Справа № 2/331/264/2019
ЄУН № 331/5679/18
04 лютого 2019 року м. Запоріжжя
Жовтневий районний суд міста Запоріжжя в складі:
головуючого судді Антоненко М.В.,
при секретарі Андрієнко С.О.,

Позивач, ОСОБА_1, 11.10.2018 р. звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачів, посилаючись на те, що 28 грудня 2017 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики, згідно умов якого відповідач отримав у позику грошову суму у розмірі 10 000,00 гривень.
В забезпечення вимог ОСОБА_1 за договором позики від 28.12.2017 року між позивачем та ОСОБА_3 був укладений договір поруки від 28.12.2017 року.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що в порушення умов зазначених договорів відповідачі несвоєчасно та не в повному обсязі здійснюють платежі в погашення суми позики та сплату відсотків, внаслідок чого утворилася заборгованість станом на 11.10.2018 року в сумі 33 747, 28 гривень.
Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08 листопада 2018 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
В судове засідання позивач не зявився, надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, наполягав на задоволенні позову та винесенні заочного рішення по справі.
За клопотанням позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належним чином повідомлені про час та місце слухання справи, до судового засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, відзив на позов не надали, в звязку з чим на підставі ч. 3 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України справу розглянуто у відсутність відповідачів на підставі доказів наявних в матеріалах справи.
У зв'язку із неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процес за допомогою звукозаписуючого пристрою не здійснювалося.
Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів справи між сторонами був укладений договір позики від 28.12.2017 року, згідно умов якого відповідачу ОСОБА_2 було надано позику у розмірі 10 000, 00 гривень.
Згідно умов зазначеного договору відповідач ОСОБА_2 зобов'язувалася своєчасно та в повному обсязі сплачувати позикодавцеві проценти за користування позикою та повернути основну суму позики, в порядку визначеному п. 1.1.-1.3., 2.1.-2.12. цього договору.
Позивач виконав свій обовязок перед відповідачем ОСОБА_2 відповідно до умов договору, надавши позику у сумі 10 000, 00 гривен, що підтверджується розпискою ОСОБА_2 від 28.12.2017 року.
Як вбачається з матеріалів справи, на протязі строку дії договору позики відповідач постійно порушувала умови договору, позику не повертала, проценти за користування позикою не сплачувала.
В забезпечення вимог ОСОБА_1 за договором позики від 28.12.2017 року між позивачем та ОСОБА_3 був укладений договір поруки від 28.12.2017 року.
У звязку з чим, станом на 11.10.2018 року у відповідачів утворилась заборгованість за сумою позики у розмірі 9 459, 00 гривень, процентами за користування позикою за період з 28.12.2017 року по 11.10.2018 року у розмірі 6 642, 56 гривень, процентами, згідно з п. 4.3. Договору позики у розмірі 17 645, 72 гривень, а всього 33 747, 28 гривень.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 611 ЦК України при порушенні зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом.
Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку встановленим договором. Якщо договором не встановлено строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика повинна бути повернена позичальником протягом 30 днів з дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на законі та знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, через що позов слід задовольнити та стягнути солідарно з відповідачів вказані суми, а всього 33 747, 28 гривень.
Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 611, 629, 1049, 1050 ЦК України, 3, 4, 11-13, 19, 259, 263, 265, 279, 280-282 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про солідарне стягнення боргу задовольнити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення .
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення .
Повний текст судового рішення складений 04 лютого 2019 року.
Суддя: М.В. Антоненко