КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2019 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 759/8197/15ц

номер провадження: 22-ц/824/763/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Савченка С.І., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Рубан І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1та за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 10 серпня 2018 року у складі судді П'ятничук І.В., у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_1, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ГнідюкаОлександра Борисовича про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права власності в порядку спадкування за законом, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та витребування майна із чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_1 та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гнідюка О.Б. про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права власності в порядку спадкування за законом, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та витребування майна із чужого незаконного володіння.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6, після смерті якого відкрилася спадщина за законом на квартиру АДРЕСА_1, яка належала померлому на праві власності. Мати позивача - ОСОБА_7 та ОСОБА_6, починаючи з кінця грудня 1995 року до дня смерті останнього проживали однією сім'єю, вели спільне господарство і мали спільний бюджет, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки. ОСОБА_7 постійно піклувалась про ОСОБА_6, оскільки останній страждав на психічну хворобу і був інвалідом з дитинства. Вона постійно піклувалась про здоров'я ОСОБА_6, готувала йому їжу, купувала ліки, одяг та взуття, здійснювала всі фінансові, господарські та побутові питання щодо утримання спірної квартири.

Після смерті своїх батьків ОСОБА_6 приватизував спірну квартиру та здавав її у найм, а сам став проживати разом з ОСОБА_7 в її квартирі, кошти від одержання пенсії та від найму квартири він віддавав ОСОБА_7 для ведення спільного господарства, свої особисті речі і документи зберігав у останньої, допомагав їй по господарству та на дачі. Після смерті ОСОБА_6 спадщину прийняла ОСОБА_7 шляхом подання до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, як спадкоємець за законом четвертої черги відповідно до вимог ст.1264 ЦК України, оскільки проживала зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, тобто з кінця грудня 1995 року до ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказував, що ОСОБА_7 поховала ОСОБА_6 за власні кошти. Однак, під час оформлення права на спадщину їй стало відомо, що спірна квартира була продана 20 жовтня 2009 року самим спадкодавцем ОСОБА_6 після його смерті відповідачу ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 20 жовтня 2009 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гнідюком О.Б. Крім того, згідно договору купівлі-продажу від 17 грудня 2009 року ОСОБА_2 продав спірну квартиру відповідачу ОСОБА_1, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гнідюком О.Б.

Після смерті ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, відкрилася спадщина за законом на все належне їй майно, в тому числі і на спірну квартиру АДРЕСА_1, яку позивач прийняв у встановлений законом строк, як спадкоємець першої черги відповідно до вимог ст.1261 ЦК України.

Вказував, що ОСОБА_6 20 жовтня 2009 року не міг підписати договір купівлі-продажу квартири та особисто відчужити належну йому квартиру, оскільки у момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 припинилася його цивільна правоздатність та відповідно припинилося його право власності на спірну квартиру. Тому даний договір купівлі-продажу є недійсним з підстав, передбачених ст.ст. 203, 215 ЦК України. Вважає, що оскільки спірна квартира вибула з володіння власника не з його волі іншим шляхом, а відповідач ОСОБА_1 придбала спірну квартиру за відплатним договором у відповідача ОСОБА_2, який не мав права її відчужувати, тому ОСОБА_4 має право витребувати цю квартиру від ОСОБА_1 з підстав, передбачених ст.ст. 330, 388 ЦК України.

З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 30 березня 2018 року, ОСОБА_4 просив: встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_7 та ОСОБА_6 з 1995 року до ІНФОРМАЦІЯ_1; визнати за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування після ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 20 жовтня 2009 року між ОСОБА_6 і ОСОБА_2, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гнідюком О.Б. 20 жовтня 2009 року і зареєстрований в реєстрі за № 2150; витребувати від ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 10 серпня 2018 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Встановлено факт проживання однією сім'єю ОСОБА_7 та ОСОБА_6 з 1995 року до ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 20 жовтня 2009 року між ОСОБА_6 і ОСОБА_2, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гнідюком О.Б. 20 жовтня 2009 року та зареєстрований в реєстрі за № 2150.

Витребувано від ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 вищезазначену квартиру.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову ОСОБА_4 відмовити, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції залишив поза увагою доводи відповідачів, що позов ОСОБА_4 у даній справі є тотожним його позову, який він подав до суду у серпні 2012 року. Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 23 травня 2013 року, залишеного без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 січня 2014 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання правочину недійсним, визнання права власності і витребування майна з чужого незаконного володіння - відмовлено в повному обсязі. Судом встановлено, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він, його покійна мати ОСОБА_7 проживали із померлим ОСОБА_6 до дня його смерті однією сім'єю не менш як п'ять років. Позивач ОСОБА_4 не є спадкоємцем спірної квартири після смерті його матері ОСОБА_7, не є стороною оспорюваних договорів купівлі-продажу спірної квартири, а тому не є належним позивачем. Однак суд першої інстанції залишив без уваги обставини та факти встановлені ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 січня 2014 року, які не підлягають доказуванню при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлені ці обставини. Вказує, що вона є добросовісним набувачем спірного майна, оскільки придбала спірну квартиру відповідно до чинного законодавства, не знала і не могла знати, що квартира була вперше відчужена особою, яка не мала на це право. Зазначає, що відсутні підстави, передбачені ст.388 ЦК України для витребування спірної квартири з чужого незаконного володіння, оскільки позивач не був власником спірного майна, а ОСОБА_1 є добросовісним набувачем права власності на спірне майно. Також вказує, що суд дійшов помилкового висновку, що позовна давність до заявлених позовних вимог про витребування майна у порядку ст.388 ЦК України не застосовується, про який було заявлено відповідачами.

Також не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову ОСОБА_4 відмовити, посилаючись на невідповідність висновків суду, викладених у рішенні, обставинам справи та порушення судом норм процесуального і матеріального права

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не звернув уваги на те, що на час укладання договору купівлі-продажу від 20 жовтня 2009 року заборони на відчуження спірної квартири не існувало, а тому ОСОБА_2 не міг знати, що квартира відчужується незаконно, тим більше не власником, а невідомою особою, яка видала себе за ОСОБА_6 Вказує, що рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 23 травня 2013 року, залишеного без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 січня 2014 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання правочину недійсним, визнання права власності і витребування майна з чужого незаконного володіння - відмовлено. При цьому, судом встановлені обставини, які не потребують повторному встановленню відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України. Зазначає, що позивач ОСОБА_4 у даній справі також не довів, що його мати ОСОБА_7 проживала із померлим ОСОБА_6 однією сім'єю понад п'ять років, а відтак вважає, що він не є належним позивачем і не має права на спадкування, тому всі інші позовні вимоги є похідними і не підлягають задоволенню. Також вказує, що суд безпідставно не задовольнив заяви представника відповідача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2 про застосування строку позовної давності, який позивачем було пропущено, оскільки позовна заява ОСОБА_4 подана до суду 25 травня 2015 року, а спадщина після смерті ОСОБА_7 була відкрита ІНФОРМАЦІЯ_2.

Представник ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_9 подав відзив на апеляційні скарги, в якому зазначає, що предмет та підстави позову у справі, за наслідками розгляду якого Святошинським районним судом міста Києва ухвалено рішення від 23 травня 2013 року, що залишене без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 січня 2014 року, не є тотожними предмету та підставам даного позову. Позови у цих справах повністю не збігаються за складом учасників та матеріально-правовими вимогам. Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не довів, що його мати ОСОБА_7 проживала з померлим однією сім'єю понад п'ять років не ґрунтується на наданих позивачем доказах та показах свідків. Твердження в апеляційних скаргах про те, що ні ОСОБА_7, ні сам позивач ОСОБА_4, не набули права власності на спірне майно після смерті ОСОБА_6 спростовуються матеріалами справи та суперечать положенням цивільного законодавства. Просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 та апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гнідюк О.Б. не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направив.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 про встановлення факту проживання ОСОБА_7 з ОСОБА_6 однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини та про визнання права власності за ОСОБА_4 на спірну квартиру в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, суд першої інстанції виходив із того, що позивач довів факт проживання однією сім'єю ОСОБА_7 та ОСОБА_6 не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, що дає ОСОБА_7 право на спадкування майна ОСОБА_6 за законом у четверту чергу, оскільки реалізувавши свої спадкові права шляхом прийняття спадщини, вона набула прав на спадкове майно у тому числі і на спірну квартиру. Враховуючи, що ОСОБА_7 набула право на спадкове майно на квартиру в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 як спадкоємець четвертої черги і дана квартира їй належала з часу відкриття спадщини з ІНФОРМАЦІЯ_1 до її смерті, то позивач має право на спадкування за законом на вказану квартиру після смерті ОСОБА_7 як спадкоємець першої черги.

Визнаючи недійсним договір купівлі-продажу вказаної вище квартири, укладений 20 жовтня 2009 року між ОСОБА_6 і ОСОБА_2, суд першої інстанції дійшов висновку, що 20 жовтня 2009 року спадкодавець ОСОБА_6 не міг підписати договір купівлі-продажу квартири, оскільки він помер ІНФОРМАЦІЯ_1, тому у момент смерті припинилася його цивільна правоздатність та відповідно припинилося його право власності на спірну квартиру. Тому даний договір купівлі-продажу є недійсним з підстав, передбачених ст. ст. 203, 215 ЦК України.

Враховуючи, що позивач, який прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_7, в тому числі і на спірну квартиру, яка в свою чергу прийняла спадщину після смерті ОСОБА_6, довів факт вибуття спірного майна з володіння власника не з його волі на відчуження цього майна особою, яка не мала на це права, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 має право на витребування спірної квартири у добросовісного набувача ОСОБА_1, яка не набула право власності на неї, оскільки спірна квартира вибула з володіння власника не з його волі, а ОСОБА_1 придбала цю квартиру за відплатним договором у особи, яка не мала права на її відчуження.

Однак з такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Частинами 1 та 5 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6, після смерті якого відкрилася спадщина за законом, яка складалася з належної йому на праві власності квартири АДРЕСА_1.

Встановлено, що після смерті ОСОБА_6, 09 грудня 2009 року мати позивача - ОСОБА_7 подала до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за законом як спадкоємець четвертої черги, оскільки є особою, яка проживала зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

За її заявою відкрита спадкова справа до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 Інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом немає, що підтверджується копією спадкової справи до майна померлого ОСОБА_6

ОСОБА_7 не отримала свідоцтво про право на спадщину на спірну квартиру АДРЕСА_1.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_7

Після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина за законом і спадкоємцем першої черги є її син, позивач по справі ОСОБА_4, який прийняв спадщину після її смерті, що підтверджується копією спадкової справи до майна померлої ОСОБА_7

По справі встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 20 жовтня 2009 року ОСОБА_6 продав відповідачу ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гнідюком О.Б. та зареєстрований в реєстрі за № 2150.

Згідно з договором купівлі-продажу від 17 грудня 2009 року відповідач ОСОБА_2 продав спірну квартиру відповідачу ОСОБА_1 Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Омельчук О.І. та зареєстрований в реєстрі за № 1673.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи та сторонами не заперечуються.

З матеріалів справи вбачається, що у серпні 2012 року ОСОБА_4 звертався до Святошинського районного суду міста Києва із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_1 у якому просив: встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1995 року по ІНФОРМАЦІЯ_1; визнати недійсним договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 20 жовтня 2009 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гнідюком О.Б., зареєстрований в реєстрі за № 2150; визнати за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_1 та витребувати її від ОСОБА_1

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 23 травня 2013 року, яке залишене без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 січня 2014 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено (а.с.28-30, 34-36, т.1).

Підставою для відмови у позові було те, що судом встановлено, що позивач не надав належних доказів на підтвердження того, що він та його мати ОСОБА_7 проживали разом з померлим ОСОБА_6 до дня його смерті однією сім'єю не менше як п'ять років. Квартира АДРЕСА_1 до складу спадщини померлого ОСОБА_6 не увійшла, за життя ОСОБА_7 права на неї не набула та до складу спадкового майна її не увійшла, ОСОБА_4 в частині вказаної квартири не є спадкоємцем.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у судовому рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який набрав законної сили. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду у постанові від 02 травня 2018 року у справі № 425/2086/16-ц.

Таким чином, питання про встановлення факту проживання ОСОБА_7 з ОСОБА_6 однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини та визнання права власності за ОСОБА_4 на спірну квартиру в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 вже розглянуто судом та ухвалено судове рішення, яке набрало законної сили.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 23 травня 2013 року, яке залишене без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 січня 2014 року, встановлено недоведеність факту проживання ОСОБА_7 з ОСОБА_6 однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, а також встановлено,що ОСОБА_7 права на спірну квартиру не набула та до складу спадкового майна ця квартира не увійшла, позивач ОСОБА_4 в частині вказаної квартири не є спадкоємцем.

Однак суд першої інстанції у порушення вимог ст.ст.263, 264 ЦПК України на наведене належної уваги не звернув, внаслідок чого помилково досліджував та встановлювавобставини факту проживання ОСОБА_7 з ОСОБА_6 однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини та визнав права власності за ОСОБА_4 на спірну квартиру в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, що не відповідає принципу правової визначеності, який є невід'ємною частиною верховенства права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про встановлення факту проживання ОСОБА_7 з ОСОБА_6 однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини та визнання права власності за ОСОБА_4 на спірну квартиру в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що посилання суду першої інстанції на те, що позови в справі, в якій рішення Святошинського районного суду міста Києва від 23 травня 2013 року набрало законної сили, та в даній справи, не є тотожними, позови в цих справах не збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обгрунтовують звернення до суду, є помилковими, оскільки вказані обставини не впливають на преюдиційність фактів, встановлених цим рішенням суду, які не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у судовому рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та витребування майна із чужого незаконного володіння, є похідними та залежать від вирішення позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім'єю, у задоволенні яких судом відмовлено, то колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні цих позовних вимог ОСОБА_4

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч.2 ст.376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в позові ОСОБА_4 з наведених вище підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Київського апеляційного суду від 19 грудня 2018 року вжито заходи забезпечення позову у виді заборони ОСОБА_1 відчужувати квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Згідно з ч.9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Оскільки апеляційний суд відмовляє у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, то з урахування положень ч.9 ст. 158 ЦПК України підлягають скасуванню заходи забезпечення позову, вжитті ухвалою Київського апеляційного суду від 19 грудня 2018 року.

Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача (п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України).

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатила судовий збір у загальному розмірі 3 548 грн, що підтверджується відповідними квитанціями (а.с.47, 75, т.3). Також за подання апеляційної скарги ОСОБА_2 сплатив судовий збір у загальному розмірі 3 548 грн, що підтверджується відповідними квитанціями (а.с.48, 73, т.3). Оскільки колегія суддів ухвалює нове рішення і відмовляє у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, тому з позивача на користь відповідачів підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 3 548 грн кожному.

Керуючись ст.ст.374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1та апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 -задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 10 серпня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволені позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_1, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гнідюка ОлександраБорисовича про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права власності в порядку спадкування за законом, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та витребування майна із чужого незаконного володіння - відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжитті ухвалою Київського апеляційного суду від 19 грудня 2018 року у виді заборони ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_7, відчужувати квартиру АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3 548 грн 10 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 3 548 грн 10 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: