Постанова

Іменем України

11 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 752/22173/16-ц

провадження № 61-13215св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф.,

Шиповича В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідачі: ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_4 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: відділ у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Голосіївського району Головного управління Національної поліції України; орган опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва, у складі судді Шкірай М. І., від 18 березня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Семенюк Т. А.,

Кирилюк Г. М., Рейнарт І. М., від 18 червня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом про визнання ОСОБА_3 та малолітнього ОСОБА_4 , такими, що втратили право користування житлом, а саме квартирою

АДРЕСА_1 та зобов`язання відділу у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Голосіївського району Головного управління Національної поліції України зняти їх з реєстраційного обліку у зазначеній квартирі.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 02 червня

2017 року позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено. Визнано ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 та примусово знято їх з реєстраційного обліку в цій квартирі. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У березні 2019 року ОСОБА_3 звернулась до Голосіївського районного суду міста Києва суду із заявою про перегляд заочного рішення від 02 червня 2016 року.

Крім того, ОСОБА_3 подано заяву про поновлення пропущеного процесуального строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, яка мотивована тим, що під час ухвалення судового рішення вона не була присутня, повістки про виклик до суду не отримувала.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 18 березня 2019 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 18 червня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 про поновлення пропущеного процесуального строку на подання заяви про перегляд заочного рішення відмовлено, а заяву ОСОБА_3 залишено без розгляду.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_3 про поновлення пропущеного процесуального строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, суд першої інстанції виходив з того, що нею не надано належних та допустимих доказів поважності причин пропуску строку на подачу заяви про перегляд заочного рішення, а посилання ОСОБА_3 на неповідомлення її про розгляд справи спростовані матеріалами справи.

Зважаючи на те, що відповідачем порушено строк на подачу заяви про перегляд заочного рішення, з урахуванням положень частини другої

статті 126 ЦПК України суд залишив без розгляду заяву про перегляд заочного рішення.

Апеляційний суд, залишаючи без змін ухвалу суду першої інстанції, вказав, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують. Доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку на подачу заяви про перегляд заочного рішення не зазначено ні в заяві про поновлення пропущеного строку, ні в апеляційній скарзі на ухвалу суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати,

а справу передати до Голосіївського районного суду м. Києва на новий розгляд.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У липні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_3 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва

від 18 березня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду

від 18 червня 2019 року

Ухвалою Верховного Суду від 29 липня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі № 752/22173/16-ц та витребувано її матеріали з місцевого суду.

У серпні 2019 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 03 грудня 2019 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_3 мотивована тим, що судові повістки та копія заочного рішення направлялись їй на адресу зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , а не за адресою її фактичного місця проживання: АДРЕСА_3 , про яку суду було відомо.

Судові повістки та копію заочного рішення від 02 червня 2017 року вона не отримувала, а підпис на рекомендованих повідомленнях про вручення адресованих їй поштових відправлень належить не їй, а її бабі позивачці у справі - ОСОБА_1

13 лютого 2019 року вона звернулася до Голосіївського районного суду

м. Києва із заявою про отримання копії заочного рішення від 02 червня

2017 року для його оскарження. Написавши в цей же день розписку про одержання копії судового рішення виявила, відсутність підпису судді на копії рішення, а тому неналежним чином оформлену копію заочного рішення суду разом з розпискою про його одержання залишила відповідальному працівнику канцелярії суду.

Лише 22 лютого 2019 року вона ознайомилася з матеріалами справи та отримала копію заочного рішення суду від 02 червня 2017 року, а 07 березня 2019 року звернулася із заявою про його перегляд. Крім того, в період

з 12 лютого 2019 року по 02 березня 2019 року вона хворіла, що в сукупності вважала поважною причиною пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення.

Стверджує, що між нею та позивачами склалися конфліктні відносини, а тому вона разом з чоловіком та малолітнім сином була вимушена змінити фактичне місце проживання. Позивачам було достовірно відомо адресу її проживання, однак останні зробили все можливе, щоб цивільну справу суд розглянув без її участі.

До справи не було залучено ОСОБА_5 , який зареєстрований та проживає в спірній квартирі та є її батьком.

В матеріалах справи відсутній висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору, передбачений статтею 19 Сімейного кодексу України, а заочне рішення від 02 червня 2017 року суперечить інтересам малолітнього ОСОБА_4 .

Визнання відповідачів таким, що втратили право користування житлом впливає на можливість її працевлаштування та влаштування ОСОБА_4 до дошкільного навчального закладу.

Доводи осіб, які подали відзив на касаційну скаргу

У серпні 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на касаційну скаргу ОСОБА_3 , в якому позивачі, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень, просили касаційну скаргу залишити без задоволення.

Наголошують на тому, що відповідач ОСОБА_3 була неодноразово повідомлена належним чином, в тому числі шляхом публікації в засобах масової інформації, про розгляд справи. В матеріалах справи міститься рекомендоване повідомлення про одержання 10 липня 2017 року

ОСОБА_3 копії заочного рішення Голосіївського районного суду

м. Києва від 02 червня 2017 року. ,

Звертають увагу касаційного суду на те, що довідка про тимчасову непрацездатність ОСОБА_3 до судів попередніх інстанцій не була надана, а посилання відповідача на недосвідченість не є поважною причиною пропуску процесуального строку.

Іншими учасниками справи відзив на касаційну скаргу у визначений судом строк не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 02 червня 2017 року Голосіївським районним судом м. Києва ухвалено заочне рішення, яким задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та визнано такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_4 , ОСОБА_3 та малолітнього ОСОБА_4

13 лютого 2019 року ОСОБА_3 в суді особисто отримала копію заочного рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 02 червня 2017 року.

Із заявою про перегляд заочного рішення і заявою про поновлення пропущеного строку ОСОБА_3 звернулась до суду 07 березня

2019 року.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Відповідно до статті 228 ЦПК України 2004 року заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Відповідно до статті 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Статтею 126 ЦПК України передбачені наслідки пропущення процесуальних строків, а саме право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Не встановивши поважних причин пропуску строку для звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення Голосіївського районного суду

м. Києва від 02 червня 2017 року, суд першої інстанції відмовив в поновлені пропущеного процесуального строку на подачу заяви про перегляд заочного рішення, а відповідну заяву ОСОБА_3 залишив без розгляду, з чим погодився суд апеляційної інстанції.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини

(далі - ЄСПЛ) як джерело права.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

ЄСПЛ у § 34 рішення у справі «Перетяка та Шереметьев проти України»

від 21 грудня 2010 року, заяви № 17160/06 та № 35548/06, зауважив, що норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми та їх застосування не повинні перешкоджати учасникам провадження використовувати доступні засоби захисту (рішення у справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03, §§ 22,23).

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією із основних засад (принципів) судочинства (стаття 129 ЦПК України, пункт 8

частини третьої статті 2 ЦПК України).

Крім того статтею 11 ЦПК України встановлено принцип пропорційності у цивільному судочинстві, який передбачає, зокрема, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі враховуючи у тому числі завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; значення розгляду справи для сторін.

Не розгляд судом по суті заяви про перегляд заочного рішення фактично позбавляє ОСОБА_3 , яка діє у тому числі в інтересах малолітньої дитини, можливості реалізувати своє право на апеляційний перегляд справи та представити суду свої заперечення проти доводів позивачів щодо втрати нею та ОСОБА_4 , 2016 року народження, права на користування житлом.

Враховуючи наведене судам необхідно було особливо ретельно перевірити аргументи ОСОБА_3 щодо поважності причин пропуску нею строку на подачу заяви про перегляд заочного рішення суду.

При цьому, зазначаючи про отримання ОСОБА_3 10 липня 2017 року копії заочного рішення суду від 02 червня 2017 року із посиланням на наявне у справі повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 59), суд першої інстанції належним чином не перевірив доводи ОСОБА_3 про те, що вона вказаного відправлення не отримувала і не могла отримати, оскільки фактично за адресою зазначеною у повідомленні не проживала

(що встановлено заочним рішенням), а замість неї на вказаному повідомленні розписалася позивачка ОСОБА_1 .

В матеріалах справи наявна розписка ОСОБА_3 (а.с. 63) про отримання 13 лютого 2019 року копії заочного рішення суду від 02 червня 2017 року.

Із заявою про перегляд заочного рішення суду ОСОБА_3 звернулась 07 березня 2019 року.

При цьому під час вирішення питання про поновлення пропущеного строку суду першої інстанції необхідно дати оцінку тривалості пропуску строку на подачу заяви про перегляд заочного рішення суду та доводам

ОСОБА_3 щодо її хвороби у період з 13 лютого по 02 березня

2019 року.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про залишення без розгляду заяви ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_4 , про перегляд заочного рішення суду є передчасним та необґрунтованим, зробленим без урахуванням всіх обставин справи та належної оцінки доводів відповідача.

Апеляційний суд на вказані обставини уваги не звернув та залишив без змін необґрунтоване судове рішення суду першої інстанції.

Верховний Суд дійшов висновку про передчасність висновків судів попередніх інстанцій та наявність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до частини четвертої статті 406 ЦПК України у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Керуючись статтями 400, 402, 406,411, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 18 березня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 червня 2019 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції для вирішення питання про прийняття заяви про перегляд заочного рішення суду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. М. Осіян Н. Ю. Сакара С. Ф. Хопта В. В. Шипович