Постанова

Іменем України

11 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 686/16041/15-ц

провадження № 61-21665св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В. (суддя-доповідач),

суддів: Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,

Усика Г. І., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Хмельницької області

від 14 березня 2018 року у складі колегії суддів: Грох Л. М., Костенка А. М.,

Ярмолюка О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі -

ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 05 липня 2007 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» (далі - АКБ «ТАС-Комерцбанк»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» (далі -

ПАТ «Сведбанк»), та ОСОБА_1 укладений кредитний договір

№ 2202/0707/71-002, відповідно до умов якого ОСОБА_1 наданий кредит на суму

40 500,00 доларів США на умовах сплати 13,89 % річних за користування кредитом, із кінцевим терміном повернення до 05 липня 2027 року.

На забезпечення виконання кредитних зобов`язань 05 липня 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 укладені договори поруки.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладений договір купівлі-продажу права вимоги, відповідно до якого, ПАТ «Дельта Банк» набув право вимоги за вказаними вище кредитним та забезпечувальними договорами.

ОСОБА_1 неналежно виконувала зобов`язання за кредитним договором, станом на 20 серпня 2015 року має заборгованість у сумі 866 766,45 грн, із яких:

729 138,69 грн - заборгованість за тілом кредиту, 107 331,34 грн - заборгованість за нарахованими відсотками, 28 566,13 грн - пеня, а також 3 % від простроченої заборгованості за тілом кредиту в сумі 314,91 грн та 3 % від простроченої заборгованості за відсотками у розмірі 1 435,38 грн.

Посилаючись на вказані обставини, ПАТ «Дельта Банк» просило стягнути солідарно з відповідачів вказану заборгованість.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області

від 27 листопада 2017 року позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитом у сумі 729 138,69 грн, заборгованість за відсотками у сумі 107 331,34 грн та 2 000,00 грн - пені. У задоволенні позову до поручителів - відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що позичальник не виконав належним чином грошове зобов`язання за кредитним договором внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом, яка підлягає стягненню тільки з боржника, оскільки банк пред`явив вимогу до поручителів більш ніж через 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (виникнення простроченої заборгованості за кредитним договором, з 09 липня 2012 року), тому їх порука припинилася.

Постановою Апеляційного суду Хмельницької області від 14 березня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково. Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 листопада 2017 року в частині відмови у задоволенні позову до поручителів скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та

ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» 729 138,69 грн заборгованості за кредитом, 107 331,34 грн заборгованості за процентами за користування кредитом та 2 000,00 грн пені. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» 729 138,69 грн заборгованості за кредитом, 107 331,34 грн заборгованості за процентами за користування кредитом та 2 000,00 грн пені. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта Банк»

729 138,69 грн заборгованості за кредитом, 107 331,34 грн заборгованості за процентами за користування кредитом та 2 000,00 грн пені. У решті позову до поручителів відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що банк, направивши 04 серпня

2015 року досудові вимоги поручителям про сплату простроченої (поточної) заборгованості та звернувся до суду 13 серпня 2015 року з позовом про дострокове стягнення заборгованості з боржника та поручителів, тобто у межах шестимісячного строку, встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України, тому відсутні підстави вважати, що поруку припиненою.

Рішення суду першої інстанції в частині розміру заборгованості, що підлягає стягненню з боржника ОСОБА_1 не оскаржувалося, а тому в апеляційному порядку в цій частині не переглядалося.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У квітні 2018 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Апеляційного суду Хмельницької області від 14 березня 2018 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не врахував, що кредитним договором передбачено виконання грошових зобов`язань шляхом здійснення щомісячних платежів (згідно з графіком), а за договором поруки відповідальність поручителя настає з наступного дня за датою платежу, яка передбачена кредитним договором, отже, не пред`явлення банком вимоги до поручителя в межах шести місяців за кожним щомісячним платежем є підставою для припинення поруки за окремими платежами.

Станом на час розгляду вказаної справи у Верховному Суді від інших учасників справи не надходило відзивів на касаційну скаргуОСОБА_1 .

Позиція Верховного Суду

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої та третьої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Встановлені судами обставини

Встановлено, що 05 липня 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір

№ 2202/0707/71-002, відповідно до умов якого, ОСОБА_1 наданий кредит у сумі 40 500,00 доларів США на умовах сплати 12,5 % річних за користування кредитом, із кінцевим терміном повернення до 05 липня 2027 року.

На забезпечення виконання цих кредитних зобов`язань, 05 липня 2007 року АКБ «ТАС-Комерцбанк», ОСОБА_1 уклали із ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та

ОСОБА_4 договори поруки № 2202/0707/71-002-Р-1, № 2202/0707/71-002-Р-2,

№ 2202/0707/71-002-Р-3.

Додатковою угодою від 10 грудня 2008 року № 1, укладеною між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 , внесено зміни до кредитного договору від 05 липня 2007 року

№ 2202/0707/71-002.

25 лютого 2009 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладений договір про внесення змін і доповнень до кредитного договору від 05 липня 2007 року

№ 2202/0707/71-002, яким внесено зміни до кредитного договору та графік погашення кредиту викладено у новій редакції.

08 жовтня 2010 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 5, якою внесено зміни до пункту 1.3 кредитного договору від 05 липня

2007 року № 2202/0707/71-002.

21 жовтня 2009 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладений договір про внесення змін і доповнень № 2 до кредитного договору від 05 липня 2007 року

№ 2202/0707/71-002, яким внесено зміни до кредитного договору та викладено кредитний договір у новій редакції.

22 жовтня 2009 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладений договір про внесення змін і доповнень № 3 до кредитного договору від 05 липня 2007 року

№ 2202/0707/71-002, яким сторони домовилися про те, що починаючи з 10 листопада 2009 року позичальник, додатково до суми ануїтетного платежу, визначеного пунктом 3.1.1 кредитного договору, здійснює погашення заборгованості за кредитним договором у сумі 17,00 доларів США у чітко встановлений цим договором термін -

10 числа кожного місяця до 10 серпня 2010 року включно.

22 жовтня 2009 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладений договір про внесення змін і доповнень № 4 до кредитного договору від 05 липня 2007 року

№ 2202/0707/71-002, яким сторони узгодили та виклали пункт 1.3 кредитного договору у такій редакції: «1.3. Позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі:

1.3.1. 12,5 % річних за період від дати укладення цього договору до 22 жовтня

2009 року включно.

1.3.2. 7 % річних за період користування кредитом із 23 жовтня 2009 року

до 09 жовтня 2010 року.

1.3.3. 10 № річних за період користування кредитом із 10 жовтня 2010 року

до 09 жовтня 2011 року.

1.3.4. 13,89 % річних за період користування кредитом із 10 жовтня 2011 року

до 05 липня 2027 року.

Додатковою угодою від 08 жовтня 2010 року № 5, укладеною між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 , внесено зміни до кредитного договору від 05 липня 2007 року

№ 2202/0707/71-002.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладений договір купівлі-продажу права вимоги, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» набув право вимоги за вказаними вище кредитним та забезпечувальними договорами.

ОСОБА_1 неналежно виконувала зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим, станом на 20 серпня 2015 року має заборгованість у сумі 866 766,45 грн, із яких: 729 138,69 грн - заборгованість за тілом кредиту, 107 331,34 грн - заборгованість за нарахованими відсотками, 28 566,13 грн - пеня, а також 3 % від простроченої заборгованості за тілом кредиту в сумі 314,91 грн та 3 % від простроченої заборгованості за відсотками у розмірі 1 435,38 грн.

04 серпня 2015 року банк скористався правом вимоги щодо дострокового повернення кредиту та сплати процентів та направив досудові вимоги позичальнику і поручителям.

Згідно з квитанцією від 04 серпня 2015 року № 5765, реєстру рекомендованих поштових відправлень № 04.08.2015/02, та умов кредитного договору, датою, з якої починається відлік тридцятиденного строку виконання досудової вимоги вважається дата, зазначена на квитанції, яка надається банку при відправленні листа з повідомленням про вручення, отже, встановлений строк дострокового виконання зобов`язання настав 04 вересня 2015 року.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що позичальник не виконувала належним чином зобов`язання за кредитним договором внаслідок чого, виникла заборгованість за кредитом, яка підлягає стягненню тільки з боржника, оскільки банк пред`явив вимогу до поручителів більш ніж через 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (виникнення простроченої заборгованості за кредитним договором із 09 липня 2012 року), тому їх порука припинилася.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, виходив із того, що банк, направивши

04 серпня 2015 року досудові вимоги позичальнику та поручителям і звернувшись до суду 13 серпня 2015 рокуз позовом про дострокове стягнення заборгованості з боржника та поручителів, не пропустив строк, встановлений частиною четвертою статті 559 ЦК України, тому порука не припинилася внаслідок збігу шестимісячного строку, а отже, поручителі несуть відповідальність за неналежне виконання позичальником зобов`язань.

Верховний Суд не погоджується з висновком апеляційного суду щодо визначеного розміру заборгованості, що підлягає стягненню з поручителів з огляду на таке.

Нормативно-правове обґрунтування

За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Отже, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням, якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами. У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу за основним зобов`язанням.

Такий правовий висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12-ц.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Висновок апеляційної інстанції про те, що звернення банку до суду 13 серпня

2015 року з позовом про дострокове стягнення заборгованості з боржника та поручителів здійснено у межах шестимісячного строку після направлення 04 серпня 2015 року досудових вимог позичальнику та поручителям, а тому порука не припинилась, є помилковим, оскільки направлення досудової вимоги кредитором має своїм правовим наслідком зміну строку кредитування, проте це не впливає на чинність поруки щодо кожного щомісячного платежу. Відповідно, порука є припиненою щодо тих щомісячних платежів, строк сплати яких настав більше ніж за шість місяців до звернення кредитора з позовом до суду з вимогами до поручителів.

Узагальнюючи наведене, висновок апеляційного суду про стягнення заборгованості з поручителів за період до 13 лютого 2015 року, тобто більше ніж за 6 місяців перед зверненням до суду (13 серпня 2015 року) є помилковим, оскільки пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Таким чином, належна до стягнення з поручителів сума заборгованості за кредитним договором за нарахованими процентами підлягає зменшенню до 51 165,49 грн, що відповідає розміру заборгованості за щомісячними платежами у межах строку дії поруки, тобто за останні шість місяців перед звернення банком до суду.

Оскільки у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, тому Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги, зміни рішення суду апеляційної інстанції в частині стягнення заборгованості із ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за процентами за користування кредитом, а саме із 107 331,34 грн до 51 165,49 грн.

Розподіл судових витрат

Відповідно до статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ОСОБА_1 ухвалою Верховного Суду від звільнена від сплати судового збору, то з ПАТ «Дельта Банк» на користь держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд касаційної скарги у розмірі 711,80 грн.

Керуючись статтями 141, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Апеляційного суду Хмельницької області від 14 березня 2018 року у частині вирішення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення процентів змінити, зменшити розмір стягуваної заборгованості з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за процентами з107 331,34 грндо

51 165,49 грн.

В іншій частині постанову Апеляційного суду Хмельницької області від 14 березня 2018 року залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на користьдержави судовий збір за розгляд касаційної скарги у розмірі 711,80 грн.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

С. О. Погрібний

Г. І. Усик

В. В. Яремко