Ухвала

24 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 199/156/19

провадження № 61-22880ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Литвиненко І. В., розглянувши касаційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 листопада 2019 року у справі за позовом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року позивач звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська з позовом до відповідача про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 30 січня 2019 року цивільну справу за позовом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України до ОСОБА_1 , про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП було передано за підсудністю до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська.

Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 22 лютого 2019 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що наказом Департаменту патрульної поліції від 21 січня 2016 року № 9 о/с ОСОБА_1 призначена на посаду поліцейського роти № 4 батальйону № 4 Управління патрульної поліції в місті Дніпропетровську ДПП та в подальшому була переведена на посаду поліцейського взводу № 2 роти № 1 батальйону № 4 управління патрульної поліції в Дніпропетровській області ДПП, яку займає по теперішній час. 08 лютого 2016 року екіпаж 403 у складі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заступив на патрулювання на службовому автомобілі «Тоуоtа Prius», д.р.н. НОМЕР_2 (перереєстровано на НОМЕР_4). 08 лютого 2016 року близько 14 год. 00 хв. у місті Дніпрі на перехресті вулиці Калинової та проспекті Слобожанський за участю службового автомобіля «Тоуоtа Prius», д.р.н. НОМЕР_2 (перереєстровано на НОМЕР_4), під керуванням відповідачки та автомобіля «Деу», д.р.н. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 16 березня 2016 по справі № 199/1799/16-п за фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Згідно Акту надання послуг АМ17396 від 29 листопада 2016, виконаних ТОВ фірмою «Алмаз Мотор, Лтд», та рахунку-фактури АМ17396 від 29 листопада 2016 року, наданого ТОВ фірмою «Алмаз Мотор, Лтд», останнім проведено роботи з ремонту службового автомобіля «Toyota Prius», д.р.н. НОМЕР_2 . Вартість виконаних робіт, а також вартість придбаних запчастин і матеріалів, необхідних для ремонту службового автомобіля «Toyota Prius», д.р.н. НОМЕР_2 , складає 138 971 грн 56 коп.

З урахуванням наведеного позивач просив суд, стягнути з ОСОБА_1 на користь Департаменту патрульної поліції Національної поліції України завдану майнову шкоду у розмірі 138 971 грн 56 коп. та судовий збір у розмірі 2 084 грн 57 коп.

Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 07 травня 2019 року позовну заяву Департаменту патрульної поліції Національної поліції України до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Департаменту патрульної поліції Національної поліції України завдану майнову шкоду у розмірі 138 971 грн 56 копійок.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 12 листопада 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 07 травня 2019 року у справі за позовом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди скасовано. Позовні вимоги Департаменту патрульної поліції Національної поліції України до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Департаменту патрульної поліції Національної поліції України майнову шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 31 548 грн 84 коп.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В іншій частині позовних вимог Департаменту патрульної поліції Національної поліції України відмовлено.

17 грудня 2019 року Департамент патрульної поліції Національної поліції України, засобами поштового зв`язку, звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 листопада 2019 року, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати постанову апеляційного суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог та прийняти нове рішення в цій частині про задоволення позовних вимог.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб обчислюється станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» передбачено, що у 2019 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2019 року (на час подання касаційної скарги) - 1 921 грн.

Предметом позову в цій справі є стягнення майнової шкоди у розмірі 138 971,56 грн, що станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн х 100 = 192 100 грн).

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено передбачених законом підстав для перегляду оскаржуваних судових рішень в касаційному порядку.

У тексті касаційної скарги зазначено, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для правозастосовчої практики та справа має для заявника виняткове значення, обґрунтовуючи його тим, що випадки завдання поліцейським майнової шкоди позивачу, зокрема шляхом пошкодження службових транспортних засобів мають непоодинокий характер та в судах розглядається велика кількість справ з приводу відшкодування поліцейським шкоди заподіяної внаслідок пошкодження наданого їм в користування майна. Також зазначає, що службові транспортні засоби, які було пошкоджено внаслідок дорожньо-транспортих пригод з вини поліцейських, потребують відновлення та ремонту для забезпечення подальшої можливості позивачем виконувати завдання та функції поліції, що потребує певних фінансових витрат.

При цьому використання оціночних чинників, зокрема, таких понять, як: "суспільний інтерес", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики", "малозначні справи" тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже виходячи з високого статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень.

Подана касаційна скарга фактично зводиться до спроби переконати суд у необхідності втрутитися у зміст рішення, ухваленого судом апеляційної інстанції.

Проте вказані заявником аргументи, як підстава для відкриття провадження у справі за підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не можуть бути взяти судом до уваги, оскільки заявник фактично не згоден з результатом розгляду справи та вказує на необхідність переоцінки доказів по справі. Аргументів, які б стверджували про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики у цій справі заявником не наведено.

Оскільки твердження заявника про те, що справа має виняткове значення для позивача, а скарга стосується питання, що має значення для формування єдиної правозастосовчої практики є необґрунтованим, а Суд не знайшов жодної з передбачених пунктом 2 частини третьої 389 ЦПК України підстав для перегляду постанови Дніпровського апеляційного суду від 12 листопада 2019 року у малозначній справі № 199/156/19, у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд)згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу retione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36.

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Зазначення у постанові Дніпровського апеляційного суду від 12 листопада 2019 року про можливість оскарження цієї постанови в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки справа є малозначною, а тому ухвалені у ній судові рішення касаційному оскарженню не підлягають.

Разом з тим, не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 листопада 2019 року у справі за позовом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Литвиненко