КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 759/12135/17 Головуючий у суді першої інстанції: Скрипник О.Г.

Апеляційне провадження №: 22-ц/824/14802/2019 Головуючий: Гаращенко Д.Р.

11 грудня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого судді Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Левенця Б. Б.

при секретарі Гавриленко М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Святошинська районна у місті Києві державна адміністрація, про усунення перешкод у користуванні квартирою, встановлення порядку користування квартирою,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Святошинська районна у місті Києві державна адміністрація, про усунення перешкод у користування квартирою, встановлення порядку користування квартирою.

Просив зобов`язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не чинити перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 ; встановити порядок користування в наступному порядку : ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 передати у користування житловими кімнатами розміром 16,9 кв. м. та 21,5 кв. м; ОСОБА_6 та ОСОБА_4 користуються іншою кімнатою розміром 14,2 кв.м; Коридор площею 8.1 кв. м., кухня площею 7 кв.м., ванна кімната площею 2,4 кв. м., вбиральня площею 1,3 кв. м. та коридор площею 3,8 кв. м. залишаються в спільному користуванні; судові витрати стягнути з відповідачів.

В обґрунтування позову посилався на те, що він разом зі своїми дітьми, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зареєстровані в квартирі за адресою АДРЕСА_1 .

Крім позивача, в квартирі зареєстрований та проживає син позивача від першого шлюбу - ОСОБА_2 разом з членами своєї сім`ї та колишньою дружиною позивача, а також зареєстрований рідний брат позивача - ОСОБА_3 , який в квартирі не проживає, оскільки має інше помешкання.

Останнім часом відповідач - ОСОБА_2 чинить перешкоди у користуванні та довготривалому проживанні в спірній квартирі, він без згоди позивача, фактично вселив в квартиру співмешканку та свою матір, колишню дружину позивача, які провокують сварки між ними, не дають можливості спокійно проживати.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києві від 16 вересня 2019 року позов ОСОБА_1 було залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішення суду першої інстанції, ОСОБА_1 , 04 жовтня 2019 року, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне встановлення всіх обставин справи, які мають значення для прийняття рішення, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційних вимог, посилався на те, що він неодноразово намагався врегулювати спір в досудовому порядку, однак з боку відповідачів, жодних дій щодо вирішення спору мирним шляхом не здійснювалось.

Позивачем неодноразово викликалась поліція, в результаті чого, було зафіксовано факт перешкод у користуванні житлом.

Позивачем було запропоновано врегулювати спір за допомогою судді, проте відповідачі не з`явились за викликом суду.

Позивач вважає, що ухвалюючи рішення, судом не було взято до уваги позицію третьої особи - Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації.

Судом неправильно зазначено посилання на правові позиції Верховного Суду України щодо розгляду судами окремих категорій справ ( Житлове право) від 26.05.2001 року, оскільки відповідачі не є наймачами оспорюваної квартири.

Виключне право користування вказаним житлом належить позивачу - ОСОБА_1 та його брату - ОСОБА_3 , що підтверджується ордером на вселення № Г155889 від 14 травня 1971 року.

Ухвалюючи рішення, судом першої інстанції не вірно застосовано норми матеріального права, переплутано положення Житлового Кодексу України в частині найму жилих приміщень, що не має жодного відношення до предмета спору та права користування квартирою, як позивачем так і відповідачем, оскільки тільки позивач має виключне право користування квартирою, що тим самим унеможливлює виділення в натурі житлової площі квартири, оскільки відповідачі не мають права на її виділення і будь-які розрахунки можливого користування житлом відповідачами можливе виключно зі згоди позивача.

31.10.2019 року представник відповідача ОСОБА_9 подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

Зазначив, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, та не відповідають фактичним обставинам справи.

Відповідачі ніколи не чинили перешкоди позивачу у користуванні квартирою. ОСОБА_1 може користуватися своєю квартирою, а написання ним заяви в поліцію - це видимість створення перешкод у користуванні нею. Рішення суду постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідачі вважають, що встановити такий порядок, як просить позивач неможливо, оскільки це погіршить житлові умови відповідачів, так, як на кожного із зареєстрованих осіб буде припадати 4, 75 кв. м, що менше санітарної норми, до того ж проживання в одній кімнаті з особою, яка не є членом сім`ї відповідача ОСОБА_10 - ОСОБА_3 не передбачена законодавством.

Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні позивач та його представник апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати. Представник відповідачів проти апеляційної скарги заперечував, просив відмовити в її задоволенні.

Інші учасники процесу в судове засідання не з`явилась, були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, причини своєї неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про день, час та місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 .

За даною ж адресою зареєстровані та проживають його діти ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Також у спірній квартирі зареєстровані та проживають син позивача від першого шлюбу ОСОБА_2 його малолітня дочка ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_3 . (а.с. 100)

У спірній квартирі також проживає дружина ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Згідно з технічним паспортом на квартиру АДРЕСА_1 , загальна площа квартири складає 76.2 кв.м. житлова 55.5 кв.м., з кімнатами площаю 16,9 кв.м., 21.5кв.м. 14.3 к.м.

Кімната площею 21.5 кв.м. є суміжною.

Згідно технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 , загальна площа квартири складає 76, 2 кв.м, житлова - 55, 5 кв. м. з кімнатами площею: 16, 9 кв. м; 21, 5 кв. м; 14, 3 кв. м. Житлова кімната площею 21, 5 кв. м. є суміжною.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції зазначив, що у спірній квартирі зареєстровано шість осіб. Загальна житлова площа квартири складає 55, 5 кв. м., тобто на одну особу припадає 4,75 кв. м, що є меншім санітарної норми передбаченою законом, яка становить 9 кв.м. на одну особу.

До того ж одна із кімнат площею 21,5 кв.м. є суміжною, що унеможливлює виділення ізольованих кімнат в користування наймачам та членів їх сімей.

Суд першої інстанції вважав, що встановлення порядку користування спірною квартирою порушить житлові права сторін які ній проживають.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що рішення суду повністю відповідає зазначеній нормі процесуального закону.

Відповідно до ст. 48 ЖК України жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України. При цьому враховується жила площа у жилому будинку (квартирі), що перебуває у приватній власності громадян, якщо ними не використані житлові чеки.

Відповідно до роз`яснень викладених п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли у практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12 квітня 1985 року у силу ст. 104 ЖК України суд вправі задовольнити вимоги члена сім`ї наймача про поділ жилого приміщення, якщо жилу площу, що припадає на нього (або з урахуванням укладеної угоди про порядок користування жилим приміщенням), може бути виділено у вигляді ізольованого приміщення, яке складається з однієї або кількох кімнат, розмір якого не менше встановленого для надання одній особі.

При поділі жилого приміщення за вимогою члена сім`ї наймача йому може бути виділено ізольоване жиле приміщення розміром меншим за жилу площу, що припадає на нього.

Ст. 50 ЖК України при наданні жилих приміщень не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі, старшими за дев`ять років, крім подружжя.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про те, що площа яка припадає на кожну особу яка зареєстрована у спірній квартирі становить 4,75 кв. м, що менше встановленої законом санітарної норми 9 кв. м. на одну особу.

До того ж одна із кімнат площею 21, 5 кв. м є суміжною, що унеможливлює виділення ізольованих кімнат в користування наймачам та членів їх сімей.

Колегія суддів не приймає доводи апелянта щодо невірного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та не вірне посилання на правові позиції Верховного Суду України щодо розгляду судами окремих категорій справ (Житлове право) від 26.05.2001 року.

Колегія суддів вважає, що встановлення порядку користування квартирою порушить житлові права сторін.

Крім того колегія суддів звертає увагу на те, що позивач при звернені з позовом до суду та під час судового розгляду не надав суду першої інстанції належних доказів отримання ним та братом спірної квартир за ордером, та належних правових обґрунтувань можливості визначення порядку користування квартирою за пропонованим ним порядком.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції спір вирішено вірно, відповідно до норма матеріального та процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги на правильність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції не впливають.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 вересня 2019 року без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 23 грудня 2019 року.

Головуючий Д. Р. Гаращенко

Судді Т. О. Невідома

Б. Б. Левенець