Справа № 509/2471/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2019 року смт Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Бочарова А.І.,

при секретарі Бокоч С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Овідіополь цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 від імені та в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3

до

ОСОБА_4,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору:

Департамент державної архітектурно будівельної інспекції у Одеській області,

про знесення самочинно збудованого об`єкту нерухомості,-

ВСТАНОВИВ:

11.07.2016 року ОСОБА_1 від імені та в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з зазначеною позовною заявою, в обґрунтування якої зазначив, що у 2015 році на місці існуючого куреня № 232, що межує з куренями Позивачів, який розташований за адресою: причал № 122, вул. Рибпортовська, 100, смт. Таїрово, Овідіопольський район, Одеська область, Відповідачем без виготовлення та погодження проектної документації та без документів дозвільного характеру було розпочато самовільне будівництво капітальної будівлі, яка станом на подання позовної заяви складається з трьох поверхів.

На думку позивачів, зазначене будівництво є незаконним, збудованим з істотними порушеннями будівельних норм і правил, що призвело до негативних наслідків для Позивачів.

Зокрема, через зміну Відповідачем габаритів існуючої будівлі (куреню), значно погіршився стан у відведених Позивачам будівлях (куренях), виникнули тріщин на стінах, що робить перебування у будівлях небезпечними, що підтверджується копіями фотознімків у додатках до позовної заяви. У звязку з цим, представник позивачів просить зобовязати ОСОБА_4 за власний рахунок привести у первісний стан самочинно реконструйований ним курень № 232, що знаходиться за адресою: причал № 122, вул. Рибпортовська, 100, смт. Таїрово, Овідіопольський район, Одеська область, шляхом демонтажу самовільної надбудови.

Представник позивачів звернувся до суду з заявою, відповідно до якої позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити, з підстав викладених у позові, а також просив розглядати справу у його відсутність.

Представник відповідача та відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, оскільки посилання позивачів на той факт, що відповідачем розпочато будівництво без виготовлення та погодження проектної документації та без документів дозвільного характеру, без дотримання державних будівельних норм та правил під час будівництва, безпідставне та необґрунтоване.

На заперечення позовних вимог представник відповідача, посилаючись на роз'яснення, наведені у пункті 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України», вказує на те, що відповідно до вимог статті 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК).

Представник відповідача зазначає, що позивачі не довели тих обставин, які підтверджують наявність порушених їх прав, збудованим об'єктом нерухомості, так як не доведено і наявності істотних порушень будівельних норм і правил та нанесення шкоди суспільним інтересам чи інтересам інших осіб даним будівництвом, та не вважає будинок рибака, за адресою: територія Таїровської селищної ради в межах Таїрове, Овідіопольського району Одеської області в районі узбережжя Чорного моря самочинним будівництвом.

Оскільки дотримуючись вимог Постанови КМУ № 461 від 13 квітня 2011 року, «Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів» затверджений Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, 04 травня 2016 року Департаментом державної архітектурно будівельної інспекції у Одеській області зареєстровано декларацію ОД 80 про готовність до експлуатації обєкта, який належить до 1-3 категорії складності, а саме: будинок рибака, за адресою: територія Таїровської селищної ради в межах Таїрове, Овідіопольського району Одеської області в районі узбережжя Чорного моря.

Ці обставини підтверджуються декларацію про готовність до експлуатації обєкта, який належить до I-III категорії складності, будинок рибака за адресою: територія Таїровської селищної ради в межах Таїрове Овідіопольського району Одеської області в районі узбережжя Чорного моря, ДК 018-2000 1212.9., категорія складності 2, замовником якої є ОСОБА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

Представник третьої особи, Департаменту державної архітектурно будівельної інспекції у Одеській області, в судове засідання з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, пояснень на позов не надавав, про причини неявки суд не повідомив.

Дослідивши матеріали справи зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, дослідивши надані суду письмові докази, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є членами Громадської організації «ОТРАДА» згідно з членських квитків № 66 та № 284 від 12.03.2003 року, курінь № 231 та № 462.

ОСОБА_4 також є членом Громадської організації «ОТРАДА» згідно з членського квитка № 332 від 10.06.2015 року, курінь № 232.

На підставі договору оренди Громадській організації «ОТРАДА» надано у володіння та користування земельну ділянку загальною площею 5,1072 га, що знаходиться на території Таїровської селищної ради в межах смт. Таїрове Овідіопольського району Одеської області в районі узбережжя Чорного моря.

Право на володіння та користування земельними ділянками, на яких розташовані курені ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є похідними від членства в Громадській організації «ОТРАДА».

З листа Департаменту державної архітектурно будівельної інспекції у Одеській області від 12 листопада 2015 року судом встановлено, що Департаментом державної архітектурно будівельної інспекції у Одеській області в межах повноважень розглянуто звернення ОСОБА_2 та ОСОБА_3, проведено позапланову перевірку за результатами якої встановлено, що на земельній ділянці, що знаходиться за адресою: причал № 122, вул. Рибпортовська, 100, смт. Таїрово, Овідіопольський район, Одеська область, гр. ОСОБА_4 виконує будівельні роботи з будівництва триповерхового будинку на схилі без документів дозвільного характеру, які надають право на виконання будівельних робіт. У звязку з цим, гр. ОСОБА_4 було видано припис з вимогою усунути порушення у термін до 27.10.2015 року та складено протокол про адміністративне правопорушення. Департаментом за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення гр. ОСОБА_4 було винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення від 03.11.2015 року у розмірі 8500 грн.

Позивачі обґрунтовують наявність правових підстав для задоволення їхнього позову з посиланням на положення ст. 376 ЦК України, ст. ст. 1,34,36, ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України", обґрунтовуючи вимоги тим, що ОСОБА_4 без виготовлення та погодження проектної документації та без документів дозвільного характеру, без дотримання будівельних норм та правил під час будівництва, що призвело до порушення прав позивачів, розпочав самовільне будівництво капітальної будівлі, на земельній ділянці, яка межує з земельними ділянками Позивачів, що знаходиться за адресою: причал № 122, вул. Рибпортовська, 100, смт. Таїрово, Овідіопольський район, Одеська область, а тому вважають таке будівництво самочинним.

Між тим, матеріали справи не містять, а позивачами та їхнім представником не представлено до суду належних та достовірних в розумінні ст. ст.78,79 ЦПК України доказів, які б свідчили про те, що самочинно зведене відповідачем будівництво на земельній ділянці біля будівель Позивачів, порушує їх права.

З наданих представником позивачів фотокарток їх куренів, не вбачається можливим встановити прямий зв'язок виникнення тріщин на стінах куренів Позивачів, порушення норм інсоляції куренів, зведенням об'єкта нерухомості Відповідачем. Також не встановлено, яким руйнуванням і чому саме загрожує будівництво будівлі ОСОБА_4.

У свою чергу, в судовому засіданні представник позивачів наполягав та вважав встановленим та доведеним факт здійснення ОСОБА_4 самочинного будівництва, що призвело до негативних наслідків для Позивачів, як користувачів сусідніх куренів, які знаходиться за адресою: причал № 122, вул. Рибпортовська, 100, смт. Таїрово, Овідіопольський район, Одеська область. Правом на призначення відповідної судової експертизи для з'ясування вказаних обставин ні позивачі, ні їхній представник не скористалися, хоча, на думку суду, проведення експертизи, враховуючи обставини справи, які підлягають вирішенню, є обов'язковим, але суд позбавлений можливості призначити її через відсутність волевиявлення позивачів або їх представника.

Допитані у судовому засіданні свідки, повідомили обставини, що зовнішній стан будинку (куреня) № 231, який складається з трьох поверхів, що перебуває в користуванні ОСОБА_2, свідчить про те, що будинок в якому відповідач не проживає, довгий час не підлягав реставрації та ремонту, про стан будинку ніхто не дбає та внаслідок дії природно-кліматичних факторів втратив техніко-експлуатаційні показники (міцності, стійкості, надійності і т.д.) .

Відповідно до ч.1 ст.376 Цивільного кодексу України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Пунктом 4 ст.376 ЦК України визначено, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Згідно із ч.7 ст.376 Цивільного кодексу України, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Отже, чинне законодавство не визнає самочинне будівництво об'єктом правового захисту, крім передбаченого ч.3 ст.376 ЦК України випадку, а тому правовими наслідками самочинного будівництва в разі звернення до суду відповідного органу є або знесення такого будівництва або проведення відповідної його перебудови. Право на звернення до суду з таким позовом закон надає, зокрема, і відповідному органу державної влади або органу місцевого самоврядування. Тобто, виходячи із аналізу вищевказаної норми закону, орган державної влади або орган місцевого самоврядування може заявити позов про перебудову і тільки у разі відмови особи, яка здійснила самочинне будівництво, здійснити таку перебудову, за позовом органу державної влади або органу місцевого самоврядування суд може винести рішення про його знесення.

Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Також, Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у своїй Постанові № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» в пункті 5 також вказував, що у випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК).

Підсумовуючи вищезазначені положення чинного законодавства, суд вважає, що із застосуванням положень ст. 376 ЦК України знесенню за рахунок особи, що вчинила самочинне будівництво підлягають об'єкти нерухомого майна за наявності спільно кількох умов: власник або користувач земельної ділянки заперечує проти визнання за особою, що вчинила самочинне будівництво, права власності на об'єкти нерухомого майна; будівництво відбувалось з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, або внаслідок самочинного будівництва істотно порушені будівельні норми і правила; проведення перебудови споруди чи будівлі є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення.

Судовим розглядом встановлено, що відповідачем згідно Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 р. № 461, введено в експлуатацію закінчений будівництвом житловий будинок, про знесення (приведення у первісний стан) якого йдеться у позові, а тому положення ст. 376 ЦК України, яка передбачає самочинне будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, до даних правовідносин застосуванню не підлягає.

Суд дійшов висновку, що позивачами не доведено належними та допустимими доказами того, що спірний будинок побудований саме на самочинно зайнятій земельній ділянці; що відповідачу був виданий припис про перебудову, перенесення або знесення вказаної будівлі, але він відмовився його виконати; що перебудова (перенесення) такої будівлі неможлива; що внаслідок такого будівництва порушені їхні права тою мірою, яка б була підставою для застосування судом такого виключного способу захисту права як знесення будівлі.

Відповідно до роз'яснень п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Відповідно до положень ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Таким чином, в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право.

Між тим, як встановлено під час розгляду справи та було вище зазначено, обраний позивачами спосіб захисту права шляхом зобов'язання ОСОБА_4, за його рахунок і власними силами привести у первісний стан реконструйований ним курень № 232, що знаходиться за адресою: причал № 122, вул. Рибпортовська, 100, смт. Таїрово, Овідіопольський район, Одеська область є невірним, оскільки не доведено факту здійснення відповідачем самочинного будівництва та порушенням цим прав позивачів, щодо погіршення стану у відведених Позивачам куренях, які знаходиться на суміжні земельні ділянці.

Тобто, матеріали справи не містять, а позивачами та їх представником не представлено до суду доказів, які б свідчили про порушення суспільних інтересів, порушення прав ОСОБА_2, ОСОБА_3 зі сторони ОСОБА_4, які вони просить захистити, істотного порушення будівельних норм і правил, істотного відхилення від проекту, а також можливість негативність наслідків, які можуть настати під час приведення будинку до попереднього стану, з огляду на те, що демонтаж є крайньою мірою, суд приходить до висновку, що на даний час немає обґрунтованих підстав для зобов'язань відповідача демонтувати спірний будинок, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно із ст.2 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про недоведеність, безпідставність та необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зобовязання ОСОБА_4 за власний рахунок привести у первісний стан самочинно реконструйований ним курень № 232, що знаходиться за адресою: причал № 122, вул. Рибпортовська, 100, смт. Таїрово, Овідіопольський район, Одеська область, шляхом демонтажу самовільної надбудови, у зв'язку з чим в їх задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст.12, 76, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково в строки визначені ст. 354 ЦПК України до Одеського апеляційного суду через Овідіопольський районний суд Одеської області.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 ч.1 Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Овідіопольський районний суд Одеської області.

Повне рішення складено на 12.02.2019 року.

Суддя А.І.Бочаров.