справа № 570/433/19
провадження № 2/570/675/2019
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

23 жовтня 2019 року

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Кушнір Н.В.

з участю секретаря судового засідання Кмін В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області /м.Рівне, вул.C.Петлюри, 10/ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ майна в натурі в цілу, із спільної часткової власності та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності

в с т а н о в и в:

покликаючись на те, що сторони є співласниками житлового будинку, представник позивача адвокат Кузнецов В.В. у поданій до суду 28 січня 2019 року позовній заяві просить виділити позивачу в натурі 1/2 житлового будинку в об`єкт самостійної власності.

Відповідно до ст.175 ЦПК України вжиття заходів досудового врегулювання спору, не проводилися, оскільки відповідач знаходиться за кордоном та зв`язок з рідними та сусідами не підтримує.

16 травня 2019 року представником відповідача ОСОБА_3 подано зустрічну позовну заяву про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Відповідно до довіреності від 11 січня 2019 року позивач уповноважив ОСОБА_4 бути його представником з усіх без виключення питань, що його стосуються, зокрема надав право представляти його інтереси в усіх судах з правом здійснення всіх процесуальних дій.

Аналогічна довіреність 19 березня 2019 року надана відповідачем ОСОБА_2 ОСОБА_3 .

У поданих до суду заявах представники позивачів позов підтримують, представники відповідачів позов визнають.

Учасників справи відповідно до ст.ст.128-130 ЦПК України належним чином повідомлено про дату, час і місце розгляду справи. У поданих до суду заявах просять справу слухати у їх відсутність. Враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, думку сторін, дійшов висновку про можливість розглянути справу у їх відсутність та у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків.

Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Сторони скористалися правовою допомогою.

Встановлено, що сторони є співвласниками на праві спільної часткової власності житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 . Станом на 11 січня 2019 року інвентаризаційна вартість 1/2 житлового будинку з надвірними будівлями становить 183 988 грн.

Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26 січня 2017 року /реєстр за №35/ позивач є власником земельної ділянки площею 0,0391 гектарів, кадастровий номер: :02:005:1427, що розташована за вказаною адресою. Право власності зареєстровано, що стверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу: 79184526 від 26 січня 2017р. Номер запису про право власності: 18773276. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 46.

На ній розташована належна відповідно до договору дарування від 26 січня 2017 року частка житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, яка складається з - житлового будинку А- 1 - загальною площею 138,2 кв.м., житловою площею 60,9 кв.м.; сіни "а"; сіни "а1"; сіни "а2"; погріб "Пг/а", погріб "Пг/Б"; сарай-літня кухня "Б"; вбиральня "В"; огорожа №1, ворота №2. Право власності зареєстровано, що стверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу: 79180174 від 26.01.2017р. Номер запису про право власності: 18772302. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 246.

Відповідно до висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 11 січня 2019 року №58 житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , об`єкт нерухомого майна може бути виділено таким чином:

1-1 коридор - 3,1 кв.м.;

1-2 коридор - 15,4 кв.м.;

1-3 кухня - 10,2 кв.м.;

1-4 житлова-21,7 кв.м.;

1-5 житлова - 13,3 кв.м.;

1-6 туалет - 1,1 кв.м.;

1-7 ванна - 3,6 кв.м.,

загальною площею 68,4 кв.м., житловою площею 35,0 кв.м., господарська будівля - літ. «Г», погріб - літ. «Пг/Г», огорожа - №1, що становить цілий самостійний об`єкт нерухомого майна.

Відповідачу належить 1/2 цього ж будинку згідно свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 14 лютого 1997 року, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 30 травня 2018 року /реєстраційний номер об"єкта нерухомого майна 246/

Інформація про належність йому відповідних частин будинку відображена у технічному паспорті.

Ця частина домоволодіння знаходиться на належній відповідачу земельній ділянці кадастровий номер: :02:005:1434, що розташована за вказаною адресою.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором /ст.5 ЦПК України/. Ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч.ч.1-1 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до ст.367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту норм ст.ст.183, 358, 364 ЦК України, виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності.

За результатами аналізу встановлених обставин справи та вищенаведених правових норм можна дійти таких висновків.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст.317 ЦК України. Ст.321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст.41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. У силу положень ст.ст.21, 24, 41 Конституції України, ст.ст.319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Виходячи із цих положень правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України. Поняття спільної часткової власності викладено у ч.1 ст.356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі.

Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Що ж стосується існуючої у співвласника правомочності розпорядження спільним майном, то вони передбачені у ст.ст.364, 367 ЦК України, як способи реалізації цієї правомочності. Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 3 квітня 2013 року у справі №6-12цс13.

Ч.1 ст.364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі.

Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.367 ЦК України та ст.88 ЗК України поділ в натурі майна, яке перебуває у спільній частковій власності, може бути здійснено за домовленістю між співвласниками, шляхом укладання договору про поділ нерухомого майна, який повинен бути вчинений у письмовій формі з обов`язковим його нотаріальним посвідченням учасниками правочину. Поява нового власника і нового (видозміненного) об`єкта права власності обумовлює необхідність державної реєстрації такого договору.

Однак якщо один із співвласників виявив бажання, незалежно від його мотивів, здійснити поділ у натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого прав будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладання договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про виділ спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту відповідно до ч.1 ст.364 ЦК України. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що правовідносини сторін регулюються вказаною нормою.

Приблизно у 2000 році відповідач виїхав на постійне місце проживання до США, а тому договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна вчинити неможливо. Місце знаходження відповідача було невідоме, тому інший співвласник звернувся з вимогою про поділ майна безпосередньо до суду.

Сторони у встановленому законом порядку зареєстрували право власності на майно, а відтак набули правового статусу співвласників майна. Не має сумнівів, що вказана садиба належить лише сторонам на праві спільної часткової власності.

Суд враховує, що відповідно до роз`яснень, викладених у п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. У тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання та перепланування будинку, він проводиться при наявності дозволу на це виконкому місцевої ради (ст.152 ЖК України). На думку суду, запропоновані експертом роботи не потребують такого дозволу, оскільки не є переобладнанням чи переплануванням в розумінні цих понять, не вказує на це і експерт.

Розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки відповідно до часток співвласників встановлена висновком щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна і ці обставини є визначальними для вирішення спору. Судом встановлено, що висновок виданий згідно матеріалів технічної інвентаризації об"єкта нерухомого майна містить докладний опис проведеного експертом дослідження та обґрунтовані, чіткі висновки. Оцінивши його відповідно до ст.106 ЦПК України, суд не знайшов жодних обставин, які б дозволяли стверджувати про необґрунтованість, неправильність висновків чи суперечливість його іншим матеріалам справи. Висновок сумніву у суду не викликає, сторони його не оспорювали, тому його слід вважати належним та допустимим доказом у справі.

1/2 частина житлового будинку, яку просить позивач, має окремий вхід, відокремлені інженерні мережі, тому, не порушуючи будівельні норми та правила, можливо виділити її в натурі як самостійний об"єкт нерухомого майна.

За таких обставин суд дійшов висновку про наявність порушеного цивільного права позивача. З об"єктивних причин сторони не можуть в нотаріальному порядку визначити порядок володіння й користування майном, яке є їх спільною частковою власністю, а відтак реальний виділ позивачу частини будинковолодіння можливий згідно висновку, враховуючи побажання сторін та реальний порядок, що склався. Позивачу передається у власність приміщення, яке є квартирою в розумінні ст.382 ЦК України.

За таких умов є підстави для задоволення позову.

У зв"язку з відсутністю такого висновку по зустрічному позову, у його задоволенні необхідно відмовити. Технічний паспорт не є документом, який встановлює будь-які права.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивач не наполягав на відшкодуванні понесених судових витрат, суд, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, що полягає у розгляді справи у межах заявлених вимог, не стягує з відповідача понесені позивачем документально підтверджені судові витрати у виді сплаченого судового збору.

У зв"язку з відмовою у зустрічному позові понесені зустрічним позивачем судові витрати залишаються на ньому.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст.263-265ЦПК України, суд

у х в а л и в:

задоволити цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ майна в натурі в цілу, із спільної часткової власності.

Виділити частку ОСОБА_1 із спільної часткової власності, як цілу частку майна в натурі, в житловому будинку з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , яка складається з: 1-1 коридор - 3,1 кв.м.; 1-2 коридор - 15,4 кв.м.; 1-3 кухня - 10,2 кв.м.; 1-4 житлова-21,7 кв.м.; 1-.5 житлова- 13,3 кв.м.; 1-6 туалет - 1,1 кв.м.; 1-7 ванна - 3,6 кв.м., загальною площею 68,4 кв.м., житловою площею 35,0 кв.м., господарська будівля - літ. «Г», погріб - літ. «Пг/Г», огорожа - №1, що становить цілий самостійний об`єкт нерухомого майна.

У зустрічному позові відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 /тридцяти/ днів з дня його проголошення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності новою редакцією Кодексу.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного текста рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач-відповідач: ОСОБА_1 , РКНОПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РКНОПП НОМЕР_2 .

Суддя: Кушнір Н.В.