Провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2019 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Медінцевої Н.М.

за участю секретаря Волохіної Г.С.

розглянув у відкритому підготовчому судовому засіданні у м. Бахмут цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

26 грудня 2018 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, до ОСОБА_2, місце проживання якого: Донецька область, м. Сіверськ, вул. Садова, 57/28, про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, мотивуючи заявлені вимоги тим, що вона перебуває у шлюбі з відповідачем з 07 вересня 2011 року, під час шлюбу у них 08 січня 2012 року народилась дитина ОСОБА_3. Сторони проживають окремо, шлюбні відносини припинені з 2013 року, спільне господарство не ведеться, за глибоким переконанням позивача подальшого сенсу підтримувати сімю немає. Враховуючи, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, він звернувся до суду з зазначеною позовною заявою, зазначивши, при цьому, що спору майнового характеру між сторонами немає. Дитина мешкає з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дочки не надає. Місце роботи відповідача їй невідомо, вона тимчасово офіційно не працює, отримує пенсію як інвалід 3 групи. Інших малолітніх дітей на утриманні у відповідача не має. Відповідач добровільно не виконує свого обовязку по матеріальному утриманню дитини, у зв'язку з чим позивач вимушена звернутися до суду.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 25 лютого 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання на 09 годину 40 хвилин 29 березня 2019 року та визначено відповідачу пятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву з одночасним надісланням копії відзиву відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України позивачу.

До підготовчого засідання не зявилася позивач, який про дату, час та місце підготовчого засідання повідомлена належним чином у відповідності до частини 6 статті 128 ЦПК України шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою, зазначеною позивачем у позовній заяві, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує та просить суд його задовольнити.

Відповідач до підготовчого засідання також не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином: у відповідності до частини 6 статті 128 ЦПК України шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою його місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Звернувся до суду з заявою, в якій зазначив, що просить розглянути справу без його участі та розірвати шлюб, не заперечує щодо стягнення з нього аліментів на утримання дитини в розмірі 1-4 частини.

При таких обставинах суд вважає за можливе розглянути дану справу під час відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів.

У звязку з неявкою сторін та у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Відповідно до частин 3 та 4 статті 200 Цивільного процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 206 Цивільного процесуального кодексу України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв'язку з чим судом ухвалено рішення про задоволення позову відповідно до частини 4 статті 200, частини 4 статті 206 Цивільного процесуального кодексу України.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного

Факт перебування сторін у шлюбі підтверджено свідоцтвом про шлюб, виданим виконкомом Сіверської міської ради Артемівського району Донецької області, актовий запис № 43 (а.с.46), від шлюбу мають неповнолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6), яка проживає разом з позивачем, що підтверджується довідкою про склад сімї на а.с.13.

Статтею 24 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Відповідно до частини 3 статті 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість.

Згідно статей 105, 110 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Позивач скористалась даним правом та звернувся до суду з даним позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем.

Шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей (стаття 109 Сімейного кодексу України).

Відповідно до частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Як вбачається з матеріалів справи, на теперішній час подружні відносини між сторонами припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, сторони не бажають зберегти шлюб, позивач на розірванні шлюбу наполягає, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує.

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом. Наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги не примирення сторін в період знаходження справи в суді, суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню

Сторонами не заявлено про спір щодо спільного майна та місця проживання дитини.

Зі свідоцтва про укладення шлюбу вбачається, що при одружені позивач змінила дівоче прізвище «Коструб» на прізвище чоловіка «Сматченко». При цьому, відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, у звязку з чим суд також вважає за доцільне задовольнити заяву позивача та залишити їй після розірвання шлюбу прізвище, набуте у шлюбі.

Згідно з частиною 2 статті 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Відповідно до частини 3 статті 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Згідно статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Судом встановлено, що між сторонами не має домовленості відносно розміру сплати аліментів відповідачем на утримання неповнолітніх дітей.

Відповідно до ст. ст. 180, 181 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно частини 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, утому числі придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України).

Згідно зі ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Відповідно до пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 03 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість потребує спеціального захисту та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження.

З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги, що сторони не дійшли добровільної згоди щодо розміру аліментів на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, враховуючи передбачені ч. 1 ст. 182 СК України обставини, виходячи з принципу розумності, справедливості, загальних засад цивільного судочинства та необхідності захисту інтересів малолітньої дитини, суд погоджується з визначеним позивачем розміром аліментів і вважає що з відповідача на користь позивача необхідно стягувати щомісячно аліменти у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття починаючи з 26 грудня 2018 року це день предявлення позову до суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Згідно ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 гривень.

Сплачений судовий збір позивачем суд за її проханням залишає за нею.

На підставі викладеного, керуючись статтями 4, 12, 13, 76-81, 141, 200, 206, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 354 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 56, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, до ОСОБА_2, місце проживання якого: Донецька область, м. Сіверськ, вул. Садова, 57/28, про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований виконкомом Сіверської міської ради Артемівського району Донецької області, актовий запис № 43 від 07 вересня 2011 року розірвати.

Прізвище позивача ОСОБА_1, змінене нею під час реєстрації шлюбу, залишити без змін, а саме: «Сматченко».

Стягнути з ОСОБА_2, місце проживання якого: Донецька область, м. Сіверськ, вул. Садова, 57/28, ІПН НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_2, аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 26 грудня 2018 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2, місце проживання якого: Донецька область, м. Сіверськ, вул. Садова, 57/28, ІПН НОМЕР_1, на користь держави судовий збір у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя