Справа № 361/4224/18
Провадження № 2/361/548/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2019 року Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючої судді Радзівіл А.Г.

за участю секретаря Бас Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Бровари цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року ПАТ КБ ПриватБанк звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від

12 серпня 2008 року ОСОБА_1 отримала у ПАТ КБ ПриватБанк кредит у розмірі 5 000, 00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ПАТ КБ ПриватБанк є правонаступником прав та обов`язків ЗАТ КБ ПриватБанк, у зв`язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від

30 квітня 2009 року змінено найменування позивача, про що зазначено у п. 1.1. Статуту ПАТ КБ ПриватБанк, який додається до позовної заяви.

Банк зобов`язання перед відповідачем виконав у повному обсязі, надав кредитні кошти. У порушення умов договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконувала, у зв`язку з чим, станом на 30 квітня 2018 року має заборгованість перед позивачем у розмірі 24 642 грн. 46 коп., яка складається з: 4189 грн. 73 коп. заборгованість за кредитом, 14433 грн. 31 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом, 4369 грн. 78 коп. заборгованості за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. 00 коп. штраф (фіксована частина), 1149 грн. 64 коп. штраф (процентна складова). З цих підстав позивач звернувся до суду та просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 24 642 грн. 46 коп., а також судові витрати в сумі 1 762 грн. 00 коп.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 вересня 2018 року провадження у вказаній справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання для розгляду справи по суті, сторонам встановлені строки для надання відзиву, відповіді на відзив, заперечення.

21 травня 2018 року назву позивача Публічне акціонерне товариство комерційний банк Приватбанк змінено на Акціонерне товариство комерційний банк Приватбанк.

12 жовтня 2018 року відповідач надала до суду відзив на позовну заяву у якому зазначила, що позов не визнає у повному обсязі, так як в зазначений позивачем період, а також протягом останніх десяти років не була клієнтом ПАТ КБ ПриватБанк, і ні особисто ні через довірених осіб не відкривала карткового рахунку і не отримувала кредит у розмірі 5 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту. В обґрунтування факту укладення кредитного договору № б/н від 12 серпня 2008 року позивач надав суду копію заяви позичальника, але відповідач зазначає, що вона заповнена не її рукою, а рукою невідомої і невстановленої за почерком заповнення бланку особою, містить дані паспорта, які могли бути відомі такій невстановленій особі з установ, підприємств і організацій, куди на вимогу відповідач пред`являла копії паспорта. В той же час, такій особі не було відоме-дівоче прізвище її матері, а натомість зазначено її дошлюбне прізвище. Не повністю відповідає дійсності і інша інформація в заяві стосовно працевлаштування і майнового стану. Крім того міститься помилка і в даті заповнення наданої як доказ укладення договору заяви клієнта, так як дата її заповнення невідомою особою зазначена 25 липня 2008 року, а дата видачі банком і отримання клієнтом картки 12 серпня 2008 року. В наданій позивачем копії заяви міститься два підписи клієнта, які виконані нібито відповідачем, але будь-якого підпису заявника чи отримувача банківської картки з кредитним лімітом вона не здійснювала, а зазначені підписи, вчинені від її імені невідомою особою схожі на її, але відрізняються.

25жовтня 2019 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, у якому зазначено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 25 липня 2008 року ОСОБА_1 отримала кредиту розмірі 5 000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При складанні позовної заяви помилково було вказано некоректну дату укладання кредитного договору. Відповідач звернувся до банку з метою отримання банківських послуг 25 липня 2008 року, що вбачається з анкети-заяви клієнта, яка міститься в матеріалах справи. 12 серпня 2008 року згідно вказаної інформації в анкеті-заяві відповідач отримала кредитну картку за договором № б/н від 25 липня 2008 року. Банком надані такі докази, які підтверджують факт укладання кредитного договору та наявність не виконаних кредитних зобов`язань: копія кредитного договору; розрахунок заборгованості; копія паспорта Відповідача, за яким був оформлений кредитний договір; виписка по рахунку. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.1 ст. 89 ЦПК України), відповідачем не надано належних доказів не укладення кредитного договору. У зв`язку з цим, обставини, на які відповідач посилається в своєму запереченні, не відповідають дійсності, а позовні вимоги Банку підлягають задоволенні в повному обсязі.

Щодо твердження відповідача стосовно укладення кредитного договору третьою особою.Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір банківського обслуговування, що підтверджується підписом у заяві.Відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконала.Протягом дії кредитного договору відбувалася сплата щомісячних платежів по кредиту, що підтверджується розрахунком заборгованості, який міститься в матеріалах справи. Відповідач не спростував доводів банку щодо часткового здійснення ним погашення заборгованості по кредитному договору.Оскільки питання щодо підписання відповідачем договору не відносяться до предмету заявленого позову, наявність тверджень відповідача про те що підпис виконаний не нею, а іншою особою, не мають правового значення поданій справі.Відсутність в матеріалах справи оригіналів кредитного договору не є підставою для відмови в позові за наявності його копії та інших доказів, які свідчать про укладення кредитного договору і часткове його виконання. Інше має бути спростовано особою, яка не виконує умови договору.Предметом позову, який підлягає доказуванню є розмір заборгованості за кредитним договором. АТ КБ ПриватБанкнадав суду докази щодо наявності заборгованості за договором (розрахунок заборгованості). Відповідач, в свою, чергу, не спростувала докази надані банком щодо цього факту. Відповідачем не доведено та матеріалами справи не встановлено, що грошовими коштами протиправно заволоділа інша особа. На підставі викладеного просили суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 жовтня 2018 року, клопотання відповідача задоволено, витребувано у Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк заяву № 069250754 від 25 липня 2008 року (погоджену банком 12 серпня 2008 року) заповнену від імені ОСОБА_1 на отримання кредиту.

21 грудня 2018 року відповідач подала до суду заперечення на відповідь на відзив, у якому зазначила, що вона не стверджує чи заперечує дійсність чи недійсність правочину, на який посилається позивач, а у відповідності до абз. 2 ч.1 ст. 218 Цивільного кодексу України заперечує факт вчинення правочину саме нею особисто і про який їй не було відомо до моменту отримання позовної заяви у вересні 2018 року. Єдиним належним та допустимим доказом, що особисто вона не вчиняла правочин у формі письмового договору приєднання відповідно до ст. 634 Цивільного кодексу України є висновок судової почеркознавчої експертизи про відповідність і належність підпису в заяві-анкеті саме їй. Стосовно аргументу позивача, що предметом позову є розмір заборгованості за кредитним договором і вона не спростувала докази цього факту, надані банком, а саме, що кредитний договір виконувався і його виконання відбувалося шляхом сплати щомісячних платежів, що підтверджено розрахунком заборгованості, відповідач вказує, що із виписки по кредитній картці, оформленої на відповідача, зняття готівки з рахунку постійно відбувалося в банкоматі міста Боярка Київської області, а не по місцю її проживання в м. Бровари. Надходження готівкового платежу на картку відбувалося в відділенні Приватбанку №2 м. Бровари, але не зрозуміло картковий рахунок поповнювався власником картки через термінал з застосуванням картки, чи здійснювалася операція поповнення картки без її застосування через код доступу на мобільний телефон і з вирахуванням комісії за послугу, що по суті є передаванням коштів невідомою особою з Броварів власнику картки, який використовує її у м. Боярка. Таким чином, твердження позивача і надані ним докази не підтверджують і не доводять, що саме ОСОБА_1 була стороною кредитного договору і прийняла на себе певні зобов`язання та повинна їх виконати, а за таких підстав позовні вимоги щодо неї задоволені бути не можуть.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 лютого 2019 року клопотання відповідача задоволено, призначено у вказаній справі, судову почеркознавчу експертизу. Витребувано повторно у Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк заяву № 069250754 від 25 липня 2008 року (погоджену банком 12 серпня 2008 року) заповнену від імені ОСОБА_1 на отримання кредиту. Провадження у справі зупинено.

Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 липня 2019 року провадження у справі поновлено для вирішення клопотання експерта про надання додаткових матеріалів для проведення судової почеркознавчої експертизи.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 вересня 2019 року, витребувано у Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк заяву

№ 069250754 від 25 липня 2008 року (погоджену банком 12 серпня 2008 року) заповнену від імені ОСОБА_1 на отримання кредиту.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду надав клопотання про розгляд справи у відсутності представника позивача, проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення у справі не заперечує.

Відповідач будучи повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не відомі.

Суд, дослідивши письмові докази у справі, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, відповідно до укладеного договору № б/н від 25 липня 2008 року гр. ОСОБА_1 отримала у ПАТ КБ ПриватБанк кредит у розмірі 5 000, 00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ПАТ КБ ПриватБанк є правонаступником прав та обов`язків ЗАТ КБ ПриватБанк, у зв`язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від

30 квітня 2009 року змінено найменування позивача, про що зазначено у п. 1.1. Статуту ПАТ КБ ПриватБанк, який додається до позовної заяви.

Позивач у своїй позовній заяві стверджує, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між сторонами договір.

На підтвердження укладення кредитного договору позивачем надана копія заяви (а.с. 7), розрахунок заборгованості (а.с. 4-6); Витяг із Умов і правил надання банківських послуг (а.с. 8-13).

Згідно з наданим розрахунком відповідач має заборгованість перед позивачем, яка станом на 30 квітня 2018 року має заборгованість перед позивачем у розмірі 24 642 грн. 46 коп., яка складається з: 4 189 грн. 73 коп. заборгованість за кредитом, 14 433 грн. 31 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом, 4 369 грн. 78 коп. заборгованості за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. 00 коп. штраф (фіксована частина), 1 149 грн. 64 коп. штраф (процентна складова).

На виконання ухвали суду від 29 жовтня 2018 року про витребування доказів, позивачем 14 листопада 2018 року надано копію заяви № 069250754 від 25 липня 2008 року (погоджену банком 12 серпня 2008 року) (а.с. 76-77).

Відповідно на виконання вимог ухвал суду від 14 лютого 2019 року та 05 вересня 2019 року оригіналу заяви № 069250754 від 25 липня 2008 року (погоджену банком 12 серпня 2008 року) позивачем суду не надано.

Відповідно до повідомлення експертів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 від 12 грудня 2019 року про неможливість надання висновку судово-почеркознавчої експертизи, вбачається, що при попередньому ознайомленні з наданими у розпорядження експертів матеріалами цивільної справи було встановлено, що проведення експертизи за наявними матеріалами неможливе, оскільки оригінал досліджуваного документа не надано, а також не надано вільні та експериментальні зразки підпису ОСОБА_1 .

Згідно із ст. 109 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Таким чином суд враховує, що позивач ухилявся від виконання ухвал суду про надання оригіналу заяви поданої від імені ОСОБА_1 та визнає факт для з`ясування якого була призначена експертиза, тобто, що підпис на заяві про видачу кредиту проставлений не ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Крім вищенаведеного, суд звертає увагу на наступне.

Згідно із ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. ст. 626, 628 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ ПриватБанк).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1055 цього Кодексу, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно зі ст. 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

В даному разі Умови і правила надання банківських послуг та Тарифи Банку, відповідно до яких встановлена відповідальність Позичальника у разі невиконання/неналежного виконання своїх зобов`язань, не містять підпису відповідача. При цьому, позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи Договір, а також те, що Умови містили такі положення щодо пені і штрафних санкцій в момент підписання Договору Позичальником, або в подальшому такі Умови не змінювались.

При цьому, у самій Анкеті-заяві про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг домовленості сторін щодо пені і штрафних санкцій немає.

У зв`язку із цим, такі Умови і правила надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами Договору.

Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ ПриватБанк в період - з часу виникнення спірних правовідносин та до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення заборгованості, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Зокрема до таких висновків дійшов Верховний Суд України у своїй постанові від

11 березня 2015 року у цивільній справі № 6-16цс15, а також Верховний Суд в постанові від 03 липня 2019 року у цивільній справі № 342/180/17.

Таким чином позовні вимоги АТ КБ ПриватБанк задоволенню не підлягають, оскільки АТ КБ ПриватБанк не доведено факту укладення між ним та ОСОБА_1 кредитного договору № б/н від 12 серпня 2008 року.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 81, 109, 141, 264, 268 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 12 серпня 2008 року в розмірі 24642 грн. 46 коп., відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя Радзівіл А.Г.