Справа № 349/504/18
Провадження № 22-ц/4808/75/19
Головуючий у 1 інстанції Рибій М. Г.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 січня 2019 року м. Івано-Франківськ

03 січня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Девляшевського В.А.,

суддів: Фединяка В.Д., Ясеновенко Л.В.,

секретаря Бойчука Л.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання договорів припиненими, за апеляційною скаргою представника АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Рогатинського районного суду, ухвалене головуючим суддею Рибієм М.Г. 16 жовтня 2018 року, повний текст якого складено 16 жовтня 2018 року

в с т а н о в и в:

У квітні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» з позовом про визнання договорів припиненими. Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що 06.02.2008 між ОСОБА_3 та ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено договір про відкриття відновлювальної кредитної лінії №03/08-МК-20. З метою забезпечення виконання зобов'язань за цим договором між тими ж сторонами було укладено договір іпотеки від 06.02.2008, посвідчений приватним нотаріусом Галицького районного нотаріального округу Дзерою Л. О. за реєстровим № 538, згідно з яким в іпотеку передано нежитлову будівлю загальною площею 203,1 кв. м. Рішенням Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 11.02.2016, яке набрало законної сили 01.03.2016, було стягнуто з ОСОБА_3 на користь АТ «Фінанси та Кредит» 122 272,97 грн заборгованості станом на 01.04.2015 за договором про відкриття відновлювальної кредитної лінії № 03/08-МК-20 від 06.02.2008. Зазначене рішення суду ОСОБА_3 повністю виконав у зв'язку з чим державний виконавець 26.12.2016 виніс постанову про закінчення виконавчого провадження. Таким чином, позивач вважав припиненими: договір про відкриття відновлювальної кредитної лінії № 03/08-МК-20 від 06.02.2008 та договір іпотеки від 06.02.2008, а тому просив позов задовольнити.

Рішенням Рогатинського районного суду від 16 жовтня 2018 року позов задоволено повністю. Визнано припиненими договір про відкриття відновлювальної кредитної лінії № 03/08-МК-20 від 06.02.2008 та договір іпотеки від 06.02.2008. Стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_3 1409,80 грн судового збору.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, представник АТ «Банк «Фінанси та Кредит» подав апеляційну скаргу, у якій посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанцій, вважає його прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказав, що АТ «Банк «Фінанси та Кредит» перебуває в стані ліквідації. Департамент, який здійснював розрахунок за кредитним договором знаходиться у м. Кременчук, а Уповноважена особа у місті Києві, вказане вплинуло на можливість відповідача подати до суду докази, які мають істотне значення для справи. Відповідач зазначив, що відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором станом 19.09.2018 відображена пеня з 02.04.2015, оскільки рішенням Рогатинського районного суду від 11.02.2016 з позивача стягнута заборгованість з урахуванням розрахунку станом на 01.04.2015. Апелянт звертає увагу, що платіж зі сплати пені у розмірі 5044,34 грн ОСОБА_3 здійснив 24.10.2016. Таким чином, на думку апелянта, Банк мав право нараховувати пеню за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за період з 02.04.2015 по 24.10.2016. Враховуючи вказане, представник відповідача вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про припинення зобов'язань ОСОБА_3, а тому просить оскаржене рішення скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог.

ОСОБА_3 не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направив.

В судове засідання апеляційного суду сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, не з'явились з невідомих причин. Отже, є правові підстави для розгляду справи у їх відсутності.

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 06.02.2008 між сторонами було укладено договір про відкриття відновлювальної кредитної лінії № 03/08-МК-20 та договір іпотеки від 06.02.2008, посвідчений приватним нотаріусом Галицького районного нотаріального округу Дзерою Л. О. за реєстровим № 538.

Згідно з п. 2.1 договору про відкриття відновлювальної кредитної лінії банк відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію на умовах, встановлених у договорі, у розмірі 100 000 грн з оплатою по процентній ставці 18 поцентів річних.

Пунктом 3.2. вказаного договору встановлено зобов'язання позичальника повністю повернути кредитні ресурси до 05.02.2023.

Матеріалами справи підтверджується, що у зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору утворилася заборгованість, яку банк стягнув у судовому порядку. Рішенням Рогатинського районного суду від 11.02.2016 яке набрало законної сили 01.03.2016, з ОСОБА_3 стягнуто на користь АТ «Фінанси та Кредит» 122 272,97 грн заборгованості за договором про відкриття відновлювальної кредитної лінії № 03/08-МК-20 від 06.02.2008.

Згідно з копією постанови державного виконавця від 26.12.2016 виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого Рогатинським районним судом Івано-Франківської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь АТ «Фінанси та Кредит» 123 495,70 грн закінчено у зв'язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок звернення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» з позовом про дострокове стягнення кредиту з ОСОБА_3 було змінено порядок, умови і строк дії кредитного договору, рішення суду за наслідками такого звернення позбавило ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» права нарахування процентів та пені за кредитним договором і, оскільки позивач погасив борг за кредитним договором в порядку примусового виконання рішення суду, такий кредитний договір та, відповідно, договір іпотеки є припиненими.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду з врахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 04 липня 2018 року (справа № 310/11534/13-ц, провадження №14-154 цс 18).

Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ч.1 та 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). (ст. 610 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» зверталося до суду про стягнення заборгованості з ОСОБА_3, і рішення Рогатинського районного суду від 11.02.2016, яке було виконане боржником, з ОСОБА_3 на користь

ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» стягнуто достроково 122 272,97 грн кредитної заборгованості, визначеної станом на 01.04.2015 року, яка складалася, в тому числі і з тіла кредиту, кінцевий термін сплати якого ще не настав.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов'язання щодо строку дії кредитного договору, укладеного між сторонами, порядку сплати процентів за користування кредитом.

У такому випадку має застосовуватися вимога про сплату процентів від суми позики, передбачена ч.1 ст. 1048 ЦК України, до дня, встановленого кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав у повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився. У такому разі положення абзацу 2 ч.1 ст. 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

У постанові від 04 липня 2018 року (справа № 310/11534/13 ц, провадження №14-154цс18), Велика Палата Верховного Суду зазначила, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України. Кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання, відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів на неустойки.

Тобто, Велика Палата Верховного Суду у згаданій вище постанові зробила висновок про те, що кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж дії строку кредитного договору або до звернення кредитора з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором процента за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечується ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки просторочення виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до частини п'ятої статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Підстави припинення іпотеки визначено статтею 17 Закону України «Про іпотеку». Зокрема, іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

У частині першій статті 598 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Оскільки забезпечені іпотекою зобов'язання за договором кредиту виконано в повному обсязі, то зобов'язання за договором іпотеки, які є похідними від кредитного договору, припиняються.

Враховуючи вказане, судом правомірно задоволено вимогу про припинення договору іпотеки від 06.02.2008, посвідченого приватним нотаріусом Галицького районного нотаріального округу Дзерою Л. О. за реєстровим № 538

Зважаючи на те, що АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в апеляційній скарзі зазначив про неможливість припинення кредитного та іпотечного договорів, оскільки банком нараховано пеню за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань позивачем після ухвалення рішення Рогатинським районним судом 01.02.2016 року. Однак, враховуючи наведені вище норми матеріального права та висновки Верховного Суду, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року (справа № 310/11534/13-ц, провадження №14-154 цс 18), колегія суддів вважає, що вказані доводи слід відхилити, оскільки звернення відповідача до суду про дострокове стягнення кредиту припинило право АТ «Банк «Фінанси та Кредит» нараховувати та стягувати пеню за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань ОСОБА_3

З огляду на встановлені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дав належну правову оцінку зібраним доказам по справі та постановив рішення з додержанням вимог норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду, а тому підстав для його скасування колегія суддів не має.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника АТ «Банк «Фінанси та Кредит» залишити без задоволення, а рішення Рогатинського районного суду від 16 жовтня 2018 року в даній справі - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Повний текст постанови виготовлено 03 січня 2019 року.

Суддя-доповідач В.А. Девляшевський

Судді: В.Д. Фединяк

Л.В. Ясеновенко