Справа № 128/3371/18
РІШЕННЯ

Іменем України

07.02.2019 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

судді Ганкіної І.А.,

за участі секретаря Жигарової Д.О.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області про встановлення факту родинних відносин та про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, -

УСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись до суду з вищевказаним позовом, який обгрунтовують тим, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року в смт. Стрижавка, Вінницького району Вінницької області померла їхня мати ОСОБА_3.

Після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі на будинковолодіння АДРЕСА_1, що належало їй як члену колгоспного двору, який не втратив право на частку в майні двору станом на 15.04.1991 року.

Позивачі зазначають, що вони є в рівних частках спадкоємцями за заповітом матері. Однак, оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі на вказаний будинок не мають можливості через його приналежність до суспільної групи домогосподарств «колгоспний двір».

Крім того, у свідоцтві про народження ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_4, в графі мати значиться - «ОСОБА_3», а у свідоцтві про смерть матері її прізвище зазначено як «ОСОБА_3», хоча вони не перебували з батьком у шлюбі і тому прізвище матері завжди було ОСОБА_3. Тому для оформлення її спадкових прав їй також необхідно встановити факт родинних відносин з матір'ю.

За вказаних обставин позивачі просять суд ухвалити рішення, яким: 1. Встановити факт, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року дійсно є рідною матір'ю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2.2. Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності в порядку спадкування за заповітом, що був посвідчений 21 вересня 1999 року ОСОБА_6, секретарем виконавчого комітету Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області, зареєстрований в реєстрі за № 209, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 року матері ОСОБА_3, в рівних частках за кожною, на: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1, який згідно технічного паспорта, виготовленого ТОВ ПІК «Поділлябудінвест» станом на 05.10.2018 року, складається з: житлового будинку під літерою «А»; прибудови під літерою «а»; літньої кухні під літерою «Б»; убиральні під літерою «В»; гаражу під літерою «Г»; погребу під літерою «Д»; криниці № 1.

В підготовче засідання учасники справи не з'явились, однак попередньо подали до суду письмові заяви про розгляд справи без їхньої участі, при цьому представник позивачів згідно ордеру ОСОБА_7 в поданій заяві зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, а представник відповідача - селищний голова Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області в поданій заяві зазначив, що при вирішенні справи покладається на розсуд суду.

Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За вказаних обставин суд вважає можливим провести підготовче засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року в смт. Стрижавка, Вінницького району Вінницької області померла ОСОБА_3, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 29.10.2010 року (а.с. 7).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, до складу якої увійшло будинковолодіння АДРЕСА_1, що належало їй як члену колгоспного двору, який не втратив право на частку в майні двору станом на 15 квітня 1991 року, що підтверджується ксерокопією свідоцтва № 240 на право особистої власності на домоволодіння від 27 січня 1994 року, виданого виконкомом Стрижавської селищної ради народних депутатів на підставі рішення виконкому Стрижавської селищної ради народних депутатів за № 3 від 27.01.1994 року, виданого про те, що цілий жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 дійсно належить голові колгоспного двору головою якого є ОСОБА_3 (а.с. 21).

Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 згідно технічного паспорта, виготовленого ТОВ ПІК «Поділлябудінвест» станом на 05.10.2018 року, складається з: житлового будинку під літерою «А»; прибудови під літерою «а»; літньої кухні під літерою «Б»; убиральні під літерою «В»; гаражу під літерою «Г»; погребу під літерою «Д»; криниці № 1, що підтверджується копією технічного паспорта (а.с. 22-26).

Згідно вимог ст. 7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об'єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці.

Відповідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради.

Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Згідно п. 9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство.

Відповідно до Закону України «Про власність» від 15.04.1991 року, пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею та коштами у веденні спільного господарства двору.

Відповідно до ст.ст.120, 123 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору.

Спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» та в підпункті «г» пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила ст. 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

З довідок № 1798 та 1799, виданих виконавчим комітетом Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області від 11.10.2018 року вбачається, що спадкодавиця ОСОБА_3 є одноосібним власником спадкового будинковолодіння (а.с. 28, 29).

21 вересня 1999 року ОСОБА_3 склала заповіт, яким заповідала все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, у тому числі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право своїм дочкам - ОСОБА_2 та ОСОБА_1, в рівних долях. Даний заповіт був посвідчений 21 вересня 1999 року ОСОБА_6, секретарем виконавчого комітету Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області та зареєстрований в реєстрі за № 209, що підтверджується його копією (а.с. 9).

Таким чином, ОСОБА_2 та ОСОБА_1, є спадкоємцями за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 року матері ОСОБА_3, що також підтверджується ксерокопіями свідоцтв про їх народження (а.с. 10, 11), а також ксерокопіями свідоцтв про шлюб, якими підтверджується зміна прізвищ позивачів (а.с. 13, 14).

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 24 листопада 2011 року по справі № 2-о-123/11 було встановлено факт, що ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року в смт. Стрижавка, Вінницького району Вінницької області була матір'ю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3. Вказане рішення набрало законної сили 05 грудня 2011 року, що підтверджується його ксерокопією (а.с. 15).

У свідоцтві про народження ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_1 серії НОМЕР_2, в графі мати значиться - «ОСОБА_3», а у свідоцтві про смерть матері її прізвище зазначено як «ОСОБА_3». Тому для оформлення спадкових прав позивача ОСОБА_1 їй також необхідно встановити факт родинних відносин з матір'ю.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Встановлення факту родинних відносин, а саме, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року дійсно є рідною матір'ю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, має для позивача ОСОБА_1 юридичне значення, оскільки дає право на подальше оформлення нею своїх спадкових прав після смерті матері.

Той факт, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року дійсно є рідною матір'ю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, визнається сторонами по справі та підтверджується вищезазначеними письмовими доказами.

Відповідно до вимог статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Стаття 1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до вимог статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Стаття 1270 ЦК України передбачає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Таким чином, судом є встановленим, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_3 відкрилась спадщина на ціле будинковолодіння АДРЕСА_1,а позивачі по справі: ОСОБА_1 та ОСОБА_2, як спадкоємці за заповітом матері прийняли спадщину в рівних частках кожна після її смерті. Спадкоємців, які б мали право на обов'язкову частку в спадковому майні - немає, що підтверджується копією спадкової справи № 53/2011, заведеної Вінницькою районною державною нотаріальною конторою до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_3

Однак, оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі позивачі не можуть через приналежність спадкового будинковолодіння до суспільної групи домогосподарств «колгоспний двір», а позивач ОСОБА_8 також й через відсутність документів, які підтверджують факт родинних відносин з померлою матір'ю, що підтверджується постановою держаного нотаріуса Вінницької районної державної нотаріальної контори Каблучко Ю.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме відмовою у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом за № 2164/02-31 від 31.10.2018 року (а.с. 40).

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Оскільки судом є встановленим, що позивачі не в змозі отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадковий будинок, який при житті належав їх матері, іншого способу захисту своїх спадкових прав, окрім судового, у них немає, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Також суд вважає необхідним судові витрати залишити за позивачами, оскільки клопотання про їх стягнення з відповідача позивачами не заявлялось.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 18, 19, 76-82, 89, 95, 133, 141, 200, 211, 223, 245, 247, 259, 263-265, 268, 354, п. 15.5 розділу XIII Прикінцевих положень ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року дійсно є рідною матір'ю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності в порядку спадкування за заповітом, що був посвідчений 21 вересня 1999 року ОСОБА_6, секретарем виконавчого комітету Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області, зареєстрований в реєстрі за № 209, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 року матері ОСОБА_3, в рівних частках за кожною, на:

- житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1, який згідно технічного паспорта, виготовленого ТОВ ПІК «Поділлябудінвест» станом на 05.10.2018 року, складається з: житлового будинку під літерою «А»; прибудови під літерою «а»; літньої кухні під літерою «Б»; убиральні під літерою «В»; гаражу під літерою «Г»; погребу під літерою «Д»; криниці № 1.

Судові витрати по справі - залишити за позивачами.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ І.А.Ганкіна