пр. № 6/759/14/19
ун. № 759/5765/15-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2019 рокуСвятошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді П'ятничук І.В.,

секретаря Медвідчук В.В.,

за участю: представника заявника ОСОБА_1,

заінтересованої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду подання відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, заінтересовані особи: ОСОБА_3, ОСОБА_2 про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшло зазначена подання в якому державний виконавець з урахуванням доповнених вимог просить: встановити тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України до виконання боржником своїх майнових зобов'язань, покладених на неї рішенням суду, обґрунтовуючи тим, що на виконанні у суб'єкта подання перебуває зведене виконавче провадження з проваджень № 54106982, № 54924818, № 55383297, № 54498567, № 56289125, № 55821048 про стягнення з ОСОБА_3 як на користь ОСОБА_2 так виконавчого збору у розмірі 41 297 грн. 00 коп.

Як зазначає державний виконавець, нею проводились виконавчі дії щодо своєчасного та повного виконання рішень суду, у боржника існує заборгованість в розмірі 41297 грн., а боржник ухиляється від виконання рішення суду, тому державний виконавець вважає, що є підстави для обмеження у праві виїзду за межі України боржника.

Статтею 377-1 ЦПК України визначено, що питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби (ч.1). Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця (ч.2).

У судовому засіданні державний виконавець підтримала подання та просила його задовольнити.

Стягувач подання підтримали у повному обсязі, просив задовольнити.

Боржник та її представник не з'явились, про час та місце розгляду подання повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили, тому є можливим розгляд подання в їх відсутності.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній до 05.10.2016) та ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній з 05.10.2016) боржник зобов'язаний: утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надавати у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасно з'являтися за викликом (вимогою) державного виконавця; письмово повідомляти державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок врегульовано Законом України від 21.01.1994 «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» (зі змінами), яким визначено випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України та встановлено порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Відповідно до п. 2, 5 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у тому випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі свою власну. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також, ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом (ст. 313 ЦК України).

Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

При цьому, під ухиленням від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням слід розуміти такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею таких обов'язків.

Задоволення подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання. Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. Саме по собі невиконання боржником самостійно зобов'язань не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що на виконанні у Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебуває виконавче провадження ВП №52835637, відкрите на підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва №759/5765/15-ц від 04.11.2016 про стягнення судового збору з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 у розмірі 4134 грн. 00 коп.

Перебуває виконавче провадження № 54106982 в рамках якого у боржника існує борг в розмірі 12500 грн.

Виконавче провадження № 54924818 від 19.10.2017 р. з сукупним боргом 8215 грн.

Виконавче провадження № 55383297 за яким сукупний борг складає 9915 грн.

Виконавче провадження № 56289125 за яким сукупний борг складає 2340 грн.

Виконавче провадження № 55821048 за яким сукупний борг складає 881 грн.

Виконавче провадження № 5583297 за яким сукупний борг складає 7446 грн.

08.11.2016 державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження (а.с. 81).

Відповідно до супровідного листка 08.11.2016 за № 1489/14 копію постанови направлено до боржника та стягувача (а.с. 80).

Матеріали справи не містять відомостей (зворотніх поштових повідомлень), що за зазначеною адресою боржника отримано чи не отримано постанову про відкриття виконавчого провадження та боржнику було відомо про існування зазначеного виконавчого провадження.

З метою подальшого виконання рішення суду та перевірки майнового стану боржника з наступним виявленням можливих відкритих рахунків в фінансових установах, 08.11.2016 державним виконавцем направлено запити до Регіонального сервісного центру МВС України у м. Києві, ДФС та ПФУ (а.с. 82, 83).

25.11.2016 державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника, яку було наручно передано до бухгалтерії ТОВ "Талант Груп" (а.с. 84, 85).

Згідно відповіді ТОВ "Талант Груп" боржник звільнилася 01.07.2016 згідно наказу №7К від 29.06.2016 (а.с. 86).

Відповідно до складених Актів 28.12.2016 та 12.01.2017 державним виконавцем здійснено виходи за адресою проживання боржника наданою стягувачем, а саме: АДРЕСА_1. та за місцем її роботи. Під час виходу державного виконавця, виявилось, що боржник за вказаною адресою зареєстрована, але не проживає довгий час, а за місцем свого працевлаштування вже звільнена (а.с. 87-90).

13.03.2017 Святошинським районним судом м. Києва за поданням державного виконавця оголошено у розшук боржника ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 127).

Стягувачем на адресу державного виконавця надіслано копію закордонних паспортів та свідоцтво про зміну імені, згідно якого 20.08.2015 змінено з ОСОБА_5 на ОСОБА_3 (а.с. 93, 94, 96).

На запитання суду державним виконавцем доведено, що вона намагалася розшукати іншу відому адресу проживання боржника, будучі обізнаною зі слів стягувача про наявність відкритих за позовними вимогами боржника кількох цивільних справ між тими самими сторонами у Святошинському районному суді м. Києва із зазначенням адреси відмінної від адреси проживання за якою відкрито зазначене виконавче провадження.

Стягувачем суду надано докази щодо кредитних зобов'язань боржника.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до пункту 18 частини 3 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

За результатами розгляду подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, яке розглядається в порядку ст. 441 ЦПК України, судом виноситься ухвала. При цьому, порядок тимчасового обмеження у праві виїзду, за межі України регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», відповідно до якого не передбачено обмеження в праві виїзду за межі України за ухвалою суду.

За таких обставин, враховуючи вимоги Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», яким регулюється порядок та випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, суд в даному випадку знаходить підстави для задоволення подання.

Керуючись Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Законом України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», ст. 33 Конституції України, ст. 441 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Подання старшого державного виконавця відділу Святошинського РВ ДВС міста Києва ОСОБА_1, про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника - задовольнити.

Обмежити у праві виїзду за межі України боржника - ОСОБА_3 (ОСОБА_3), ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, до виконання боржником, своїх зобов'язань за виконавчим документом, що перебуває на виконанні у Святошинському районному відділі державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

Виконання заходів щодо тимчасового обмеження права виїзду за межі України боржника - ОСОБА_3 (ОСОБА_3), ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, покласти на Адміністрацію Державної прикордонної служби України (01030, м. Київ, вул. Володимирська, 26).

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п'ятнадцять днів з дня його (її) проголошення.

Відповідно до ст.355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Однак відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система починає функціонувати через 90 днів з дня опублікування Державною судовою адміністрацією України у газеті «Голос України» та на веб-порталі судової влади оголошення про створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Згідно ч.1 ст.354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Отже, строки оскарження судових рішень в апеляційному порядку складають 30 календарних днів - для рішень і 15 календарних днів - для ухвал, однак апеляційна скарга подається за старими правилами - через суд першої інстанції.

Суддя І.В.П'ятничук