Справа № 201/8562/18
Провадження № 2/201/778/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2019 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

У складі: головуючого судді Федоріщева С.С,

при секретарі Максимовій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

07 серпня 2018 року позивач ОСОБА_2 «СК «Арсенал Страхування» звернулося до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до відповідача ОСОБА_1, у якому просить стягнути з відповідача 25212,30 грн., як відшкодування витрат, заподіяних позивачеві, а також понесені судові витрати у розмірі 1762 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач у позовній заяві зазначає, що 26 вересня 2014 між ОСОБА_2 «СК «Арсенал Страхування» та ОСОБА_3 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 906/14-Дп/01, згідно якого страхова компанія взяла на себе зобовязання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля НОМЕР_1, його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП. 08 серпня 2015 року на вул. Сержанта Литвищенка, буд. 78 в м. Дніпропетровську сталася дорожньо-транспортна пригода на участі транспортного засобу марки «Toyota», д/н НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, автомобіля НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_1 Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 вересня 2015 року ОСОБА_1 було визнано винною у скоєнні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу «Toyota», д/н НОМЕР_2, були спричинені механічні пошкодження. Відповідно до рахунку № 337 від 12 серпня 2015 року проведення відновлювально-ремонтних робіт становить 58465 грн. ОСОБА_2 «СК «Арсенал Страхування», понесло збитки, виплативши страхове відшкодування в розмірі 56005 грн., з вирахуванням франшизи 2460 грн. Оскільки цивільно-правова відповідальність власника автомобіля НОМЕР_3 була застрахована АСК «Омега» (поліс № АЕ/3832560), ОСОБА_2 «СК «Арсенал страхування» має право зворотної вимоги до указаного товариства. Відповідно до умов полісу № АЕ/3832560 передбачена франшиза у розмірі 1000 грн. Отже розмір збитків, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 «АСК «Омега» складає 55005 грн. ОСОБА_2 «АСК «Омега» сплатило ОСОБА_2 «СК «Арсенал Страхування» страхове відшкодування у розмірі 29792,70 грн. У звязку зі цим невиплаченою залишається сума 25212,30 грн. (а.с.1-3)

Представник позивача направив на адресу суду клопотання, у якому просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги просив задовольнити (а.с.77-78).

Відповідач також надала до суду клопотання про розгляд справи без її участі, проти позову заперечувала (а.с.81).

Згідно із приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 26 вересня 2014 між ОСОБА_2 «СК «Арсенал Страхування» та ОСОБА_3 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 906/14-Тз/Дп, предметом якого є майнові інтереси страхувальника і повязані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом марки «Toyota», д/н НОМЕР_2 (а.с.7-15).

08 серпня 2015 року о 22 год. 30 хв. ОСОБА_1, керуючи автомобілем НОМЕР_4 в районі будинку № 78 по вул. Сержанта Литвищенка у м. Дніпропетровську не витримала безпечну дистанцію, в результаті чого скоїла зіткнення з автомобілем «Тойота» № НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_3 ОСОБА_1 порушила вимоги п. 13.1 ПДР України. Під час ДТП транспортні засоби отримали механічні ушкодження, завдано матеріальні збитки.

Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 вересня 2015 року ОСОБА_1 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України і піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. (а.с.24).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, вина ОСОБА_1 у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню.

Відповідно до рахунку № 337 від 12 серпня 2015 року, проведення віднолювально-ремонтних робіт складає 58465 грн. (а.с.22).

Виконуючи свої зобов'язання за договором добровільного страхування наземного транспорту ОСОБА_2 «СК «Арсенал Страхування» виплатило ОСОБА_3 суму страхового відшкодування у розмірі 56005 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 32271, 32270 від 28 серпня 2015 року (а.с. 18-19).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент ДТП була застрахована ОСОБА_2 «АСК «Омега» відповідно до полісу № АЕ/3832560 (а.с. 6).

ОСОБА_2 «СК «Арсенал Страхування» звернулося до ОСОБА_2 «АСК «Омега» на підставі ст. 27 Закону України «Про страхування» про відшкодування збитків в порядку регресу на суму 55005 грн. У відповідь ОСОБА_2 «АСК «Омега» виплатило позивачу суму у розмірі 29792,70 грн.

Страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

Згідно із ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Частиною 1 статті 10 Закону України «Про страхування» визначено, що страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією).

Згідно із ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Розрізняють добровільну та обов'язкову форми страхування (ст. 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (п. 6 ч. 4 ст. 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування) (ч. 1 ст. 999 ЦК України).

Види обов'язкового страхування в Україні визначені уст. 7 Закону України «Про страхування». До них п. 9 ч. 1 вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Предметом позову є вимога про відшкодування збитків у розмірі 25212,30 грн.

Учасники справи мають декілька зобов'язань.

Договірне зобов'язання між позивачем і потерпілим за договором добровільного майнового страхування;

Деліктне зобов'язання між потерпілим та відповідачем із завдання шкоди внаслідок ДТП;

Договірне зобов'язання між відповідачем ОСОБА_1 і ОСОБА_2 «АСК «Омега» - за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

На виконання договору добровільного майнового страхування позивач сплатив страхове відшкодування у розмірі 56005 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Стаття 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов'язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у ст. 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Статтею 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об'єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист.

У даному випадку ОСОБА_2 «АСК «Омега» як страховик відповідача (завдавача шкоди) не набуло право регресу до останнього. Таке право ОСОБА_2 «АСК «Омега» могло би набути, відшкодувавши потерпілому завдану їй шкоду, а також за наявності умов, визначених ст. 38 вказаного Закону.

Вимога позивача (страховика потерпілого) до завдавача шкоди не є регресною та заснована на інших приписах законодавства.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов'язку боржника третьою особою.

Отже, кредитор у деліктному зобов'язанні (потерпілий) може бути замінений його страховиком (позивачем) внаслідок виконання ним обов'язку завдавача шкоди (відповідача) з відшкодування останньої.

Згідно із ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов'язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов'язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов'язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв'язку з виплатою першим на користь потерпілого страхового відшкодування, є засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілого у деліктному зобов'язанні.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, завдану майну потерпілих, становить 50000 грн. на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування.

Судом встановлено, що відповідно до страхового полісу серії №АЕ/3832560 страховиком відповідача на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди було ОСОБА_2 «АСК «Омега».

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст. 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Статтею 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Уклавши договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов'язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов'язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі ст. 3 і 5 указаного Закону реалізує право вимоги, передбачене ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

З огляду на вказане, суд дійшов до висновку, що саме на ОСОБА_2 «АСК «Омега» як страховика відповідача покладений відповідний обов'язок у межах суми страхового відшкодування.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові ОСОБА_4 Верховного Суду № 755/18006/15-ц від 04 липня 2018 року.

Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 «СК «Арсенал Страхування» не має, оскільки позовні вимоги є необґрунтованими та не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 12, 13, 76, 77, 81, 82, 89, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 12 лютого 2019 року.

Суддя С.С. Федоріщев