Ухвала

07 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 336/2653/18

провадження № 61-2748ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» на рішення Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 26 червня 2018 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 21 грудня 2018 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» до ОСОБА_1 про стягнення вартості необлікованого природного газу,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» (далі - ПАТ «Запоріжгаз») звернулося до суду з указаним позовом, в якому просило стягнути з відповідача донарахований необлікований обсяг природного газу в сумі 29 308,57 грн.

Позовні вимоги ПАТ «Запоріжгаз» обґрунтовано тим, що в січні 2016 року ним було сформовано та направлено ОСОБА_1 заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу. Споживачу як суб'єкту ринку природного газу було присвоєно персональний ЕІС-код № 56ХМ14А30002260А, а облік постачання (розподілу) природного газу на об'єкті відповідача було забезпечено комерційним вузлом обліку газу на базі лічильника газу типу 4 «GALLUS» 2000-U G4, заводський номер 002383521. Протягом 2016-2017 років відповідач здійснював оплату спожитого природного газу на підставі наданих йому постачальником відповідних рахунків за послуги з газопостачання, що є фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептуванням договору) на умовах, що визначені в персоніфікованих даних відповідної заяви-приєднання. 09 вересня 2016 року в порядку надання послуг з розподілу природного газу у споживача було здійснено контрольне зняття показань комерційного вузла обліку газу на базі лічильника газу типу 4 «GALLUS» 2000-U G4, заводський номер 002383521, за підсумками якого були відсутні зауваження. 24 травня 2017 року при проведенні чергового контрольного огляду комерційного ВОГ та його складових на об'єкті споживача на предмет відсутності ознак пошкодження ЗВТ, пошкодження пломб, несанкціонованого втручання в ЗВТ було виявлено порушення, яке кваліфікується як позаштатний режим роботи комерційного ВОГ або його складових («не з вини споживача»). Було складено акт про порушення від 24 травня 2017 року № НОМЕР_1 за формою, наведеною в додатку 16 Кодексу ГРМ. 13 червня 2017 року було проведено експертизу лічильника газу і встановлено, що несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ не виявлено, пломба державного повірника відповідає встановленому зразку, лічильник підлягає заміні. За наслідками експертизи було складено акт експертизи лічильника газу від 19 червня 2017 року № 527. При перевірці метрологічних характеристик лічильника було встановлено перевищення похибки вимірювання, що свідчить про непридатність ЗВТ до експлуатації та підтверджується довідкою Державного підприємства «Запоріжжястандартметрологія» про непридатність законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки від 19 червня 2017 року № 3-0450-17. 15 серпня 2017 року на підставі задоволеного акта про порушення від 24 травня 2017 року № НОМЕР_1 оператором ГРМ було складено акт-розрахунок необлікованого (донарахованого) обсягу природного газу і його вартості, що у підсумку склало 29 308,57 грн. Відповідач відмовився в добровільному порядку сплатити суму необлікованого (донарахованого) обсягу природного газу і його вартості. Тому ПАТ «Запоріжгаз» просило задовольнити позов.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 26 червня 2018 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 21 грудня 2018 року, в задоволенні позову відмовлено.

01 лютого 2019 року ПАТ «Запоріжгаз» подало засобами поштового зв'язку касаційну скаргу, в якій просило скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 26 червня 2018 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 21 грудня 2018 року і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» передбачено, що у 2019 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2019 року (на час подання касаційної скарги) - 1 921 грн.

Ціна позову у даній справі щодо стягнення з відповідача донарахованого не облікованого обсягу природного газу становить 29 308,57 грн, що станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн х 100 = 192 100).

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Необхідність розгляду справи в касаційному порядку ПАТ «Запоріжгаз» обґрунтувало тим, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки судами попередніх інстанцій неправильно застосовано норми матеріального права.

Наведені заявником обставини, передбачені підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Прикладів неоднакового застосування судами одних і тих самих норм права у подібних правовідносинах заявником не наведено і доказів на їх підтвердження не надано. Доводи заявника полягають у його незгоді з оцінкою судами зібраних у справі доказів та встановлених обставин, що не стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Судові рішення першої та апеляційної інстанцій ухвалені після набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», тобто після 15 грудня 2017 року.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалені у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Зазначення у постанові Запорізького апеляційного суду від 21 грудня 2018 року про можливість оскарження цієї постанови в касаційному порядку не є підставою для її розгляду судом касаційної інстанції, оскільки такий розгляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов'язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі «Зубац проти Хорватії» від 05 квітня 2018 року).

Верховним Судом взято до уваги, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев'ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» на рішення Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 26 червня 2018 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 21 грудня 2018 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» до ОСОБА_1 про стягнення вартості необлікованого природного газу.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. А. Стрільчук