КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 754/1465/18
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/178/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2019 року м. Київ

колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Музичко С.Г.,

при секретарі Щербенко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Дніпрофінансгруп», третя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання дій незаконними,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Лісовської О.В., -

встановила:

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2018 року названий позов залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримала.

Представник ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» проти апеляційної скарги заперечив.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явились, про його час і місце повідомлені належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із необґрунтованості позовних вимог.

Висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що 24 липня 2007 року між ВАТ «Український професійний банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 509.

Кредит з лімітом заборгованості: 26 500,00 дол. США.

Строк кредиту: з 24 липня 2007 року по 11 липня 2022 року.

Процентна ставка: 14,5 % річних.

Призначення кредиту: споживчі цілі та оплата страхових внесків.

Відповідно до п. 2.1. договору повернення кредиту забезпечується заставою власного майна позичальника, яким є квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 24 липня 2007 року між ВАТ «Український професійний банк» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір, за умовами якого ОСОБА_1 передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 46,20 кв.м.

Відповідно до п. 16.8. договору іпотекодержатель має право з метою задоволення своїх вимог:

звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання строків виконання будь-якого із зобов'язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані;

звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строків виконання будь-якого із зобов'язань за кредитним договором у випадках: порушення іпотекодавцем будь-якого із зобов'язань, передбачених умовами кредитного договору; порушення іпотекодавцем правил заміни предмету іпотеки; порушення іпотекодавцем будь-якого із зобов'язань за цим іпотечним договором; виявлення іпотекодержателем погіршення стану предмета іпотеки, або зменшення його вартості понад нормальний фізичний знос, або фактичної повної або часткової відсутності предмета іпотеки; встановлення невідповідності дійсності відомостей, що містяться в кредитному договорі або в цьому іпотечному договорі.

Пунктом 16.9 договору, сторони дійшли згоди, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки і в разі дострокового розірвання кредитного договору або зміни його умов, при наявності невиконаних зобов'язань.

Пункт 25 договору містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, відповідно до якого звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом: переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки про що іпотекодержатель зобов'язаний письмово повідомити іпотекодавця; продажу предмета іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку», для чого іпотекодавець надає іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателя, і здійснювати всі необхідні дії від імені іпотекодавця.

01 грудня 2017 року між ПАТ «Український професійний банк» і ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» укладено договір від № 33 про відступлення права вимоги за кредитним договором від 24 липня 2007 року № 509 та договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, за умовами якого ПАТ «Український професійний банк» відступило на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» право первісного іпотекодержателя за вищевказаним іпотечним договором від 24липня 2007 року.

Листом від 04 грудня 2017 року № 0412/2 ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» направило ОСОБА_1 вимогу (іпотечне повідомлення про погашення заборгованості) щодо повернення в тридцятиденний строк заборгованості, яка складає 49 971,81 доларів США, та зазначено, що у випадку невиконання вимог про сплату боргу, ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» залишає за собою право задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі застереження, що міститься в іпотечному договорі.

Зазначена вимога була отримана позивачем.

05 січня 2018 року ОСОБА_1 направив на адресу ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» відповідь на лист - вимогу від 04 грудня 2017 року, в якому заперечив правомірність вимоги нового кредитора ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп». Пропонував укладення договору щодо реструктуризації заборгованості зі сплатою коштів у сумі 250000 грн за повне припинення зобов'язань перед новим кредитором.

Встановлено, що протягом тридцяти днів з дня отримання вимоги ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» борг позивачем сплачений не був.

05 березня 2018 року здійснено державну реєстрацію за ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» права власності на квартиру АДРЕСА_1.

Обґрунтовуючи поданий позов, ОСОБА_1 зазначив, що спірна квартира є його постійним місцем проживання, іншого нерухомого майна у власності позивач немає. Своєю вимогою товариство порушує право власності позивача, всупереч Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредиторів в іноземній валюті». Просив визнати незаконними дії ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» з відчуження квартири АДРЕСА_1 в період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредиторів в іноземній валюті».

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Вирішуючи спір, суд правильно встановив фактичні обставини справи, та обґрунтовано застосував правову позицію Верховного Суду України, згідно якої мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не позбавляє кредитора права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) зазначене майно.

Крім того, згідно з пунктом 4 вказаного Закону та протягом його дії інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач протягом дії мораторію не мав права примусово стягувати (відчужувати без згоди позивача) квартиру колегія суддів відхиляє, оскільки вони не ґрунтуються на нормах чинного законодавства

Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку, що судом при вирішенні спору були порушені норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 25 жовтня 2018 року постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

В порядку розподілу судових витрат з ОСОБА_1 в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 057 грн 20 коп., який було відстрочено ухвалою Київського апеляційного суду від 17 грудня 2018 року.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2018 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 057 грн 20 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 11 лютого 2019 року.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: О.Ф. Лапчевська

С.Г. Музичко