МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" лютого 2019 р. Справа №370/3511/18

Макарівський районний суд Київської області у складі головуючого судді Косенко А.В., із секретарем судового засідання Левківським С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку окремого провадження у залі суду у смт. Макарів Київської області справу за заявою

ОСОБА_1, заінтересована особа: Управління Державної міграційної служби України в Київській області про встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и в:

07.12.2018 р. заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, вказавши заінтересованою особою: Управління Державної міграційної служби України в Київській області та просив суд: встановити факт, що він - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце народження - м. Арсеньєв Приморський край РРФСР, постійно проживав на території України станом на 24 серпня 1991 року і по даний час.

В обґрунтування заявлених вимог посилавсь на те, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 місце народження - м. Арсеньєв Приморського краю РРФСР.

На початку 1991 року він переїхав до м. Києва, де з 15.03.1991 р. влаштувався на роботу та був звільнений - 01.08.1993 р. З тих пір офіційно не був працевлаштований.

18.02.1994 р. зареєстрував шлюб з ОСОБА_2 у відділі ЗАГС Московського району м. Києва.

З 21.06.1994 р. зареєструвався за адресою: АДРЕСА_1. Проте, оформити паспорт громадянина України не мав змоги, через те, що не мав постійного місця реєстрації (прописки) станом на 1991 р.

За межі України після 1991 року не виїжджав, паспортом Російської Федерації не документувався.

На даний час проживає на території Макарівського району Київської області.

При зверненні до Макарівського районного відділу УДМС України в Київській області щодо оформлення на його ім'я паспорту громадянина України, йому надано відповідь про те, що у випадку коли особа не має відмітки про прописку у паспорті громадянина колишнього СРСР, необхідно подати рішення суду про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 р. Без встановлення вказаного факту, заявник позбавлений можливості звернутися до міграційної служби з відповідною заявою та отримати паспорт громадянина України, який згідно ст. 5 ЗУ «Про громадянство» є документом, що підтверджує громадянство України та його особу.

Ухвалою суду від 02.01.2019 р. заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та його адвокат Волинська В.І. заявлені вимоги підтримали, просили їх задовольнити.

Заінтересована особа - Управління Державної міграційної служби України в Київській області, будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, у судове засідання свого представника не направила.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснив, що з ОСОБА_1 знайомий, підтримує з ним дружні відносини, підтвердив, що він проживає на території України постійно з 1991 року по теперішній час.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснив, що з ОСОБА_1 познайомив його брат у 1991 році на Хрещатику. Періодично з ним спілкується. ОСОБА_1 проживає на території України безперервно з 1991 року по теперішній час.

Заслухавши учасників справи, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Арсеньєв Приморського краю РРФСР, народився ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 5), якому 13.11.1980 р. Відділом внутрішніх справ Арсен'ївського міськвиконкому Приморського краю видано паспорт громадянина СРСР (а.с. 6-8).

21.06.1994 р. Управлінням внутрішніх справ Московського району м. Києва в паспорт ОСОБА_1 вклеєна фотокарточка (а.с . 9).

З відмітки в паспорті в графі «сімейний стан» вбачається, що 18.02.1994 р. Відділом ЗАГС Московського району м. Києва, зареєстровано шлюб з ОСОБА_2 (а.с. 10).

З відмітки в паспорті в графі «місце проживання» вбачається, що заявник з 21.06.1994 р. прописаний за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 12).

26.06.1981 р. ОСОБА_1 отримав атестат про середню освіту (а.с. 13).

Згідно трудової книжки, ОСОБА_1 15.03.1991 р. прийнятий на роботу в Київське будівельно-монтажне управління «Перспектива», де працював до 01.08.1993 р. (а.с. 16-17).

За межі України після 1991 року не виїжджав, паспортом Російської Федерації не документувався, що підтверджується довідкою з консульського відділу посольства Російської Федерації в Україні (а.с. 18).

Згідно довідки Мар'янівської сільської ради Макарівського району Київської області від 16.10.2018 р. ОСОБА_1 проживає без реєстрації в АДРЕСА_2 з червня 2016 р. (а.с. 19).

09.11.2018 р. Макарівським районним відділом УДМС України в Київській області, ОСОБА_1 щодо оформлення на його ім'я паспорту громадянина України, йому надано відповідь про те, що у випадку коли особа не має відмітки про прописку у паспорті громадянина колишнього СРСР, необхідно подати рішення суду про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 р. Без встановлення вказаного факту, заявник позбавлений можливості звернутися до міграційної служби з відповідною заявою та отримати паспорт громадянина України, який згідно ст. 5 ЗУ «Про громадянство» є документом, що підтверджує громадянство України та його особу (а.с. 20).

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Положенням ч. 1 ст. 315 ЦПК України визначається перелік справ про встановлення факту, що розглядаються судом.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, реалізація права заявника залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, який має юридичне значення.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі ЗУ «Про громадянство України» і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року.

Відповідно до п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року.

У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27 березня 2001 року № 215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 ЗУ «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п'яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення № 5 від 31.03.1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, факт постійного безперервного проживання заявника на території України станом на 24.08.1991 р. і по даний час підтверджується встановленими і дослідженими у справі доказами та допитаними у судовому засіданні свідками ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заява є обґрунтована і підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст. 293, 294, 315, 317 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Вимоги ОСОБА_1, заінтересована особа: Управління Державної міграційної служби України в Київській області про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце народження - м. Арсеньєв Приморський край РРФСР, постійно проживав на території України станом на 24 серпня 1991 року і по даний час.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо воно не проголошувалося - з дати складання повного його тексту, через Макарівський районний суд.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 273 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 11.02.2019 р.

Реквізити учасників справи:

ОСОБА_1: адреса - АДРЕСА_2;

Управління Державної міграційної служби України в Київській області: 04073, м. Київ, вул. Петропавлівська, 11.

Суддя А.В. Косенко