Головуючий суду 1 інстанції - Журавель Т.С.
Доповідач -Дронська І.О.
Справа № 428/5226/18
Провадження № 22-ц/810/411/18
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2019 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Луганського апеляційного суду

головуючого судді Дронської І.О.,

суддів Стахової Н.В., Яреська А.В.

за участю секретаря Онопрієнка А.Є.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_2

представник позивача ОСОБА_3

відповідач Приватне акціонерне товариство «Сєвєродонецьке об'єднання Азот»

представник відповідача Керімов Рафаель Рагимович

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в місті Сєвєродонецьку апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об'єднання Азот»

на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03 жовтня 2018 року, ухвалене у складі судді Журавель Т.С. у м.Сєвєродонецьку Луганської області 03.10.2018 року

у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні

в с т а н о в и в:

У травні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Обґрунтовуючи свій позов ОСОБА_2 зазначив, що з 22.09.2002 року працював на підприємстві відповідача та наказом від 01.12.2017 року був звільнений за власним бажанням у зв'язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом умов колективного договору порушенням трудового законодавства у порядку ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Однак відповідач не провів з ним повного розрахунку в день звільнення, а саме не виплатив грошову суму в розмірі 23670,60 грн. Розрахунок після звільнення був проведений лише 24.04.2018 року у примусовому порядку за судовим наказом від 02 лютого 2018 року, тож позивач має право на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.12.2017 року по 24.04.2018 року в сумі 25898,28 грн. Також просив стягнути з відповідача судовий збір в сумі 704,80 грн.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03 жовтня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволено. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.12.2017 року по 24.04.2018 року в сумі 25898,28 грн. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відсутні підстави для звільнення відповідача від відповідальності перед позивачем за порушення строків проведення розрахунку при звільненні.

Не погодившись з таким рішенням, Приватне акціонерне товариство «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, неповне з'ясування обставин справи, помилкове встановлення обставин справи, які не були доведеними, а також порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03 жовтня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а саме проведення з квітня 2014 року антитерористичної операції в регіоні та відсутність належного енергопостачання, позбавили відповідача можливості ведення нормальної господарської діяльності і як наслідок - виконувати обов'язок по проведенню розрахунку із звільненими працівниками.

Вказані форс-мажорні обставини є надзвичайними, непередбаченими і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості відповідача, вони об'єктивно впливають на його зобов'язання, передбачені ст. 116 КЗпП України, та унеможливлюють їх виконання.

Науково-правовий висновок щодо унеможливлення виконання обов'язків, передбачених законодавством України про працю при звільненні працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили), зроблений Торгово-промисловою палатою України 28.11.2017 року за №3800/2/21-10.2 (далі - Науково-правовий висновок від 28.11.2017 року №3800/2/21-10.2), є документом, що засвідчує форс-мажорні обставини, внаслідок впливу дії яких знівельована можливість підприємства виконати обов'язок, передбачений законодавством України про працю, а саме провести розрахунок з кожним звільненим працівником у день звільнення, що свідчить про відсутність провини роботодавця у невиплаті працівникові всіх належних йому при звільненні сум.

Відзиву на апеляційну скаргу позивачем надано не було, у судовому засіданні апеляційну скаргу не визнав.

Відповідач, якого було повідомлено належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання апеляційного суду не з'явився, заяв про відкладення розгляду справи на адресу суду не надавав.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинне ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що ним були встановлені факти про те, що позивач перебував в трудових відносинах з Приватним акціонерним товариством «Сєвєродонецьке об'єднання Азот», зазначені відносини припинились 01.12.2017 року за власним бажанням позивача на підставі ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією наказом № 0461-КП від 01.12.2017 року.

На момент звільнення ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі становила 23670,60 грн., про стягнення якої 02.02.2018 року Сєвєродонецьким міським судом Луганської області був виданий судовий наказ. Заборгованість із заробітної плати позивачу виплачена 24.04.2018 року.

Також суд виходив з того, що відповідач не підтвердив належними та достатніми доказами настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які об'єктивно унеможливили виконання ним обов'язків щодо проведення повного розрахунку з позивачем при його звільненні відповідно до норм чинного КЗпП України.

Суд зазначив, що єдиним документом, який засвідчує форс-мажорні обставини, (обставини непереборної сили) є сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), виданий Торгово-промисловою палатою України, складений та засвідчений уповноваженими особами із засвідченням форс - мажорних обставин (обставин непереборної сили) та зареєстрований в Реєстрі сертифікатів про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили).

Крім того, суд першої інстанції виходив з того, що науково-правовий висновок від 28.11.2017 року №3800/2/21-10.2 не є сертифікатом (висновком, довідкою, підтвердженням) засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а є письмовою думкою певних фахівців у галузі права стосовно спірних правовідносин, висловленою за приватним замовленням відповідача, лише на підставі відомостей та документів, наданих ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» та, у відповідності з ч.1 ст.115 ЦПК України, висновок експерта у галузі права не є доказом, має допоміжний (консультативний) характер і не є обов'язковим для суду. З огляду на це зазначений науково-правовий висновок не є належним та допустимим доказом у даній справі та судом до уваги не приймається.

З урахуванням викладених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для звільнення відповідача від відповідальності перед позивачем за порушення строків проведення розрахунку при звільненні, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а саме з 02.12.2017 року (оскільки 01.12.2017 року- є днем звільнення позивача, в який він знаходився на роботі і оплата за який була нарахована при звільненні) по 24.04.2018 року.

Вказані обставини та висновки суду першої інстанції підтверджуються матеріалами справи та відповідають вимогам закону, зазначеному в тексті оскаржуваного рішення.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не взяті до уваги докази відповідача щодо відсутності його вини з приводу затримки розрахунку при звільненні, за якими виконання ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» зобов'язання, передбаченого ст. 116 КЗпП України, унеможливлено дією форм-мажорних обставин, зокрема, проведення з квітня 2014 року антитерористичної операції в регіоні та відсутність належного енергопостачання позбавили відповідача можливості ведення нормальної господарської діяльності і як наслідок - виконувати обов'язок по проведенню розрахунку із звільненими працівниками, не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Із системного аналізу вказаної норми права вбачається, що законодавець пов'язує право працівника на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у разі наявності складу порушення, а саме: порушення власником строку розрахунку при звільненні та його вини в затримці розрахунку при звільненні.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року зазначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Верховним Судом України у постанові від 25 травня 2016 року за № 6-948цс16 висловлена правова позиція, яка полягає у тому, що з огляду на неврегульованість трудовим законодавством відносин з приводу відшкодування майнової та моральної шкоди, положення цивільного законодавства можуть поширюватися на ці правовідносини. Вимоги щодо виплати компенсації у зв'язку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, тобто свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, а також відшкодування моральної шкоди, що регулюється главою 82 ЦК України, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили як надзвичайної або невідворотної за даних умов події. Отже, непереборною силою є надзвичайна або невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків.

Тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, визначено Законом України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 2 вересня 2014 року, за змістом ч. 1 ст. 1 якого періодом проведення антитерористичної операції є час між датою набрання чинності Указом Президента України від 14 квітня 2014 року №405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Згідно зі ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна загроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

Порядок, підстави та строк видачі Сертифікатів про настання форс-мажорних обставин встановлений Регламентом засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії ТПП України від 18.12.2014 № 44(5).

Вказаний Регламент Торгово-промислової палати є спеціальною нормою, яка регулює відповідні правовідносини, а тому учасники таких правовідносин повинні дотримуватись вимог, викладених у Регламенті Торгово-промислової палати.

Відповідно до п 6.2 Регламенту форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб'єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, податковим та/чи іншим зобов'язанням, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

Впродовж терміну дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, є сертифікат Торгово-промислової палати України, який видається по конкретному договору, контракту, податковим та/чи іншим зобов'язанням, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України від 28 листопада 2017 року за № 3800/2/21-10.2, наданий відповідачем як доказ по справі, не є достатнім доказом, який безумовно підтверджує настання для ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) щодо виконання передбачених законодавством України про працю обов'язків роботодавця при звільненні працівників. Інших доказів, які свідчать про відсутність такої вини відповідачем суду першої інстанції надано не було. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності за несвоєчасне та неповне проведення розрахунку з працівником при його звільненні.

У науково-правовому висновку від 28 листопада 2017 року за № 3800/2/21-10.2 зазначено, що втратою можливості ведення нормальної господарської діяльності на виробничих потужностях ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» через вплив дії обставин, що від нього не залежать фактично позбавило можливості виконати обов'язок передбачений ч. 1 ст. 47, ч. 1 ст. 83, ст. 116 КЗпП України щодо проведення розрахунку з кожним звільненим працівником, зокрема починаючи з 27.12.2016 року, в тому числі з позивачем, який звільнений 01.12.2017 року.

Зазначені обставини свідчать про те, що товариством не виконується обов'язок щодо виплати працівникам при звільненні всіх сум в день звільнення, як це передбачено ст. 116 КЗпП України, з 27 грудня 2016 року, тобто після спливу двох років з часу зруйнування Луганської ТЕЦ та припинення електропостачання ПС «Михайлівська - 330 кВ», що зазначено у науково-правовому висновку в обґрунтування дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Наведені в апеляційній скарзі доводи про те, що затримка виплати заробітної плати позивачу при звільненні сталася не з вини товариства, а є слідством форс-мажорних обставин, а саме проведення антитерористичної операції на території Луганської області, неналежним постачанням електричної енергії, потреб в електричній енергії, які є надзвичайними, непередбаченими і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості відповідача, вони об'єктивно впливають на його зобов'язання, передбачені ст. 116 КЗпП України, та унеможливлюють їх виконання, аналогічні за змістом заперечень на позовну заяву, яким суд першої інстанції дав належну оцінку та фактично зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновком суду щодо їх оцінки.

В частині розрахунку та визначення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні апеляційна скарга доводів не містить.

Отже, з урахуванням вищезазначених обставин справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів, які б в сукупності давали підстави дійти висновку про відсутність вини відповідача у затримці розрахунку при звільненні позивача.

За таких обставин, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Луганський апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» залишити без задоволення.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03 жовтня 2018 року за позовною заявою ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 12 лютого 2019 року.

Головуючий І.О.Дронська

Судді Н.В.Стахова

А.В.Яресько