Постанова

Іменем України

23 грудня 2019 року

місто Київ

справа № 527/1772/17

провадження № 61-2989св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Новомосковськ Агро»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Новомосковськ Агро» на рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 06 жовтня 2017 року у складі судді Левицької Т. В. та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 11 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Бутунко С. Б., Пікуля В. П., Прядкіної О. В.,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

ОСОБА_1 у серпні 2017 року звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Новомосковськ Агро» (далі - ТОВ «Новомосковськ Агро»), в якому просив розірвати договір оренди земельної ділянки, загальною площею 3, 45 га, укладений між ним та ТОВ «Новомосковськ Агро» 11 вересня 2009 року, зареєстрований Відділом Держкомзему у Глобинському районі 18 червня 2012 року за № 03559, а також зобов`язати ТОВ «Новомосковськ Агро» передати позивачу зазначену земельну ділянку у стані, придатному для цільового використання.

Позивач обґрунтовував заявлені вимоги тим, що він є власником земельної ділянки, площею 3, 45 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Глобинської міської ради Глобинського району Полтавської області. Між ним та ТОВ «Новомосковськ Агро» 11 вересня 2009 року укладено договір оренди згаданої земельної ділянки строком на 49 років, який зареєстровано 18 червня 2012 року Відділом Держкомзему у Глобинському районі за № 03559. Відповідно до умов договору, відповідач, як орендар, зобов`язався сплачувати йому, як орендодавцю, кожного року, не пізніше 20 грудня, 3 % від нормативно-грошової оцінки цієї земельної ділянки - 1 399, 46 грн на рік, з подальшими індексаціями. Зазначив, що взяті на себе зобов`язання відповідач не виконує, станом на дату звернення з позовом, ТОВ «Новомосковськ Агро» йому не сплачено грошових коштів у рахунок орендної плати.

Стислий виклад заперечень відповідача

Відповідач проти позову заперечив, просив застосувати до спірних правовідносин позовну давність.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 06 жовтня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено. Договір оренди землі, укладений 11 вересня 2009 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Новомосковськ Агро», зареєстрований 18 червня 2012 року Відділом Держкомзему у Глобинському районі за № 03559, розірвано. Зобов`язано ТОВ «Новомосковськ Агро» передати ОСОБА_1 земельну ділянку, площею 3, 45 га, кадастровий номер :00:014:0712, розташовану на території Глобинської міської ради Глобинського району Полтавської області в стані, придатному для цільового використання. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовувалося тим, що відповідач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження виконання умов договору оренди та сплати позивачу коштів за користування орендованою земельною ділянкою в розмірах та у строки, встановлені договором оренди. Заперечення відповідача про те, що орендна плата погашається шляхом взаємозаліку коштів, отриманих позивачем як аванс за договором оренди, судом відхилені, оскільки не надано доказів внесення змін до договору оренди в частині проведення розрахунків з орендної плати, зокрема, за рахунок авансових платежів. Згідно з умовами договору оренди зміна до договору мала вчинятися у письмовій формі за згодою сторін, і ця згода повинна посвідчуватися їх підписами. Не спростовані доводи позивача про те, що ніякого договору позики, а також будь-яких документів про взаємозалік суми позики в рахунок орендної плати він не підписував, жодних платежів в рахунок орендної плати не отримував. Заява відповідача про застосування позовної давності, за висновками суду першої інстанції, задоволенню не підлягає, оскільки позивачем заявлено вимогу про розірвання договору оренди, правовідносини за яким є триваючими (строк дії договору 49 років з моменту реєстрації), договір є дійсним, тому позовна давність не спливла.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 11 грудня 2017 року апеляційну скаргу ТОВ «Новомосковськ Агро» відхилено. Рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 06 жовтня 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, зазначив, що суд першої інстанції, встановивши факт систематичної несплати орендарем ТОВ «Новомосковськ Агро» орендної плати позивачу, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для розірвання спірного договору оренди землі та захист права власності позивача на земельну ділянку. Надані відповідачем бухгалтерські довідки та картка рахунку 6851 не містять підпису орендодавця та обґрунтовано не взяті судом першої інстанції до уваги, як такі, що не відповідають вимогам закону щодо належності та допустимості доказів.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2017 року засобами поштового зв`язку до Верхового Суду, ТОВ «Новомосковськ Агро» просить скасувати рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 06 жовтня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 11 грудня 2017 року, постановити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтовується порушенням судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Заявник зазначає, що суди безпідставно розірвали договір оренди земельної ділянки, припинивши його дію, оскільки відповідачем дотримано вимоги статей 24, 25 Закону України «Про оренду землі» й виконано умови договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати. Строк зберігання оригіналів первинних бухгалтерських документів за період до 2013 року включно, сплив у відповідача ще 31 грудня 2016 року. Матеріали справи містять акти від 30 грудня 2014 року та від 04 січня 2017 року про знищення первинних бухгалтерських документів за 2009-2011 роки та 2012-2013 роки відповідно. Відповідач подав до суду заяву про застосування позовної давності, проте суди необґрунтовано не застосували її до спірних правовідносин. Зазначає, що позивач не надав належним та допустимих доказів існування заборгованості за договором оренди.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ

Ухвалою Верховного Суду від 06 березня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

За змістом правила частини першої статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи проводиться колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом застосовані правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначено за правилами статті 213 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-IV, далі - ЦПК України 2004 року), згідно з якими рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд перевірив правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, за наслідками чого зробив такі висновки.

Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 3, 45 га, що розташована на території Глобинської сільської ради Глобинського району Полтавської області, та належить ОСОБА_1 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 097128, виданого 02 березня 2004 року Глобинською районною державною адміністрацією Полтавської області, зареєстрованого в Книзі записів, реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 02.

Між ОСОБА_1 , як орендодавцем, та ТОВ «Новомосковськ Агро», як орендарем, 11 вересня 2009 року укладено договір оренди землі зазначеної земельної ділянки, який посвідчено приватним нотаріусом Глобинського районного нотаріального округу Любою Ж. М. 11 вересня 2009 року, зареєстровано в реєстрі за № 2665. Договір зареєстрований у відділі Держкомзему у Глобинському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 18 червня 2012 року за № 03559.

За актом приймання-передачі від 11 вересня 2009 року, який підписано сторонами, на виконання умов укладеного договору оренди землі об`єкт оренди передано орендарю.

Згідно з пунктами 2.3, 4.1, 4.3 договору оренди землі сторони у встановленій письмовій формі узгодили, що орендар ТОВ «Новомосковськ Агро» сплачує орендодавцю ОСОБА_1 річну орендну плату за земельну ділянку у розмірі 3 % від грошової оцінки земельної ділянки кожного року, що становить 1 399, 46 грн, з урахуванням індексу інфляції. Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі щорічно, не пізніше 20 грудня поточного року в повному обсязі.

У пункті 4.8 договору оренди зазначено, що умови цього договору про розмір орендної плати можуть переглядатися виключно за згодою сторін шляхом внесення змін до цього договору.

Пунктом 12.1 договору передбачено, що зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін.

Відповідно до пункту 12.3 договору дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін, зокрема, внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором.

Договір оренди землі сторонами укладено на 49 років, починаючи з дати його державної реєстрації (пункт 3.1. договору).

На пропозицію позивача від 15 лютого 2017 року про розірвання договору оренди землі ТОВ «Новомосковськ Агро» письмової відповіді не надало.

Відповідачем на підтвердження виконання умов договору оренди надано суду такі докази: бухгалтерська довідка від 27 вересня 2017 року про те, що згідно з проведених бухгалтерських розрахунків по ОСОБА_1 станом на 27 вересня 2017 року значиться не списана (дебіторська) заборгованість у сумі 1 634, 31 грн. Ця заборгованість виникла згідно з договором від 11 вересня 2009 року за авансовими платежами в рахунок оренди земельної ділянки (паю) майбутніх періодів; бухгалтерська довідка від 27 вересня 2017 року № 17/09/27/1 про те, що у 2009 році ОСОБА_1 одержав від ТОВ «Новомосковськ Агро» грошові кошти за договором оренди землі від 11 вересня 2009 року в рахунок виплати орендної плати за 2009 рік та майбутніх періодів у розмірі 17 000, 00 грн; картка рахунку 6851 ОСОБА_1 , в яких відображено операції за розрахунками за договором оренди; акт знищення первинних бухгалтерських документів (за 2009-2011 роки) від 30 грудня 2014 року, від 04 січня 2017 року за 2012-2013 роки.

Судами встановлено, що картки рахунку, бухгалтерські довідки, надані суду відповідачем, є односторонніми документами ТОВ «Новомосковськ Агро», не містять підпису позивача про отримання коштів у рахунок виконання умов договору оренди зі сплати орендної плати.

Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі

Правовідносини сторін за договором оренди землі регулюються спеціальним Законом України «Про оренду землі», ЗК України та загальними нормами ЦК України щодо підстав дострокового розірвання договору.

Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму регулюються актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України

«Про оренду землі».

Згідно зі статтею 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Статтею 1 Закону України «Про оренду землі» визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди

землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом статті 15 Закону України «Про оренду землі» орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату є однією із суттєвих умов договору оренди.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Положеннями статті 24 Закону України «Про оренду землі» передбачено право орендодавця вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

За положеннями частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України передбачено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

За змістом пункту 12.3 зазначеного договору оренди землі його дія припиняється шляхом розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором.

Згідно з положенням частини першої статті 34 Закону України «Про оренду землі» у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.

Звертаючись до суду із позовом, позивач посилався на те, що відповідач порушив зобов`язання щодо своєчасного розрахунку за користування земельною ділянкою за весь період користування нею та відповідно порушує строки, передбачені пунктами 4.1, 4.3 договору оренди землі, що є його істотною умовою.

За своєю правовою природою поняття «несвоєчасна сплата» означає несплату певної суми грошових коштів у певний строк, зокрема, у строк, передбачений договором оренди землі. Так, пунктом 4.3 договору оренди землі орендна плата вноситься щорічно не пізніше 20 грудня поточного року в повному обсязі.

Орендна плата є істотною умовою договору оренди (стаття 15 Закону України «Про оренду землі»).

З огляду на правову природу орендної плати як обов`язкової та визначальної для правової природи договору оренди земельної ділянки умови, орендна плата не може бути замінена на інші платежі і врахування орендної плати, як платежу у інших зобов`язальних правовідносинах між тими самими сторонами може бути лише на підставі інших погоджених сторонами правочинів та договорів, зокрема додаткового договору до договору оренди або змін договору оренди тощо.

При цьому, відповідно до статті 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту, а тому зміна розміру орендної плати, форма її виплати, зарахування орендної плати за іншими зобов`язаннями, відповідно до положень статті 14 Закону України «Про оренду землі» повинна бути визначена сторонами шляхом укладання інших письмових угод, за умовами яких сторони визначили саме такі правовідносини з зарахування орендної плати в рахунок зобов`язань орендодавця по іншим правочинам.

Оскільки суди встановили, що між сторонами виникли правовідносини з договору оренди земельної ділянки, яка належить позивачу, за яким визначений порядок сплати орендної плати, то можливість зарахування як орендної плати авансового платежу може бути оформлена у письмовій формі, як умови договору оренди, зокрема шляхом укладання додаткової угоди до договору оренди.

Факт укладання таких письмових змін до договору оренди або будь-яких інших письмових договорів щодо зарахування орендної плати суди не встановили та матеріали справи не містять.

Підставами для захисту прав орендодавця на підставі наведених норм є саме систематичність (два та більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором, тоді як разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання.

Вирішуючи спір, суди, належним чином дослідивши та давши оцінку поданим сторонами доказам, установивши, що позивач за 2009-2016 роки (систематично) не отримував орендну плату за договором оренди землі, а відповідач не довів, що він проводив нарахування та виплату нарахованої орендної плати на підставі письмового договору, дійшли правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Верховний Суд також врахував, що суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що не підлягає задоволенню заява відповідача про застосування позовної давності.

За правилами статей 256-258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що позовна давність не пропущена позивачем , оскільки з позовом він звернувся у серпні 2017 року, а несплата орендної плати мала місце, як встановлено судами, у тому числі і в останні три роки, тобто в межах позовної давності, що є достатньою підставою для задоволення позову про розірвання договору оренди землі.

За наведених обставин не можуть бути враховані доводи касаційної скарги про недотримання судами положень статей 256, 267 ЦК України та помилкового незастосування позовної давності.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанцій та переоцінки доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.

За таких обставин суди першої та апеляційної інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, встановили наявність правових підстав для розірвання спірного договору оренди землі.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Зважаючи на наведене, Верховний Суд зробив висновок, що, розглядаючи зазначений позов, суди повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року, правильно встановили обставини справи, у результаті чого ухвалили законні й обґрунтовані рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій по суті вирішення позову та не дають підстав вважати, що судами порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Новомосковськ Агро» залишити без задоволення.

Рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 06 жовтня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 11 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді С. О. Погрібний

А. С. Олійник

В. В. Яремко