Постанова

Іменем України

23 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 725/5254/18

провадження № 61-13507св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Чернівецька міська рада,

треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Чернівецького апеляційного суду від 10 червня 2019 року у складі колегії суддів: Литвинюк І. М., Владичана А. І., Перепелюк І. Б.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Чернівецької міської ради, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно.

На обґрунтування позовних вимог зазначив,що з 20 грудня 2016 року позивач постійно проживав разом зі своєю матір`ю ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла і після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме - квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_1 , яка належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29 вересня 1994 року, та допоміжне приміщення (підвал), площею 15,8 кв.м, у житловому будинку АДРЕСА_2 , яке належало покійній на підставі пункту 2 рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 16 липня 2002 року № 195/6.

Позивач також вказав, що інших спадкоємців щодо майна ОСОБА_5 немає, з метою прийняття спадщини він звернувся з відповідною заявою в органи нотаріату та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого за ним визнано право власності на вказану квартиру.

Однак, реалізувати своє право на отримання у спадщину вищезазначеного допоміжного приміщення позивач не може, оскільки постановою державного нотаріуса Першої Чернівецької державної нотаріальної контори Літун М. В. від 12 серпня 2018 року №1046/02-31 йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане майно, оскільки ним нотаріусу не надано правовстановлюючого документу, що підтверджує право власності спадкодавця на спірне допоміжне приміщення.

Позивач звертає увагу на те, що спірне допоміжне приміщення належало його матері на підставі рішення органу місцевого самоврядування.

З урахуванням викладених обставин позивач просив суд визнати за ним в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 право власності на допоміжне приміщення літ. IV, площею 15,8 кв.м, у житловому будинку АДРЕСА_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівців від 21 лютого 2019 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на допоміжне приміщення літ. IV, площею 15,8 кв.м, у житловому будинку АДРЕСА_2 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що той факт, що за життя спадкодавця не було зареєстроване її право власності на спірне допоміжне приміщення, яке за рішенням органу місцевого самоврядування передане їй у власність, не впливає на можливість поновлення порушеного права позивача, як спадкоємця, шляхом визнання за ним права власності на зазначене допоміжне приміщення в порядку спадкування.

Не погодившись із цим рішенням, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 10 червня 2019 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6 задоволено.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівців від 21 лютого 2019 року скасовано.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно, відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спірне нежитлове приміщення належало його матері на праві приватної власності, а відтак відсутні підстави вважати, що це майно входило до складу спадщини після її смерті.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

19 липня 2019 року на адресуКасаційного цивільного суду в складі Верховного суду від ОСОБА_1 надійшла касаційна скарга на постанову Чернівецького апеляційного суду від 10 червня 2019 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції ухвалено рішення без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи.

Доводи інших учасників справи

28 серпня 2019 року на адресу Касаційного цивільного суду в складі Верховного суду від представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6 надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому представник третьої особи просить суд касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, оскаржуване рішення апеляційного суду залишити без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 23 липня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.

06 серпня 2019 року справа № 725/5254/18 надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 05 грудня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 .

Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй нерухоме майно, а саме- квартиру АДРЕСА_3 .

20 липня 2018 року позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на вказану квартиру.

Згідно пункту 2 рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 16 липня 2002 року № 195/6 передано безоплатно у власність ОСОБА_5 , власниці кв. АДРЕСА_3 , допоміжне приміщення площею 15,80 кв.м.

Постановою державного нотаріуса Першої Чернівецької державної нотаріальної контори Літун М. В. від 12 липня 2018 року № 1046/02-31 відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на приміщення площею 15,8 кв.м, що знаходиться в АДРЕСА_2 , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів щодо належності вказаного майна спадкодавцю.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягаєзадоволенню з огляду на наступне.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Стаття 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 4 ЦК УРСР 1963 року (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов`язки. Відповідно до цього цивільні права і обов`язки виникають зокрема, з адміністративних актів.

Згідно частини другої статті 12 Закону України «Про власність» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом.

У відповідності до приписів пункту другого статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Встановлено, що пунктом 2 рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 16 липня 2002 року № 195/6 на підставі пункту другого статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передано у власність ОСОБА_5 , власниці квартири АДРЕСА_3 , безоплатно допоміжне приміщення площею 15,80 кв.м.

Вказане рішення органу місцевого самоврядування не скасовано і на теперішній час є чинним.

Частиною першою статті 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно із частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Підстави набуття права власності визначені у статті 328 ЦК України, згідно з якою право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином ОСОБА_5 у 2002 році у встановленому законом порядку набула право власності на допоміжне приміщення, площею 15,80 кв.м, АДРЕСА_2 , яким володіла та користувалася до дня своєї смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 цього Кодексу). У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за захистом порушеного права за правилами позовного провадження.

Згідно частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, яким відповідно до частини другої статті 1220 цього Кодексу є день смерті особи.

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Встановлено, що позивач належним чином прийняв спадщину після померлої ОСОБА_5 та 20 липня 2018 року отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_3 .

Інших спадкоємців щодо майна померлої ОСОБА_5 немає

Постановою державного нотаріуса Першої Чернівецької державної нотаріальної контори Літун М. В. від 12 липня 2018 року № 1046/02-31, відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на приміщення площею 15,8 кв.м, що знаходиться в АДРЕСА_2 у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів щодо належності вказаного майна спадкодавцю.

У відповідності до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до наявних в матеріалах справи доказів, спірне допоміжне приміщення належало спадкодавцю на праві власності, позивач прийняв спадщину, проте реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право власності на спадщину щодо вказаного приміщення не зміг у зв`язку з тим, що ОСОБА_5 за життя належним чином своє право власності на спірне допоміжне приміщення не оформила.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що той факт, що за життя спадкодавця не було зареєстроване її право власності на спірне допоміжне приміщення, яке за рішенням органу місцевого самоврядування передане їй у власність, не впливає на можливість поновлення порушеного права позивача, як спадкоємця, шляхом визнання за ним права власності на зазначене допоміжне приміщення в порядку спадкування.

Апеляційний суд вказане до уваги не прийняв та дійшов помилкового висновку про скасування рішення суду першої інстанції, яке було ухвалено відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права та на підставі повно, всебічно з`ясованих обставин справи.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права та на підставі повно, всебічно з`ясованих обставин справи, а тому це рішення відповідно до статті 413 ЦПК України необхідно залишити в силі, а постанову апеляційного суду скасувати.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 413, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Чернівецького апеляційного суду від 10 червня 2019 року скасувати, рішення Першотравневого районного суду м. Чернівців від 21 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:С. Ю. Бурлаков
Є. В. Коротенко В. М. Коротун
В. П. Курило