ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 675/1478/19
Провадження № 22-ц/4820/2094/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О.І. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., П`єнти І.В.

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу №675/1478/19 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 24 вересня 2019 року (суддя Столковський В.І.) у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

У липні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» (далі Банк), звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначало, що відповідно до укладеного договору б/н від 29 грудня 2007 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 10200 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою процентів за користування кредитними коштами. Відповідачка у заяві підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, Правилами користування платіжною карткою складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Взяті на себе за кредитним договором зобов`язання ОСОБА_1 не виконала, у зв`язку з чим станом на 31 травня 2019 року виникла заборгованість у розмірі 483480,13 грн, у тому числі 8722,23 грн тіло кредиту, 471774,20 грн відсотки за користування кредитом, 2903,70 грн пеня (комісія).

Заборгованість у сумі 127589,56 грн, у тому числі 8722,23 грн тіло кредиту, 118867,33 грн відсотки за користування кредитом за період з 28 грудня 2007 року по 30 жовтня 2017 року, позивач просив стягнути з відповідачки.

Заочним рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 24 вересня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 29 грудня 2007 року у розмірі 8722,23 грн, судовий збір у сумі 131,32 грн. В решті позову відмовлено.

АТ КБ «ПриватБанк», не погоджуючись із заочним рішенням суду першої інстанції в частині відмови в позові, в апеляційній скарзі просить його скасувати в цій частині та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, безпідставність застосування правової позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17. Суд не взяв до уваги, що у підписаній ОСОБА_1 анкеті-заяві від 29 грудня 2007 року передбачена сплата процентів за користування кредитним коштами (базова процентна ставка) у розмірі 1,9% на місяць. В позові відмовлено за відсутності заперечень відповідачки і доказів на їх підтвердження. Оскаржуване рішення призводить до нехтування принципами платності кредитного договору, наносить істотну шкоду усім споживачам банківських послуг, Банку.

Рішення суду в частині задоволення позову не оскаржується, а тому не переглядається апеляційним судом.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм

матеріального права.

Встановлено, що 29 грудня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», і ОСОБА_1 був укладений договір про надання банківських послуг, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 10200 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 22,8% на рік (базова процентна ставка 1,9% на місяць). Укладення договору відбулося шляхом підписання відповідачкою анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Взяті на себе зобов`язання відповідачка не виконала, у зв`язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором.

Наведене підтверджується матеріалами справи.

Відмову в позові про стягнення процентів суд мотивував безпідставністю та недоведеністю позовних вимог.

Проте, такий висновок суду не в повні мірі відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статтей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина 1 статті 634 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).

В силу частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Із заяви позичальника ОСОБА_1 від 29 грудня 2007 року вбачається, що в ній зазначена базова процентна ставка 1,9% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.

Позивач пред`явив вимоги про стягнення заборгованості за договором, у тому числі, крім тіла кредиту, заборгованості за процентами за користування кредитними коштами з урахуванням права Банку на збільшення процентної ставки. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на витяг з Умов та правил надання банківських послуг, як невід`ємні частини укладеного договору.

Витягом з Умов та правил надання банківських послуг, які надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначено порядок і підстави збільшення процентної ставки.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та правил надання банківських послуг розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними при підписанні анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг.

Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані ОСОБА_1 умови та правила надання банківських послуг наданий Банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Згідно з частиною 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання Банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у справі - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття нею запропонованих умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які наявні в матеріалах справи, не містить підпису відповідачки, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді право Банку збільшувати процентну ставку.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Вимоги про стягнення процентів за користування позиченими коштами з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, Банк не пред`явив.

Відповідно до розрахунку позивача з січня 2013 року проценти нараховані за збільшеною процентною ставкою у розмірі 30%, з вересня 2014 року 34,80%, з квітня 2015 року 43,20% на рік.

При визначенні розрахунку заборгованості Банк посилався на Умови та правила надання банківських послуг, які містяться у матеріалах справи.

З урахуванням наведеного вище, підстави для застосування збільшеної процентної ставки відсутні і суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у позові про стягнення процентів, нарахованих за збільшеною процентною ставкою у розмірі 30%, 34,80% і 43,20% на рік.

При застосуванні до спірних правовідносин наведених норм права суд першої інстанції правильно відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України врахував висновок щодо застосування відповідних норм права, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17.

Доводи апеляційної скарги про безпідставність врахування зазначеного висновку не заслуговують на увагу, оскільки судові рішення у справах ухвалені в подібних правовідносинах.

Тому, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про наявність правових підстав для стягнення процентів у зазначеному розмірі.

Разом з тим, рішення суду в частині відмови в позові про стягнення процентів за користування кредитними коштами у розмірі 1,9% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом (базова процентна ставка), передбаченому в підписаній ОСОБА_1 анкеті-заяві від 29 грудня 2007 року, не відповідає обставинам справи і наведеним вище вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги в цій частині заслуговують на увагу.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачка користувалася кредитною карткою, своєчасно не повертала кредит і не сплачувала проценти за користування ним, у зв`язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором.

З урахуванням позовних вимог (позивач просить стягнути проценти за період з 28 грудня 2007 року по 30 жовтня 2017 року) і погодженої сторонами процентної ставки 22,8% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом наявні підстави для стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом за вказаний період.

З розрахунку Банку вбачається, що станом на 30 квітня 2014 року прострочена заборгованість за процентами відсутня, хоча з січня 2013 року проценти нараховувалися за процентною ставкою 30% на рік.

Отже, заборгованість за процентами необхідно нараховувати за період з 01 травня 2014 року по 30 жовтня 2017 року (у межах позовних вимог).

Розмір заборгованості ОСОБА_1 за процентами за цей період складає 4102,25 грн (8722,23 грн (заборгованість за тілом кредиту) х 22,8% (базова процентна ставка) : 360 днів х 1279 (кількість днів, за яку нараховується заборгованість) - 2963,05 грн (платежі в погашення кредиту за вказаний період).

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові про стягнення процентів за користування кредитними коштами за базовою процентною ставкою підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про задоволення позову.

Рішення суду в частині стягнення з відповідачки судового збору необхідно змінити і збільшити стягнуту суму судового збору на підставі ч. 1 і ч. 13 ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог (10,05%) до 193,06 грн.

На підставі наведеної вище норми права також підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь позивача судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 289,59 грн.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 24 вересня 2019 року в частині відмови в позові про стягнення процентів за користування кредитними коштами за базовою процентною ставкою скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, ІК ) заборгованість за процентами за користування кредитними коштами у сумі 4102,25 грн (чотири тисячі сто дві грн 25 коп).

Рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 24 вересня 2019 року в частині стягнення судового збору змінити, збільшивши стягнуту з відповідачки на користь позивача суму судового збору до 193,06 грн (сто дев`яносто три грн 06 коп).

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 289,59 грн (двісті вісімдесят дев`ять грн 59 коп).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Суддя-доповідач /підпис/ О.І. Талалай

Суддя /підпис/ А.П. Корніюк

Суддя /підпис/ І.В. П`єнта

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду О.І.Талалай