 29 грудня 2017 року, в якому зафіксовані невиконання відповідачем умов Контракту, також були надані докази: копії позовних заяв працівників підприємства до суду про стягнення заборгованості по заробітній платі де відповідач працював керівником за контрактом.

Крім того відповідач зазначає безпідставними доводи апелянта про порушення процедури його звільнення, в частинні неотримання пояснень, оскільки вказане звільнення не носить характер дисциплінарного стягнення в силу особливостей укладення трудового договору за Контрактом. Також на підтвердження своїх доводів в частині виконання ним умов контракту позивачем не були надання суди відповідні допустимі докази, що в цілому і було оцінено судом першої інстанції та ухвалено законне та обґрунтоване рішення, яке просили залишити без змін.

При апеляційному розгляді справи позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_6 підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Представник відповідача у справі Григорян О.О. заперечила щодо доводів апеляційної скарги та просили залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як таке що ухвалено з дотриманням норм матеріального права та процесуального законодавства.

Треті особи у справі будучи належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи в судове засіданні не з'явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та його представника, а також пояснення представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції при розгляді вказаної справи встановив, що 05 квітня 2016 року між ОСОБА_2 та Міністерством аграрної політики та продовольства України було укладено Контракт №20 від 05 квітня 2016 року, за умовами Розділу 2 якого ОСОБА_2 був призначений на посаду директора ДП «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів» на термін з 05 квітня 2016 року по 04 квітня 2019 року та зобов'язався: здійснювати поточне (оперативне) керівництво підприємством, організовувати виробничо-господарську, соціально-побутову та іншу діяльність, забезпечувати виконання завдань підприємства, передбачених законодавством, Статутом підприємства та цим Контрактом; забезпечувати складання в установленому порядку річного з поквартальною розбивкою фінансового плану підприємства на кожний наступний рік і подавати його для затвердження або погодження Органу управління майном; подавати в установленому порядку Органу управління майном квартальну та річну фінансову звітність підприємства, а також квартальний річний звіти про виконання фінансового плану підприємства разом з пояснювальною запискою щодо результатів діяльності; забезпечувати виконання затвердженого річного з поквартальною розбивкою фінансового плану підприємства; забезпечувати виконання показників ефективності використання державного майна, а також показників майнового стану підприємства, згідно з додатком до контракту, своєчасне та повне внесення підприємством платежів до бюджету згідно з встановленим порядком та виплату заробітної плати; забезпечувати своєчасне й у повному обсязі виконання графіків із погашення заборгованості по заробітній платі (а.с.17-21 Т.1)

Разом з тим, відповідно до умов п.5.2 Контракту №20 від 05 квітня 2016 року цей Контракт припиняється: після закінчення терміну дії контракту; за згодою сторін; до закінчення терміну дії Контракту у випадках, передбачених пунктами 5.3 та 5.4 цього Контракту; з інших підстав, передбачених законодавством та цим Контрактом (а.с.20 Т.1).

Крім того, як передбачено п.п. «б», «в», «з», «и» п.5.3 Контракту керівник може бути звільнений з посади, а цей Контракт розірваний з ініціативи органу управління майном, у тому числі за пропозицією місцевого органу виконавчої влади, до закінчення терміну його дії: у разі невиконання підприємством зобов'язань перед бюджетом та Пенсійним фондом щодо сплати податків, зборів та обов'язкових платежів, страхових внесків, а також невиконання підприємством зобов'язань щодо виплати заробітної плати працівникам чи недотримання графіка погашення заборгованості із заробітної плати; у разі неподання в установленому порядку на затвердження або погодження Органу управління майном річного з поквартальною розбивкою фінансового плану підприємства; у разі неподання Органу управління майном квартальної та річної фінансової звітності, а також квартального та річного звітів про виконання фінансового плану підприємства разом з пояснювальною запискою щодо результатів діяльності; у разі порушення законодавства під час використання фінансових ресурсів підприємства, у тому числі при здійсненні закупівель товарів, робіт і послуг за державні кошти(а.с.20 Т.1).

Також було встановлено, що відповідно до Аудиторського Звіту від 29 грудня 2017 року №24-22/22, складеного за результатами позапланового внутрішнього аудиту діяльності ДП «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів», було встановлено недотримання позивачем як керівником вказаного державного підприємства ряду вищенаведених умов контракту, а саме: здійснення підприємством діяльності без затвердження фінансового плану, неподання квартальної та річної звітності у 2017 році до Міністерства аграрної політики та продовольства України, невиконання зобов'язань перед бюджетом та зростання заборгованості із виплати заробітної плати, недотримання вимог Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (а.с.97-136 Т.1).

Вищенаведені встановлені порушення були викладені в службовій записці начальника відділу організації роботи з приватизації та оренди державного майна Департаменту з управління державною власністю ОСОБА_3. від 15 березня 2018 року №27-5/174 (а.с.70-71 Т.1) та службовій записці начальника Управління внутрішнього аудиту Мерзлюка О.Є. від 19 березня 2018 року №24-21/200 (а.с.69 Т.1), погодження голови Івано-Франківської обласної державної адміністрації О.Гончарука (лист від 02.04.2018 року №2497/1/1-18/01-056) (а.с.72 Т.1), які, в свою чергу, слугували підставою для видачі 10 квітня 2018 року Міністерством аграрної політики та продовольства України Наказу № 44-п про звільнення ОСОБА_2 з посади директора ДП «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів» (а.с.16 Т.1).

Згідно з вказаним Наказом позивача було звільнено з займаної посади за невиконання підпунктів «б», «в», «з», «и» пункту 5.3 у Розділі 5 Контракту від 05 квітня 2016 року №20 відповідно до пункту 8 статті 36 Кодексу законів про працю України та згідно з вимогами пункту 5.2 Розділу 5 припинити дію Контракту (а.с.16 т.1).

Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку про недоведеність позивачем своїх позовних вимог та дотримання відповідачем норм трудового законодавства при звільнення ОСОБА_2 з посади директора Державного підприємства «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів».

Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним нормам ухвалене у справі рішення суду відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 працював на посаді директора державного підприємства «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів» на підставі Контракту №20 від 05 квітня 2016 року. (а.с. 17)

Відповідно до положень статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Відповідно до пункту 3 Положення про порядок укладання контракту з керівником підприємства, що є у державній власності, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1993 року, наймання на роботу керівника підприємства, що є у державній власності, здійснюється шляхом укладання з ним контракту.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є: закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 6 Закону України "Про управління об'єктами державної власності" в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань призначають на посаду та звільняють з посади керівників державних підприємств, установ, організацій та господарських структур, укладають і розривають з ними контракти, здійснюють контроль за дотриманням їх вимог.

Так, відповідно до ч.3 ст. 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть установлюватися угодою сторін.

Відповідно до п. 8 ч.1 ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом.

Згідно з пунктами 16, 17 Постанови Кабінету Міністрів України від 19 березня 1993 року № 203 "Про застосування контрактної форми трудового договору з керівником підприємства, що є у державній власності" контракт з керівником підприємства може бути розірваний на підставах, установлених чинним законодавством, а також передбачених у контракті. При цьому розірвання контракту з ініціативи органу управління майном або керівника підприємства повинно провадитися з урахуванням гарантій, установлених чинним законодавством. При розірванні контракту з підстав, установлених у контракті, але не передбачених чинним законодавством, звільнення провадиться згідно з п. 8 ст. 36 КЗпП України, про що робиться відповідний запис у трудовій книжці керівника підприємства.

Відповідно до п. 6. постанови Кабінету Міністрів України від 9 жовтня 2013 року № 818 "Про затвердження Порядку погодження з ГоловоюРади міністрів Автономної Республіки Крим, головами місцевих державних адміністрацій призначення на посади та звільнення з посад керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, і внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 19 березня 1993 р. № 203" повідомлення про погодження або вмотивовану відмову в погодженні призначення на посаду або звільнення з посади керівника підприємства разом з карткою погодження (вмотивованої відмови) призначення на посаду або звільнення з посади керівника підприємства не пізніше 5 днів після її надходження надсилається керівникові центрального органу виконавчої влади, які додаються до особової справи кандидата на посаду за місцем роботи.

З матеріалів справи вбачається, що 10 квітня 2018 року наказом Державного секретаря Міністерства аграрної політики та продовольства України Андронова В.Є. позивача у вказаній справі ОСОБА_2 було звільнено з посади директора державного підприємства «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів» з 10 квітня 2018 року за невиконання підпунктів «б», «в», «з», «и» пункту 5.3 у Розділі 5 Контракту від 05 квітня 2016 року №20 відповідно до пункту 8 статті 36 Кодексу законів про працю України та згідно з вимогами пункту 5.2 Розділу 5 припинити дію Контракту (а.с.16 т.1)

Згідно до роз'яснень, викладених у п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року за №203, вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.8 ст. 36 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір за наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання.

З врахуванням викладених обставин колегія суддів вважає, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених контрактом, які не містять ознак дисциплінарного порушення, не є дисциплінарним стягненням.

За вказаних обставин, а також враховуючи те, що Контракт було розірвано з позивачем з підстав порушення останнім п.п. «б», «в», «з», «и» п.5.3 Контракту, положення як ст. 148 КЗпП України щодо строків для застосування дисциплінарного стягнення, так і ст. 149 КЗпП України щодо порядку такого застосування, зокрема обов'язку відповідача зажадати від порушника трудової дисципліни письмових пояснень, на спірні правовідносини не поширюється.

Аналогічна правова позиція викладена й постанові Верховного Суду України по справі №6-86цс17 від 22 лютого 2017 року.

Перевіряючи доводи апелянта щодо невідповідності висновків суду обставинам справи та наданим сторонами доказів на підтвердження обґрунтованості виданого відповідачем наказу, колегія суддів виходить з положень ст. 12, 81 ЦПК України, де кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, колегією суддів враховується той факт, що відповідач- Міністерство аграрної політики та продовольства України, як роботодавець у відповідності до норм ст. 12, 81 ЦПК України на підтвердження обставин, викладених у наказі, що слугували підставою для розірвання Контракту, надав відповідні докази (а.с. 68 -250 т.1, та а.с.1-41 т.2), а позивач зазначених доказів не спростував та відповідні докази не подав, а також не звертався до суду із клопотанням про витребування зазначених доказів судом.

Так, зокрема на підтвердження обґрунтованості розірвання контракту із позивачем відповідач у справі надав суду Аудиторський звіт №24-22/22 від 29 грудня 2017 року із якого вбачається невиконання позивачем умов Контракту в частині обов'язку підприємства виконання зобов'язань перед бюджетом та Пенсійним фондом, а також по виплаті заробітної плати працівникам (а.с. 97 -126 т.1).

Службовою запискою начальника внутрішнього аудиту МАППУ Мерзлюка О.Є. від 09 січня 2018 року адресованої Першому заступнику Міністра аграрної політики та продовольства України Мартинюку М.П. підтверджується невиконання позивачем п. «б», «в», «з», «и» п.5.3 Контракту від 05 квітня 2016 року ( а.с.129 -136 т.1)

Із службової записки начальника відділу організації роботи з приватизації та оренди державного майна Департаменту з управління державною власністю ОСОБА_3 № 27-5/174 від 15 березня 2018 року адресованої Державному секретарю Міністерства аграрної політики та продовольства України Андронову В.Є. вбачається, що Міністерство аграрної політики листом №37-27-13/7770 зобов'язало позивача, як директора ДП «Івано-Франківський комбінат хлібопродутків», надати у термін до 12 березня 2018 року пояснення щодо причин ненадання до Мінагрополітики фінансової звітності, проекту фінансового плану на 2018 рік і звітів про виконання фінансового плану за 2017 рік, проекту облікової політики, інформації щодо стану заборгованості із заробітної плати та обов'язкових платежів до бюджету. Однак вказаних пояснень не було надано. (а.с.70,71 т.1).

Із листа голови Івано-Франківської ОДА О.Гончарука №2497/1/1-18/01-056 від 02 квітня 2018 року вбачається, що обласна державна адміністрація в порядку, визначеному п. 6. постанови Кабінету Міністрів України від 9 жовтня 2013 року № 818, погодила звільнення ОСОБА_2 з посади керівника ДП «Івано-Франківський комбінат хлібопродутків» (а.с.72)

Із наявних в матеріалах справи копій позовних заяв працівників ДП до суду підтверджуються доводи відповідача про наявну заборгованість підприємства по заробітній платі та відповідно наявність підстав для розірвання Контракту за п/п. «б» п. 5.3 Контракту .

Невиконання зобов'язань ДП перед бюджетом підтверджується також і поясненнями ДП «Івано-Франківський комбінат хлібопродутків» адресованими Шевченківському районному суду м. Києва (а.с. 152-155 т.1)

Позивачем зазначені доводи відповідача не спростовані, а посилання на наявність відкритого виконавчого провадження відносно ДП не може свідчить про виконання ОСОБА_2 своїх обов'язків згідно до укладеного контракту.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу як такі, що не спростовують висновків суду та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відмову у задоволенні позову, а тому рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про неправильну оцінку фактичних обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими і не спростовують висновків суду, оскільки не призвели до порушення основних принципів цивільного процесуального законодавства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі і не вплинули на суть ухваленого рішення.

Керуючись ст. 12, 81, 263, 264, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів.

Мотивований текст постанови виготовлено 07 лютого 2019 року.

Головуючий: М.А.Яворський

судді: Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагеєв