Житомирський апеляційний суд
Справа №278/230/16-ц Головуючий у 1-й інст. Зубчук І. В.
Категорія 26 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2019 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г.С., Миніч Т.І.,

за участю секретаря Ковальської Я. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу №278/230/16 за позовом ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАБ КБ «Надра», треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання кредитного договору недійсним, розірвання кредитного договору, за апеляційною скаргою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАБ КБ «Надра» ОСОБА_4 на заочне рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 23 лютого 2018 року, ухвалене під головуванням судді Зубчук І.В. в м.Житомирі,

в с т а н о в и в :

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАБ КБ «Надра» про визнання кредитного договору недійсним. Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що між нею та ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «Надра», 18 лютого 2008 року було укладено договір про надання споживчого кредиту № 18/02/2008/840-Н/55 у розмірі 38 608 доларів США, строком до 18 лютого 2022 року. Договір кредиту не відповідає вимогам закону, банк, під час укладання договору, не надав їй об'єктивної, повної та достовірної інформації, необхідної для здійснення свідомого вибору, в умовах кредитного договору та приховав фактичне значення реальної процентної ставки і фактичне значення подорожчання кредиту. Станом на день підписання договору курс долара по відношенню до гривні складав 5,05 гривень, отже на момент укладення кредитного договору від банку вона отримала 194970 грн 40 коп. на сьогоднішній день курс гривні до долара складає 24,15 гривень. Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 просила визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту від 18 лютого 2008 року № 18/02/2008/840-Н/55. Під час розгляду справи ОСОБА_1 доповнила позовні вимоги та просила також розірвати кредитний договір № 18/02/2008/840-Н/55 від 18 лютого 2008 року.

Заочним рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 23 лютого 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним кредитний договір № 18/02/2008/840-Н/55 від 18 лютого 2008 року, укладений між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 Розірвано кредитний договір № 18/02/2008/840-Н/55 від 18 лютого 2008 року, укладений між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1

В апеляційній скарзі уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАБ КБ «Надра» ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову. Зокрема, вказує, що умови кредитного договору в повній мірі відповідають діючому законодавству та жодним чином не містять будь-яких підстав, які б вказували на дискримінаційні процеси по відношенню до клієнта. Таким чином, оспорюваний кредитний договір є дійсним, а позовні вимоги є недоведеними та необгрунтованими.

Позивач не скористалася правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, письмових заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направила.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним і розірвання кредитного договору, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що вони є самостійними вимогами, які одна одну взаємовиключають та тягнуть за собою різні правові наслідки.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 18 лютого 2008 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 18/02/2008/840-Н/55, за умовами якого банк надав кредит у розмірі 38 608 доларів США зі сплатою 12, 89 % річних з кінцевим терміном повернення - до 18 лютого 2022 року.

У забезпечення грошових зобовязань за кредитним договором, ОСОБА_1 згідно договору від 18 лютого 2008 року передала в іпотеку банку житловий будинок, загальною площею 62,9 кв.м. та земельну ділянку, площею 1310,00 кв.м, що знаходяться за адресою: с.Станишівка Житомирського району, Житомирської області, вул.О.Незнайка, 77.

Крім цього, в забезпечення виконання умов кредитного договору від 18 лютого 2008 року були укладені договори поруки з ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною першою статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Відповідно до пункту 2.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки зобов'язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, орієнтовну сукупну вартість кредиту.

Зі змісту договору про надання споживчого кредиту від 18 лютого 2008 року №18/02/2008/840-Н/55 вбачається, що сторони погодили суму кредиту 38 608 доларів США, строком до 18 лютого 2022 року.

Пунктом 1.3.1 договору встановлено розмір процентної ставки 12,89 % річних.

У пункті 4.2.6 договору визначено обставини, у разі настання яких банк може збільшити розмір процентної ставки, повідомивши позичальника не пізніше, ніж за 14 календарних днів до дня зміни розміру процентної ставки.

Позивач була ознайомлена з умовами кредитування, зокрема, щодо суми кредиту, строку, на який кредит одержано, мети, для якої кредит може бути використаний, форми та видів його забезпечення тощо, а також із орієнтованою сукупною вартістю кредиту, відомостями щодо процентної ставки, про що свідчить її підпис на кожному аркуші договору.

Отже, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі.

Протягом дії кредитного договору позивач не зверталася до банку з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, за роз'ясненням положень, які були їй не зрозумілі, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, тим самим погоджуючись зі всіма умовами такого договору.

При укладенні договору позивачка була ознайомлена з його умовами, не заперечувала проти них та проти підписання, погодилася на отримання у кредит коштів саме на умовах, визначених договором, волевиявлення сторін на укладання і підписання були вільними, оскільки будь-яких доказів протилежного позивач суду не надала.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що у договорі про надання споживчого кредиту від 18 лютого 2008 року № 18/02/2008/840-Н/55 передбачені усі істотні умови, а саме розмір наданого кредиту, строк, на який наданий кредит, порядок його надання та повернення, розмір плати за користування кредитними коштами, права та обов'язки позикодавця і позичальника, відповідальність сторін.

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин, проте позивач таким правом споживача не скористалася.

Висновок судово-економічної експертизи № 2144 від 01 березня 2017 року не є визначальними при розгляді вимог позивача про визнання недійсним кредитного договору від 18 лютого 2008 року, оскільки дійсність правочину перевіряється на момент його вчинення, а запитання, що були предметом експертного дослідження, фактично виходять за межі заявленого ОСОБА_1 позову.

За таких обставин, суд першої інстанції, дійшов до помилкового висновку, що зміст кредитного договору суперечить Закону України «Про захист прав споживачів», тому наявні підстави для визнання договору недійсним з підстав передбачених ст.203 ЦК України, оскільки умови договору були погоджені сторонами при його укладанні та визнані такими, що не є несправедливими.

Помилковим є рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову про розірвання кредитного договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно з абз. 2 ч. 1 ч. 2 ст. 652 ЦК України зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Отже, для розірвання договору у разі істотної зміни обставин необхідно наявність усіх перелічених умов одночасно. Сукупною вартістю кредиту є інформація про процентну ставку, вартість сукупних послуг та інших фінансових зобов'язань позивача, варіанти погашення кредиту, кількість платежів, їх періодичність та обсяги.

В порушення вимог процесуального закону ОСОБА_1 не довела наявності істотного порушення договору банком та всіх чотирьох умов, необхідних для розірвання кредитного договору у зв'язку з істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при його укладенні.

З огляду на наведене суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку щодо наявності підстав для розірвання кредитного договору в судовому порядку.

Доводи позивача про те, що банк не попередив позичальника під час укладання кредитного договору, що валютні ризики під час виконання зобовязань за цим договором, буде нести позичальник, є безпідставними, оскільки ризик валютних коливань на час укладення кредитного договору мають обидві сторони договору (кредитор і позичальник). Зміни валютного ринку під час виконання кредитного договору не можуть бути визнані підставою для зміни або розірвання раніше укладеного договору або звільнення однієї із сторін від виконання взятих на себе зобов'язань, якщо сторона вважає, що такі зміни відбуваються не на її користь.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового - про відмову у задоволенні позову.

Враховуючи задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції, з ОСОБА_1 на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги у розмірі 960 грн.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАБ КБ «Надра» ОСОБА_4 задовольнити.

Заочне рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 23 лютого 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАБ КБ «Надра», треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання кредитного договору недійсним, розірвання кредитного договору відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАБ КБ «Надра» 960 грн судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складення повного судового рішення 10 січня 2019 року.

Головуючий

Судді