КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 2-49/13 Головуючий у 1 інстанції: Саламон О.Б.
провадження № 22-ц/824/5946/2019 Суддя-доповідач: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 червня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Олійника В.І.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Приходька К.П.,

при секретарі Бондаренко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 24 січня 2019 року у складі судді Саламон О.Б. у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в :

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця, в якій просила визнати бездіяльність державного виконавця щодо відмови в закінченні виконавчого провадження неправомірними та зобов`язати державного виконавця винести постанову про закінчення виконавчих дій.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що на виконанні в Деснянському РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві перебуває виконавче провадження №49357613 з примусового виконання виконавчого листа №2-49/13, виданого 07.08.2013 року Деснянським районним судом м.Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором від 03.08.2006 pоку №CL-009/625/2006 в розмірі 352 620 грн. 78 коп., що еквівалентно 44 167, 59 доларів США, пені в розмірі 350 000 грн., заборгованості за кредитним договором від 01.08.2006 року №PL3-009/605/2006 в розмірі 52 179 грн. 25 коп., витрат по сплаті судового збору в розмірі 1 700 грн. та інформаційно- технічного забезпечення судового процесу в розмірі 120 грн.

Зазначала, що їй надійшов лист, відповідно до якого право грошової вимоги до боржника перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», тобто статус ТОВ «ОТП Факторинг Україна» як стягувача в даному виконавчому провадженні припинився і заміна стягувача так і не відбулася. На підставі вказаного вона звернулася до виконавчої служби із заявою про закриття виконавчого провадження, проте державний виконавець відмовив в його закінченні, посилаючись на відсутність на це законних підстав.

Вважала вказану бездіяльність державного виконавця неправомірною, враховуючи положення ч.3 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 24 січня 2019 року у задоволенні скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм процесуального права ставиться питання про скасування ухвали та прийняття постанови, якою скаргу задовольнити.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що стягувач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не є припиненим, укладений договір факторингу свідчить про набуття ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» права на звернення до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, а тому відсутні підстави для задоволення скарги.

Такі висновки відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових) осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що примусовому виконанні в Деснянському РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві перебуває виконавче провадження №49357613 з примусового виконання виконавчого листа №2-49/13, виданого 07.08.2013 року Деснянським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором від 03.08.2006 року №СL-009/625/2006 в розмірі 352 620 грн. 78 коп., що еквівалентно 44 167, 59 дол. США, пені в розмірі 350 000 грн., заборгованості за кредитним договором від 01.08.2006 року №РLЗ-009/605/2006 в розмірі 52 179 грн. 25 коп., витрат по сплаті судового збору в розмірі 1700 грн., та інформаційно- технічного забезпечення судового процесу в розмірі 120 грн.

23 травня 2018 року представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подано заяву про закриття виконавчого провадження з посиланнями на те, що статус ТОВ «ОТП Факторинг Україна» як стягувача в даному виконавчому провадженні припинився, а заміна стягувача не відбулася.

Листом від 21.09.2018 року державний виконавець Шолох Г.С. повідомив представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про те, що закінчити виконавче провадження він не має законних підстав у зв`язку з відсутністю інформації про те, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» припинило свою діяльність. При цьому, закриття виконавчого провадження не передбачено діючою редакцією Закону України «Про виконавче провадження».

Встановлено та підтверджено поясненнями учасників справи, що 31.01.2018 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено договір Факторингу, відповідно до якого до останнього перейшло право вимоги за кредитними договорами №СL-009/625/2006 від 03.08.2006 року та кредитним договором №РLЗ-009/605/2006 від 01.08.2006 року, позичальником в яких є ОСОБА_1 .

Згідно з ч.5 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив. У разі якщо сторона виконавчого провадження змінила найменування (для юридичної особи) або прізвище, ім`я чи по батькові (для фізичної особи), виконавець, за наявності підтверджуючих документів, змінює своєю постановою назву сторони виконавчого провадження.

Відповідно до ст.39 вказаного вище Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі: визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення; затвердження судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення; припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника; прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувану в натурі або оплатно вилучена; закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів; визнання боржника банкрутом; фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону; якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 41 цього Закону; якщо стягнені з боржника в повному обсязі кошти не витребувані стягувачем протягом року та у зв`язку з цим перераховані до Державного бюджету України; якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна (за виконавчим документом про звернення стягнення на заставлене майно), недостатньо для задоволення вимог стягувача - заставодержателя, а також якщо майно, яке є предметом іпотеки, передано іпотекодержателю або придбано ним відповідно до вимог Закону України "Про іпотеку" за виконавчим документом про звернення стягнення на майно, яке є предметом іпотеки; погашення, списання згідно із Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і річних процентів, нарахованих на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", її дочірньою компанією "Газ України", Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), перед постачальниками електричної енергії за спожиту електричну енергію, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документу за судовим рішенням.

Як вірно вважав суд першої інстанції, матеріали поданої скарги не містять доказів наявності підстав, передбачених вказаною статтею Закону, для закінчення виконавчого провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, стягувач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не є припиненим, а укладений договір факторингу свідчить про набуття ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» права на звернення до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження.

Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Згідно з ч.3 ст.451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

На підставі викладеного суд прийшов до правильного висновку щодо відсутності підстав для задоволення скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку щодо залишення без задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та залишення без змін ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 24 січня 2019 року.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, колегії суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 24 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 14 червня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: