ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/1701/18 Номер провадження 22-ц/814/214/19Головуючий у 1-й інстанції Даценко В.М. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 січня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

Головуючого судді: Кривчун Т.О.

Суддів: Бондаревської С.М., Кузнєцової О.Ю.

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради

на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01 листопада 2018 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради про стягнення коштів.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И В :

У червні 2018 року позивач звернулась до місцевого суду з вказаним позовом до Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради посилаючись на те, що 25 квітня 2014 року між нею, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та Лубенською міською радою Полтавської області в особі управління з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради було укладено договір оренди нерухомого комунального майна, відповідно до якого сторони погодили, що зобов'язання орендаря по сплаті орендної плати забезпечується у вигляді завдатку.

Зазначає, що 10.06.2014 року орендарем було сплачено на рахунок Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради завдаток на оренду нежитлового приміщення у розмірі 8887,00 грн.

В подальшому, рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12.12.2017 року у справі №535/1124/17, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Полтавської області від 11.04.2018 року встановлено, що дія договору оренди №44 від 25.04.2014 року припинена, та припинені орендні правовідносини між сторонами, а тому позивач вважає, що сплачений на рахунок Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради платіж у розмірі 8887,00 грн. підлягає поверненню. На звернення позивача відповідач добровільно повернути вказані кошти відмовився.

З урахуванням наведеного прохала стягнути з відповідача на її користь кошти в сумі 8887,00 грн., вирішити питання судових витрат.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01 листопада 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 до Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради про стягнення коштів, задоволено.

Стягнуто з Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради на користь ОСОБА_2 кошти в сумі 8887,00 грн.

Стягнуто з Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в сумі 704,80 грн

З вказаним рішенням не погодився відповідач -Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради, яке в поданій апеляційній скарзі, посилаючись на порушення та неправильне застосування місцевим судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, вирішити питання судових витрат..

В обґрунтування доводів апеляційної скарги наголошують на тому, що пунктом 10.11 договору оренди №44 від 25.04.2014 року передбачено, що при закінченні строку дії Договору або його достроковому розірванні чи припиненні, сторони узгодили можливість зарахування сплаченого Орендарем завдатку в рахунок орендної плати або ж застосування відповідних норм ст.571 ЦК України.

Зауважують, що з листом про повернення суми завдатку ОСОБА_2 звернулась лише 18.05.2018 року, після чого відповідачем було зараховано визначені кошти в рахунок погашення заборгованості.

Вказують, що, на думку апелянта, підстав для повернення завдатку немає, оскільки заборгованість з орендної плати виникла з вини позивача, сума боргу нею не погашена, а тому управлінням було правомірно зараховано вказану суму 8887,00 грн. в рахунок погашення заборгованості.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач скаргу не визнала, прохала залишити її без задоволення, а рішення місцевого суду без змін, посилаючись на те, що заборгованість по орендній платі у сумі 77126,80грн., яка утворилась за період з 01.05.2016р. по 01.10.2016р., була стягнута з неї судовим рішенням та передано на виконання до органів ДВС, т.ч. зарахування спірних коштів завдатку на час розгляду даної справи не відбулося.

Зазначає, що за період з 01.10.2016р. по 21.03.2017р. (на час повернення майна за мировою угодою) відповідач також не міг реалізувати можливість зарахування спірних коштів в рахунок орендних платежів, оскільки договірні відносини вже було припинено, що підтверджується судовим рішенням від 12.12.2017р., яке набрало законної сили.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 25 квітня 2014 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та Управлінням з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради було укладено договір оренди нерухомого комунального майна №44, який набрав чинності 01.06.2014 року. Термін дії договору - до 25.03.2017 року (4-7).

Пунктом 5.9 вказаного договору передбачено, що зобов'язання орендаря по сплаті орендної плати забезпечується у вигляді завдатку (ст.ст. 570, 571 ЦК України, ст.199 ГК України) в розмірі не менше, ніж орендна плата за один місяць. Орендар сплачує завдаток на рахунок Орендодавця протягом 10 календарних днів з дня підписання договору. Орендар зараховує цей платіж як завдаток.

На виконання умов договору позивачем 10.06.2014 року сплачено на рахунок Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради завдаток на оренду нежитлового приміщення у розмірі 8887,00 грн., що підтверджується дублікатом квитанції №604931239 (а.с.19).

З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами по справі, що позивач належним чином не виконувала свої зобов'язання за договором по оплаті орендної плати, внаслідок чого у неї за період з 01.05.2016 року по 01.10.2016 року утворилась заборгованість в сумі 77126,80 грн., крім того, за несвоєчасне виконання умов договору їй нараховано пеню в сумі 4204,41 грн.

Частиною 4 ст.81 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 28.02.2017 року у справі № 535/2599/16-ц за позовом Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради до ОСОБА_2 про розірвання договору оренди, зобов»язання повернути майно та стягнення заборгованості за договором оренди визнано мирову угоду між Управлінням з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради та ОСОБА_2 наступного змісту:

- ОСОБА_2 визнала позовні вимоги про дострокове розірвання договору оренди № 44 від 25 квітня 2014 року нежитлового приміщення площею 130,1 кв.м., вартістю 357684,00 грн., по проспекту АДРЕСА_1 та зобов'язалась до 21 березня 2017 року звільнити та повернути приміщення;

- ОСОБА_2 визнала заборгованість по сплаті орендної плати в сумі 81331,21 грн., яка складається із заборгованості по орендній платі в сумі 77126,80 грн. та заборгованості по пені в сумі 4204,41 грн.;

- сторони домовились про розстрочку погашення заборгованості в сумі 81331,21 грн. до 31 грудня 2017 року рівними частками щомісячно;

- ОСОБА_2 зобов'язалась сплатити на користь Управління судовий збір в сумі 4134,00 грн.

Ухвала набрала законної сили 28.02.2017 року (а.с.34-35).

Проте, позивач належним чином не виконувала свої зобов'язання, передбачені умовами вказаної мирової угоди, внаслідок чого рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 06.09.2017 року у справі №535/1544/17 за позовом Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради до ОСОБА_2 про спонукання до виконання мирової угоди позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь Управління 24399,36 грн. заборгованості на виконання умов мирової угоди, визнаної ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 22.02.2018 року у справі №535/2599/16-ц.

В іншій частині позов залишено без задоволення (а.с.36-37).

Окрім того, рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12.12.2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Полтавської області від 11.04.2018 року, в задоволенні позову заступника прокурора Полтавської області до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору - ФГ «Слолан» про визнання незаконними та скасування наказів про надання дозволів на розроблення і затвердження проектів землеустрою, визнання недійсними договорів оренди землі, відмовлено (а.с.10-13).

Так, даним рішенням суду відмовлено у стягненні заборгованості з ОСОБА_2 по орендній платі за період з 01.10.2016 року по 21.03.2017 року, а також пені, нарахованої за несвоєчасне виконання цього зобов'язання. Рішення суду мотивоване тим, що, в зв'язку з припиненням господарської діяльності ФОП ОСОБА_2, підстави для нарахування їй орендної плати в межах господарського договору №44 від 25 квітня 2014 року за період з 01.10.2016 року по 21.03.2017 року відсутні.

Листом №2 від 16.05.2018 року ОСОБА_2 звернулась до Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради із заявою про повернення їй завдатку в сумі 8887,00 грн. (а.с.20).

Однак, як убачається з відповіді Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради від 22.05.2018 року №01-13/412, відповідач відмовив ОСОБА_2 у поверненні вказаних коштів у зв'язку із порушенням нею істотних умов договору оренди, які полягали в несплаті орендної плати за користування об'єктом оренди. Вказав, що завдаток в сумі 8887,00 грн., що був сплачений ФОП ОСОБА_2 згідно договору оренди №44 від 25.04.2014 року, у травні 2018 року зарахований в рахунок погашення заборгованості, про що надав власноручно складену довідку №01-13/483 від 21.06.2018 року (а.с.21).

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив із того, що відповідач утримує кошти, сплачені в межах господарського договору оренди №44 від 25.04.2014 року у виді завдатку, без достатньої правової підстави, а тому, в силу ст.1212 ЦК України, вони підлягають поверненню позивачу.

Такі висновки суду першої інстанції в повній мірі відповідають встановленим по справі обставинам та нормам матеріального права, виходячи з наступного.

Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини 1 стаття 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 статті 570 ЦК Українивстановлено, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання.

Згідно із частиною 1 статті 571 ЦК України якщо порушення зобов'язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора.

Завдаток характеризується тим, що він одночасно виступає і засобом платежу і способом забезпечення виконання зобов»язань.

Завдаток виплачується стороною, яка зобов'язана сплачувати платежі за договором наперед до моменту настання строку платежу. У разі неналежного виконання забезпеченого завдатком зобов'язання вартість завдатку утримується для погашення належних з боржника платежів.

Пунктом 5.6 договору оренди нерухомого комунального майна №44 від 25.04.2014 року сторонами погоджено, що орендна плата сплачується орендарем незалежно від наслідків його господарської діяльності в безготівковому порядку на розрахункові рахунки, вказані орендодавцем, не пізніше 25-го числа поточного (розрахункового) місяця.

Пунктом 5.9 вказаного договору передбачено, що зобов'язання орендаря по сплаті орендної плати забезпечується у вигляді завдатку (ст.ст. 570, 571 ЦК України, ст. 199 ГК України) в розмірі не менше, ніж орендна плата за один місяць. Орендар сплачує завдаток на рахунок Орендодавця протягом 10 календарних днів з дня підписання договору. Орендар зараховує цей платіж як завдаток.

Тобто, завдаток виступав засобом забезпечення виконання зобов'язань у договірних правовідносинах між сторонами по справі, згідно договору оренди нерухомого комунального майна №44 від 25 квітня 2018 року (4-7).

При цьому, у випадку порушення зобов'язання орендодавець мав можливість, відповідно до умов договору (ст.631 ЦК України), в межах строку його дії, утримати вартість завдатку для погашення заборгованості по орендній платі.

Згідно ч.2 ст.653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Так, місцевим судом вірно встановлено, що Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради протягом строку дії договору не скористалось позасудовим порядком захисту свого права, а саме шляхом утримання вартості завдатку, сплаченого позивачем на його рахунок, для погашення належних з боржника платежів, як засобом забезпечення зобов»язання.

При цьому відповідачем було використано судовий спосіб захисту, та затверджено мирову угоду про розірвання договору №44 від 25.04.2014 року, розстрочку погашення заборгованості в сумі 81331,21 грн. до 31 грудня 2017 року рівними частками щомісячно. Таким чином, сторони домовилися припинити свої попередні зобов'язальні відносини і створили новий вид зобов»язання.

Пунктом 10.11 договору№44 від 25.04.2014 року визначено, що при закінченні строку дії Договору або його достроковому розірванні, припиненні сторони узгоджують можливість зарахування сплаченого Орендарем завдатку в рахунок орендної плати або застосування відповідних норм ст.571 ЦК України.

З аналізу пункту 10.11. договору вбачається, що ним передбачена можливість зарахування суми завдатку в разі припинення строку дії договору, розірвання, в тому числі дострокового, чи його припинення.

При цьому, як убачається з матеріалів справи та вказується відповідачем, зокрема, і в апеляційній скарзі, що спірна сума завдатку - 81331,21 грн. зарахована ними на погашення заборгованості ОСОБА_2, стягнутої рішенням суду.

Оскільки Управлінням, в порушення п.10.11 договору №44 від 25.04.2014 року було зараховано суму завдатку не у зв'язку з припинення дії договору, а на виконання рішення суду, то це є протиправним та суперечить загальним засадам цивільного права України.

Відтак, доводи апеляційної скарги стосовно правомірності зарахування Управлінням суми завдатку в рахунок погашення заборгованості, стягнутої на виконання судового рішення, є безпідставними та спростовуються вищевикладеним.

Статтею 1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відтак, місцевим судом на підставі повного та всебічного дослідження матеріалів справи, належної оцінки та аналізу наданих сторонами доказів, встановлено, що відповідач утримує кошти, сплачені ОСОБА_2 в межах господарського договору оренди №44 від 25.04.2014 року, який припинив свою дію 23.05.2016, у виді завдатку, без достатньої правової підстави.

З урахуванням наведеного, судом першої інстанції було правомірно, в силу ст.1212 ЦК України, задоволено позов ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що з листом про повернення суми завдатку ОСОБА_2 звернулась лише 18.05.2018 року, після чого відповідачем було зараховано визначені кошти в рахунок погашення заборгованості, колегія суддів вважає неспроможним, оскільки ОСОБА_2 не обмежена в часі на звернення до суду з відповідним позовом про захист свого майнового права, та відповідні дії вчинені нею в межах строку позовної давності.

Твердження апелянта стосовно того, що підстав для повернення завдатку немає, оскільки заборгованість з орендної плати виникла з вини позивача, сума боргу нею не погашена, а тому управлінням було правомірно зараховано вказану суму 8887,00 грн. в рахунок погашення заборгованості, є необґрунтованими, оскільки сума боргу ОСОБА_2 має бути стягнута в межах виконавчого провадження на виконання відповідних судових рішень, а не шляхом зарахування коштів в межах договірних зобов'язань, які припинили свою дію.

Інші доводи апеляційної скарги не містить нових засобів доказування, не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до незгоди із судовим рішенням без належного обґрунтування нормами права.

Суд першої інстанції повно та об'єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст.ст.368, 375, 382,383,384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради, - залишити без задоволення.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01 листопада 2018 року, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ : Т.О. Кривчун

СУДДІ : С.М. Бондаревська

О.Ю. Кузнєцова