КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 759/3410/19 Головуючий у 1-й інст. - Петренко Н.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Заришняк Г.М., Мараєва Н.Є.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представникаКомунального підприємства «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» - Бєлкіна Костянтина Олександровича на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 17 вересня 2019 року, ухвалене у складі судді Петренко Н.О. у справі за позовом Комунального підприємства «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м.Києва» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2019 року Комунальне підприємство «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті послуги за період 01.10.2010 року по 01.02.2015 року у розмірі 20 853,87 грн. та судові витрати в сумі 1921,00 грн.

Посилається на те, що ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва Головного управління житлового забезпечення від 21.01.2009 року серія НОМЕР_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , та згідно з довідкою виданої комунальним концерном «Центр комунального сервісу» проживає в ній і користується послугами, що надаються позивачем. Відповідно до розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги заборгованість відповідача перед позивачем за період 01.10.2010 року по 28.02.2015 року складає 20 853,87 грн. з них основна сума заборгованості 15 645,29 грн., інфляційні нарахування 4 139,70 грн. та 3% річних 1 068,88 грн. Через несвоєчасність проведення розрахунків відповідача Комунальне підприємство «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» має заборгованість перед організаціями-виробниками комунальних послуг.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 17 вересня 2019 року у задоволенні позову Комунального підприємства «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представникКомунального підприємства «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» - Бєлкін Костянтин Олександрович подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі ; стягнути з відповідача судові витрати.

Посилається на те, що у спірний період позивачем надавались житлово - комунальні послуги до приміщення, яким користується відповідач. Відповідачем в лютому 2016 року була здійснена оплата за послугу опалення на суму 40,09 грн., яку надавав позивач, а також у квітні 2015 року на суму 564,88 грн. за послугу опалення та у травні 2015 року на суму 244,78 грн. за послугу утримання будинків та прибудинкової території, що підтверджується уточненим розрахунком заборгованості відповідача у формі сервісу, що додано до апеляційної скарги. Таким чином, відповідачем було перервано строк позовної давності. Крім того, позивач 27.09.2016 року звернувся до суду в порядку наказного провадження із заявою про стягнення боргу за житлово - комунальні послуги з боржника з урахуванням трьох відсотків річних та інфляційних втрат. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 17.10.2016 року відмовлено у видачі судового наказу. Зазначає, що подання заяви про видачу судового наказу в порядку передбаченому розділом ІІ ЦПК України перериває перебіг строку позовної давності.

Відповідач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив проти задоволення апеляційної скарги. Посилається на те, що будинок по АДРЕСА_1 з 01.03.2015 року обслуговує Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва». У зв`язку з цим сплати за послуги опалення, а саме 02.2016 року на суму 40,09 грн., 04.2015 року на суму 564,88 грн. та 05.2015 року на суму 244,78 грн. за послугу з утримання будинків і прибудинкової території не свідчать про визнання відповідачем боргу перед Комунальним підприємством «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва». Зазначає, що Комунальне підприємство «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» 27.09.2016 року при зверненні із заявою про видачу судового наказу пропустила строк позовної давності, про що було зазначено в ухвалі від 17.10.2019 року у справі №759/13309/16-ц. Спір про право, на яке посилається представник позивача відповідно до ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 17.10.2016 року до позивача Комунального підприємства «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» відношення не має, оскільки відповідно до вказаної ухвали суду позивачу було відмовлено у видачі судового наказу на підставі пропуску строку позовної давності. Крім того, представник позивача надав до суду уточнений розрахунок заборгованості відповідача у формі сервісу не розмежовуючи період надання послуги між двома компаніями - Комунального підприємства «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» та комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва».

Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідач просив до заборгованості, яку просить стягнути позивач за період з 01.10.2010 року по 01.02.2015 року застосувати строк позовної давності.

Згідно розрахунку заборгованості за період 01.10.2010 року по 01.02.2015 рік остання оплата була здійснена 01.08.2012 року у розмірі 400,00 грн.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 17.10.2016 року відмовлено у прийнятті заяви Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» про видачу судового наказу за вимогою про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з ОСОБА_1 . Суд не прийняв до уваги посилання представника позивача, що строк позовної давності перервано внаслідок звернення із заявою про видачу судового наказу, оскільки при звернення із заявою про видачу судового наказу у вересня 2016 року вже було пропущено строк позовної давності, про що і було зазначено в ухвалі суду від 17.10.2016 року. Заборгованість відповідача виникла за період з 01.10.2010 року по 01.02.2015 рік, тобто поза межами строків звернення до суду з позовом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є власником квартири за адресою АДРЕСА_1 (а.с.14).

Згідно п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до ч. 2-4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем.

Судом встановлено, що КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» створене на підставі рішення Святошинської районної у місті Києві ради від 24.04.2008 року № 212 «Про удосконалення комунальних підприємств та реорганізацію КП «Галагани».

Відповідно до п.4.2 статуту позивача, предметом діяльності підприємства є управління та обслуговування жилого та нежилого фонду, прибудинкових територій, виконання комплексу послуг із забезпечення функціонування жилого та нежилого нерухомого майна в установленому порядку. Здійснення нарахувань, перерахунків, облік платежів, та заборгованості за отримані послуги з утримання будинку та прибудинкової території, послуг з теплопостачання, водопостачання, енергопостачання та водовідведення.

КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» здійснює утримання будинку та прибудинкової території відповідача.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Утримання майна власників квартир (будинку та прибудинкової території) здійснюється ними шляхом оплати всіх витрат по утриманню експлуатуючій організації.

Згідно п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги ОСОБА_1 за період з 01.10.2010 року по 01.02.2015 року заборгованість становить 15 645,29 грн., інфляційні нарахування 4 139,70 грн. та 3% річних 1 068,88 грн. (а.с.19).

Відповідач в суді першої інстанції просив до заборгованості за період з 01.10.2010рокупо 01.02.2015 рокузастосувати строк позовної давності.

Як вбачається із розрахунку заборгованості за період 01.10.2010 року по 01.02.2015 рік остання оплата була здійснена 01.08.2012року у розмірі 400,00 грн.

Представник позивача посилається на те, що строк позовної давності не пропущено, оскільки 27.09.2016року позивач звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу, а тому строк позовної давності було перервано.

Судом встановлено, що ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 17.10.2016 року відмовлено у прийнятті заяви Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», Комунального підприємства «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» про видачу судового наказу за вимогою про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з ОСОБА_1 (а.с.5).

Відповідно до частини другої статті 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Перебіг позовної давності шляхом пред`явлення позову може перериватися в разі звернення позивача до суду, в тому числі й направлення позовної заяви поштою, здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства, зокрема статей 109, 119, 120 ЦПК України. Якщо суд у прийнятті позовної заяви відмовив або її повернув, то перебіг позовної давності не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подання позову з недодержанням правил підсудності, а також з іншим предметом спору та з іншими матеріально-правовими підставами.

Вказанаправова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 року у справі № 6-1763цс16.

Враховуючи вищевикладене, судвірно не прийняв до уваги посилання представника позивача, що строк позовної давності було перервано. При зверненні із заявою про видачу судового наказу у вересні 2016року вже було пропущено строк позовної давності, про що і було зазначено в ухвалі суду від 17.10.2016року.

Згідно ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, тощо).

Відповідно до ч. 4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином,заборгованість відповідача виникла за період з 01.10.2010 року по 01.02.2015 рік, тобто поза межами строків звернення до суду з позовом.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги, що звернення позивача 27.09.2016 року до суду із заявою про видачу судового наказу перериває перебіг строку позовної давності, колегія суддів не приймає до уваги виходячи з наступного.

За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частинами 4, 5 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові; якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелюватися із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення у справі «Фінікарідов проти Кіпру» від 20.12.2007).

Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Пред`явлення позову до суду - це реалізація позивачем права на звернення до суду. Саме з цією процесуальною дією пов`язується початок процесу у справі.

Відповідно до вимог процесуального законодавства суддя відкриває провадження у справі не інакше як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому процесуальним кодексом.

За змістом викладеного перебіг позовної давності шляхом пред`явлення позову може перериватися в разі звернення позивача до суду, в тому числі й направлення позовної заяви поштою, здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства. Якщо суд у прийнятті позовної заяви відмовив або повернув її, то перебіг позовної давності не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подання позову з недодержанням правил підвідомчості, а також з іншим предметом спору та з іншими матеріально-правовими підставами.

Вказаного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 29 травня 2018 року у справі №903/509/17.

Згідно розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за період з 01.10.2010 року по 01.02.2015 рік остання оплата була здійснена 01.08.2012року у розмірі 400,00 грн.

З позовом про стягнення заборгованості за період з 01.10.2010 року по 01.02.2015 рікпозивач Комунальне підприємство «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» звернулось до суду 21.02.2019 року.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 17.10.2016 року відмовлено у прийнятті заяви Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», Комунального підприємства «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» про видачу судового наказу за вимогою про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з ОСОБА_1 , внаслідок чого перебіг позовної давності не перервано.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо пропуску позивачем строку позовної давності.

Твердження скаржника про те, що згідно ст.265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності, у той час як заяву позивача про видачу судового наказу було розглянуто ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 17.10.2016 року у справі №759/13309/16-ц з посиланням наявності спору про право та зазначенням права позивача звернутись з тими самими вимогами у позовному порядку, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони не спростовують встановлені обставини справи та не впливають на законність ухваленого рішення суду.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Комунального підприємства «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» - Бєлкіна Костянтина Олександровича - залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 17 вересня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 23 грудня 2019 року.

Головуючий Рубан С.М.

Судді Заришняк Г.М.

Мараєва Н.Є.