Справа № 457/797/18 Головуючий у 1 інстанції: Марчук В.І.
Провадження № 22-ц/811/541/19 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2019 року Львівський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мікуш Ю.Р.

суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

секретар Фейір К.О.

з участю : з участю : позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу № 457/797/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 11 грудня 2018 року ухваленого судом у складі судді Марчука В.І. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу ,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

Позовна заява мотивована тим, що сторони уклали шлюб 30 вересня 2006 року. У шлюбі у них народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне життя з відповідачем не склалося, у них різні погляди на сімейне життя та обов`язки, відсутнє взаємопорозуміння. Спільного господарства та бюджету не ведуть. Фактично шлюбні відносини припинено з 2011 року, втрачено всі фізичні та духовні зв`язки між ними. Можливості зберегти сім`ю немає. Син на даний час проживає з нею. Просить розірвати шлюб, укладений з ОСОБА_3 , а сина залишити проживати з нею.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ,який зареєстрований у відділі РАЦС Трускавецького МУЮ Львівської області, актовий запис №187.

Сина ОСОБА_4 залишено проживати з матір`ю.

Рішення суду оскаржив відповідач. В апеляційній скарзі зазначає, що рішення ухвалене з порушенням норм процесуального права, оскільки він не був повідомлений належним чином про розгляд справи та не отримував позовної заяви. Зазначає, що за вказаною у позовній заяві адресою він не проживає понад пів року про що позивачу було відомо та остання не повідомила його про подачу позову, хоча він кожен день відвідує сина. Внаслідок неотримання позовної заяви він не зміг належним чином скористатись своїми процесуальним правами. Звертає увагу, що позов містить дві позовні вимоги, а саме про розірвання шлюбу та залишення дитини проживати з матір`ю. Не заперечує проти розірвання шлюбу, однак не погоджується з рішенням в частині залишення дитини проживати з позивачкою. Ухвалюючи рішення, про задоволення позову в цій частині, суд в порушення вимог процесуального права не з`ясував фактичних обставин справи, зокрема чи існує між сторонами спір про місце проживання дитини, особисту прихильність дитини до кожного з батьків, вік дитини, стан її здоров`я, ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, не дослідив доказів, які підтверджують позовні вимоги в частині визначення місця проживання дитини. Стверджує, що суд без належних правових підстав задовольнив вимогу про залишення проживання дитини з матір`ю, тому просить скасувати рішення суду в частині задоволення позову про визначення місця проживання дитини з позивачем та в цій частині відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Судом встановлено такі обставини.

30 вересня 2006 року сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Трускавецького міського управління юстиції, актовий запис № 187, що стверджується свідоцтвом про шлюб НОМЕР_1 .

За час перебування у шлюбі у сторін народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 3006).

Подружнє життя у сторін не склалося, спільних інтересів у них немає, сторони не підтримують подружніх відносин, шлюб існує лише формально, а його існування суперечить інтересам позивача. Причиною розпаду сім`ї є відсутність між подружжям взаєморозуміння та поваги, відсутність наміру зберігати шлюб.

Відповідач погоджується з тим, що шлюб розпався та не оскаржує рішення в цій частині, а тому колегія суддів не дає оцінку рішенню в частині розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно з ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них.

Якщо дитина не може бути передана жодній із цих осіб, суд на вимогу органу опіки та піклування може постановити рішення про відібрання дитини від особи, з якою вона проживає, і передання її для опікування органу опіки та піклування.

Як вбачається з свідоцтва про народження син сторін ОСОБА_4 станом на день ухвалення рішення не досяг десяти років, а відтак визначаючи місце проживання дитини з матір`ю, суду необхідно було з`ясувати ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, однак вказані обставини не були предметом дослідження під час розгляду спору.

Згідно з ч. 4 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи ;закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Судом не враховано, що позивач не надала суду доказів того, що дитина має належні умови для проживання, а також не поза увагою суду залишилась та обставина, що в матеріалах справи відсутні докази про місце реєстрації дитини.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування(ч.2 ст.78 ЦПК).

Відповідно до ч.1,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ст.1 Закону України «Про охорону дитинства» забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.

Відповідно до ч.2 ст.160 ЦПК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Зважаючи на викладене, рішення в частині визначення місця проживання дитини слід скасувати, оскільки позов є недоведеним.

Згідно з п.п.2,4 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 11 грудня 2018 року скасувати в частині залишення сина ОСОБА_4 проживати з матір`ю.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку визначеному ст.ст.389-391 ЦПК України .

Повний тест постанови складений 24 травня 2019 року.

Головуючий: Ю.Р. Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк