З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 січня 2019 року м. Черкаси
Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:
головуючого судді Романенко В.А.
за участю секретаря Таран А.І.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Департамент організаційного забезпечення виконавчого комітету Черкаської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням (квартирою) із зняттям з реєстраційного обліку, -
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Департамент організаційного забезпечення виконавчого комітету Черкаської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням (квартирою) із зняттям з реєстраційного обліку, посилаючись на те, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 01 жовтня 2007 року виданого на підставі рішення (наказу) Соснівського райвиконкому від 21.09.2007 року за № 618 та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 31.10.2007 року № 16474301, ОСОБА_1, належить 1/10 доля власності квартири (будинку) при спільній частковій власності, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.
В теперішній час у вказаній квартирі проживає лише ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Відповідач ОСОБА_2 є її рідною сестрою, та її син ОСОБА_3, ще в серпні місяці 2015 року, виїхали з квартири в добровільному порядку, попередньо не знявшись з реєстрації за адресою належної її квартири в житловому будинку та в подальшому намірів проживати в ній не проявляють, чим створили їй перешкоди у користуванні та володінні належним майном, оскільки внаслідок цього збільшуються витрати по утриманню квартири та оплати комунальних послуг.
Згідно з даними будинкової книги за адресою: АДРЕСА_2 та довідки голови комітету самоорганізації населення мікрорайону «Хімселище» ОСОБА_4 за вих.. 151 від 25 жовтня 2018 року в належній їй квартирі розташованій за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані, але не проживають: сестра ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та племінник усачів ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживають за вказаною адресою та не користуються належним їй житловим будинком з 25 серпня 2015 року, що підтверджується актом опитування сусідів від 25 жовтня 2018 року, посвідченим головою комітету самоорганізації населення мікрорайону «Хімселище» ОСОБА_4
Реєстрація відповідачів у належній їй квартирі в житловому будинку чинить перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні належним чином, протиправно обмежує її у здійсненні свого права власності, чим порушуються вимоги ч. 1 ст. 321 ЦК України, якою передбачено, що право власності є непорушним.
Просить суд визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, такою, що втратила право користування квартирою в житловому будинку, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 із зняттям з реєстраційного обліку. Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 таким, що втратив право користування квартирою в житловому будинку, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 із зняттям з реєстраційного обліку. Стягнути всі понесені по справі судові витрати з відповідачів.
Позивач в судове засідання не зявилася, скерувала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 в судове засідання не зявилися, причини неявки суду не повідомили, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином. З заявами та клопотаннями до суду не зверталися.
Третя особа до суду надала заяву в якій просить розглянути справу без їх участі.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного.
У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК).
Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
В судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 01 жовтня 2007 року виданого на підставі рішення (наказу) Соснівського райвиконкому від 21.09.2007 року за № 618 та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 31.10.2007 року № 16474301, ОСОБА_1, належить 1/10 доля власності квартири (будинку) при спільній частковій власності, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.
Відповідач ОСОБА_2 є рідною сестрою позивача, її син ОСОБА_3, племінник позивача. В серпні місяці 2015 року, відповідачі виїхали з квартири в добровільному порядку, попередньо не знявшись з реєстрації за адресою належної позивачу квартири в житловому будинку та в подальшому намірів проживати в ній не проявляють, чим створили позивачу перешкоди у користуванні та володінні належним майном, оскільки внаслідок цього збільшуються витрати по утриманню квартири та оплати комунальних послуг.
Згідно з даними будинкової книги за адресою: АДРЕСА_2 та довідки голови комітету самоорганізації населення мікрорайону «Хімселище» ОСОБА_4 за вих. 151 від 25 жовтня 2018 року в належній їй квартирі розташованій за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані, але не проживають: сестра ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, племінник усачів ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживають за вказаною адресою та не користуються житловим будинком з 25 серпня 2015 року, що підтверджується актом опитування сусідів від 25 жовтня 2018 року, посвідченим головою комітету самоорганізації населення мікрорайону «Хімселище» ОСОБА_4
Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі власника будинку або квартири, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та існування перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право, та з яких підстав.
Сервітутне право членів сім'ї власника житла на користування житлом, а також підстави та умови, за яких член сім'ї власника втрачає право на користування житлом, врегульовані нормами статті 405 ЦК України та статті 156 Житлового кодексу УРСР, за змістом яких члени сім'ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство (стаття 64 Житлового кодексу УРСР), мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, а отже положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Вказаного висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11.
З урахуванням встановлених обставин суд вважає доведеним, що перебування відповідачів на реєстраційному обліку у належному позивачу будинку перешкоджає власнику в повній мірі користуватися та розпоряджатися своїм майном, а відтак вбачає підстави для захисту порушеного права позивача в обраний ним спосіб - шляхом позбавлення права користування житлом відповідачів.
Вимога про зняття відповідачів з реєстраційного обліку задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням після набрання законної сили є підставою для зняття їх з реєстраційного обліку відповідним державним органом.
Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення в справі, що передбачено ст. 280-282 ЦПК України.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України до стягнення з відповідачів на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 704,80 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 19, 76, 81 89, 244, 263-265, 280-285, 352, 354 ЦПК України, ст. 317, 321, 391, 405 ЦК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Департамент організаційного забезпечення виконавчого комітету Черкаської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням (квартирою) із зняттям з реєстраційного обліку задоволити частково.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, такою, що втратила право користування квартирою № 4 в житловому будинку № 9 по вулиці Джаліля в м. Черкаси.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 таким, що втратив право користування квартирою № 4 в житловому будинку № 9 по вулиці Джаліля в м. Черкаси.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 352,40 грн.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 352,40 грн.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу (п.15 Розділу ХII «Перехідні положення» ЦПК України).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Головуючий: