Справа № 304/114/17
Провадження № 2/304/74/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2018 рокум. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Шешені М. О.,

при секретарі - Гарайдич Р.А.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представників відповідача - ОСОБА_3,

ОСОБА_4,

третя особа - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу №304/114/17 за позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до ОСОБА_6 (АДРЕСА_2), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Перечинського нотаріального округу ОСОБА_5 (АДРЕСА_3) про визнання договорів купівлі-продажу недійсними,-

В С Т А Н О В И В:

Представник позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить визнати недійсними договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_4 (реєстраційні номери 711 від 28 липня 2015 року та 735 від 04 серпня 2015 року), укладених між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та посвідчені приватним нотаріусом Перечинського нотаріального округу ОСОБА_5 Позовні вимоги мотивує тим, що ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_7, 1949 року народження, який був зареєстрований та проживав в будинку по АДРЕСА_4, однак ІНФОРМАЦІЯ_1 такий помер. Батькові позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_7 на праві особистої приватної власності належав будинок та земельна ділянка, які розташовані за вищевказаною адресою. ОСОБА_1 являється спадкоємцем першої черги за її батьком і відповідно хотіла подати заяву про прийняття спадщини за законом, однак 13 червня 2016 року їй стало відомо, що в липні-серпні 2015 року майном батька, а саме будинком та земельною ділянкою, які розташовані за адресою: АДРЕСА_4, незаконно заволоділи ОСОБА_6 та співмешканка ОСОБА_7 - ОСОБА_8. 21 червня 2016 року по вищевказаному факту ОСОБА_1 звернулася в правоохоронні органи, однак під час перевірки заяви позивачки про вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_7 знаходився у вкрай важкому стані, не розмовляв, не міг навіть рухатися і був прикутий до ліжка, а відтак фізично не міг дати відповідні показання щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_8 Починаючи з 2012 року ОСОБА_7 важко хворів, а також внаслідок систематичного зловживання алкогольними напоями в останні роки, він не усвідомлював значення своїх дій та напевно не міг керувати ними, у зв'язку з чим, приватний нотаріус Перечинського нотаріального округу ОСОБА_5 скориставшись безпорадним станом такого, нотаріально посвідчила договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки укладених між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 (реєстраційні номери 711 від 28 липня 2015 року та 735 від 04 серпня 2015 року), при цьому, що останній не є родичем ОСОБА_7, а являється зовсім сторонньою особою такому. Після укладення даних договорів, батько позивачки фактично залишився без житла. Крім цього, після смерті ОСОБА_7 залишилися дві доньки, а також інші родичі, які б могли доглядати за ним і які за законом мали право на спадщину, а тому виникають сумніви в законності укладання даних правочинів та свідчать про те, що ОСОБА_7 не міг адекватно оцінювати свої дії, навіть якщо в договорах і містяться його підписи. За таких обставин, представник позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить позов задовольнити.

10 лютого 2017 року ухвалою судді Перечинського районного суду Закарпатської області провадження у даній справі було відкрито.

20 лютого 2017 року ухвалою суду Перечинського районного суду Закарпатської області у справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу гр.ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

26 липня 2017 року ухвалою суду Перечинського районного суду Закарпатської області провадження у справі відновлено у зв'язку з необхідністю надання додаткових матеріалів експертам для проведення вищезазначеної експертизи.

11 серпня 2017 року ухвалою суду Перечинського районного суду Закарпатської області по справі витребувано додаткові письмові докази необхідні для проведення посмертної судово-психіатричної експертизи щодо гр.ОСОБА_7

25 січня 2018 року ухвалою суду Перечинського районного суду Закарпатської області у справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу гр.ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

22 травня 2018 року ухвалою суду Перечинського районного суду Закарпатської області провадження у справі відновлено.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили такі задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_6 у судове засідання не з'явився, однак його представники ОСОБА_3 та ОСОБА_4 позовні вимоги не визнали, просили відмовити в задоволенні таких за безпідставністю.

У судовому засіданні третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_5 позов вважала необґрунтованим та безпідставним, у зв'язку з чим просила відмовити в його задоволенні. При цьому додала, що під час підпису оскаржуваних договорів ОСОБА_7 поводився адекватно, будь-яких підозр на його поведінку не було, він особисто прочитав дані договори, після чого і підписав їх.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні показала, що вона із ОСОБА_7 прожила 11 років, останній працював у психіатрії. Потім вони перейшли проживати до брата ОСОБА_7. Потім, коли брат помер, то вони залишилися там жити. Будинок був не приватизований і вони приватизували його. Після чого, даний будинок продали сусіду ОСОБА_6 За всі 11 років вона не знала, що ОСОБА_7 хворіє на тяжку хворобу. ОСОБА_6 їм допомагав, а саме він провів їм воду, поставив безбашенку та привозив дрова. Вона не була присутня при підписанні договорів купівля-продажу. Гроші ОСОБА_7 вона знімала у банкоматі, у зв'язку з тим, що він не хотів сам іти. Алкогольні напої він вживав без ОСОБА_6 на свята та по неділях. ОСОБА_7 усвідомлював свої дії. У червні місяці ОСОБА_1 забрала його жити до себе, він там був десь півроку. При написанні договору на нього ніхто впливу не вчиняв. Мав із зором проблеми і йому робили операцію. 27-29 квітня він мав інсульт, після чого був без пам'яті. За період проживання з нею він був два рази у лікарні.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_9 показав, що ОСОБА_7 він знав, оскільки проживав з таким по сусідству. Вони ходили до них по воду. Про хворобу він нічого не знав. За останні роки він приходив туди на вихідні дні і п'яним ОСОБА_7 не бачив. Із ОСОБА_6 його також не бачив, щоб ті випивали разом. Він не може сказати чи були якісь впливи на ОСОБА_7 при підписанні договорів і йому не відомо було коли такі підписувалися. На вигляд останній був адекватний чоловік, про хвороби такого взагалі не знає.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні показала, що вона знала покійного, він був нормальною людиною і другом її чоловіка. Вона ніколи не бачила його п'яним, такий ходив на роботу. Із ОСОБА_6 він не пиячив і вона не знає чи ОСОБА_7 був хворим. Останній часто до них заходив і нормально спілкувався із ними. Потім вона чула, що із лікарні дочка забрала його до себе і такий продав будинок. ОСОБА_6 завжди заходив їм допомагати по господарству. Вона думає, що ОСОБА_7 усвідомлював свої дії та був повністю адекватний, ходив на продукти у село, працював по господарству. Останні півтора року такий вже не працював, їй не відомо про хворобу, а лише чула, що йому робили операцію на очі.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_12 показав, що ОСОБА_7 був його сусідом. Поводився нормально та адекватно. Він не бачив, щоб останній був п'яним. Такий жалівся, що його болять ноги, про психічний стан останнього йому нічого не відомо. Він спілкувався з ним і не може сказати про нього, що такий був неадекватним. Йому не відомо, коли він продав будинок і переписував майно. Однак ОСОБА_7 говорив йому, що хоче щоб його опікував ОСОБА_6. ОСОБА_8, яка проживала разом з ним він не знає, йому не відомо про їхні справи. Із покійним він знайомий 10 років і чи був такий у лікарні йому також не відомо.

Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні показав, що він працює лікарем. ОСОБА_7 він знає 40 років, такий являвся інвалідом 3 групи. 29 квітня останній переніс гостре порушення, тобто потрапив до них у лікарню з інсультом. У 2002 році він став інвалідом 3 групи. Органічне враження головного мозку не є діагнозом психолога. Він мав проблему з очима - катаракту, однак йому не відомо чи робили такому операцію. Також показав, що хвороби, які в нього були, не впливали на його психічний стан, він був повністю адекватним.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_14 показав, що останні п'ять років вони разом з ОСОБА_7 ходили до лісу на дрова, він був цілком адекватною і здоровою людиною, оскільки бачив та різав дрова бензопилою,ходив за пенсією і знімав таку самостійно із карточки. Останній проживав з ОСОБА_8, і їм по господарству допомагав ОСОБА_6

Суд, заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до наступного висновку.

Так, у судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки - ОСОБА_7, що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_1, виданим виконавчим комітетом Кам'яницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області Україна, актовий запис №04, та який на момент смерті був зареєстрований та проживав в будинку по АДРЕСА_4.

Також встановлено, що покійному ОСОБА_7 на праві особистої приватної власності належав вищевказаний будинок та земельна ділянка, які розташовані за адресою: АДРЕСА_4.

Разом з цим встановлено, що між покійним ОСОБА_7 та ОСОБА_6 28 липня та 04 серпня 2015 року було укладено договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, посвідчені приватним нотаріусом Перечинського нотаріального округу ОСОБА_5, (реєстраційні номери 711 від 28 липня 2015 року та 735 від 04 серпня 2015 року).

Крім цього встановлено, що під час підписання даних договорів ОСОБА_7, хоча і страждав на органічне ураження головного мозку судинного ґенезу (гіпертонічна хвороба,церебральний атеросклероз, дисциркуляторна енцефалопатія) із психоорганічним синдромом, однак він усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними, про що свідчить висновок судово-психіатричного експерта за №208 від 22 березня 2018 року, який у судовому засіданні повністю підтвердили експерти ОСОБА_15 та ОСОБА_16, які і проводили таку експертизу.

Так, згідно ч.1 ст.1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦК України часниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи.

Згідно п.п.3,5,6 ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема: 3) свобода договору; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч.1 та п.1 ч.2 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини.

Згідно ч.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Разом з цим, згідно ч.1 ст.14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно ст.177 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Згідно ч.ч.1,2,4 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Разом з цим, згідно ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом…..

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч.ч.1, 3, 4 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності….

Отже, з урахуванням вищевикладеного та того, що будинок та земельна ділянка, які розташовані за адресою: АДРЕСА_4, були особистою приватною власністю ОСОБА_7, він, як власник, мав право розпоряджатися вказаним майном, будинок та земельна ділянка були ним відчужені ОСОБА_6 на підставі договорів купівлі-продажу, при цьому він під час підписання даних договорів усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними, а тому суд приходить до висновку, що позивач та його представник не довели ті обставини, на які вони посилалися, у зв'язку з чим у позові таким слід відмовити.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, якщо у задоволенні позовних вимог судом відмовлено, судові витрати, понесені позивачем, не відшкодовуються.

Тому, керуючись, ст.ст. 1, 2, 3, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 177, 202, 203, 215 ЦК України, ст.ст.2, 4, 5, 12, 13, 76, 77, 78, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до ОСОБА_6 (АДРЕСА_2), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Перечинського нотаріального округу ОСОБА_5 (АДРЕСА_3) про визнання договорів купівлі-продажу недійсними - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

позивач ОСОБА_1 (АДРЕСА_1);

представник позивача ОСОБА_2 (АДРЕСА_5);

відповідач ОСОБА_6 (АДРЕСА_2);

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Перечинського нотаріального округу ОСОБА_5 (АДРЕСА_3).

Повний текст рішення складено 04 січня 2019 року.

Головуючий: Шешеня М. О.