Постанова

Іменем України

23 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 640/12210/17

провадження № 61-2379св19

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Ігнатенка В. М.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-промислова компанія «Енергія»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-промислова компанія «Енергія» на постанову Харківського апеляційного суду від 05 грудня 2018 року у складі колегії суддів: Яцини В. Б., Бурлака І.В., Кіся П. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-промислова компанія «Енергія» (далі - ТОВ «ТПК «Енергія») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 30 грудня 2016 року близько 20 год. 10 хв. на паркувальному майданчику Торгово-розважального центру «Караван» (далі - ТРЦ «Караван»), який розташований за адресою: м. Харків, вул. Героїв Праці, 7 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів Jaguar XF, державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить на праві власності позивачеві та автомобіля Chery Tiggo, державний номерний знак НОМЕР_2 , яким керував відповідач ОСОБА_1 , внаслідок якої автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень. Завдану шкоду у розмірі 353 890,99 грн позивач просив стягнути з відповідача на його користь.

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 05 квітня 2017 року закрито провадження у справі № 640/695/17 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 124 КпАП України, у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Цією постановою встановлено, що 30 грудня 2016 року о 20 год. 10 хв. водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем Chery Tiggo, державний номерний знак НОМЕР_2 на паркувальному майданчику ТРЦ «Караван», який знаходиться за адресою: м. Харкова вул. Героїв Праці, 7 не надав переваги у русі автомобілю Jaguar XF, державний номерний знак НОМЕР_1 , який рухався з правого боку та скоїв з ним зіткнення, чим порушив пункт 10.11 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України), у зв`язку з чим завдав майнові збитки.

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 21 червня 2017 року виключено з постанови Київського районного суду м. Харкова від 05 квітня 2017 року висновки суду першої інстанції стосовно вини ОСОБА_1 внаслідок порушення пункту 10.11 ПДР України та наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України.

Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку від 27 січня 2017 року № 27/01/17, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ Jaguar XF, державний номерний знак НОМЕР_1 складає 453 890,99 грн.

04 квітня 2017 року позивач отримав від Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» (далі - ПрАТ «СК «Провідна») страхову виплату в сумі 100 000,00 грн.

З урахуванням наведеного позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь майнову шкоду в сумі 353 890,99 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 29 листопада 2017 року у складі судді Шмадченко С. І. у задоволенні позову ТОВ «ТПК «Енергія» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не надано будь-якого доказу в розумінні статей 57-59 ЦПК України 2004 року на підтвердження наявності в діях відповідача складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України, а також, що дорожньо-транспортна пригода, яка мала місце 30 грудня 2016 року сталася з вини саме відповідача.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Харківського апеляційного суду від 05 грудня 2018 року апеляційну скаргу ТОВ «ТПК «Енергія» залишено без задоволення.

Заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 29 листопада 2017 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що надані позивачем матеріали зі справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України не надають можливості зробити висновок про наявність вини у відповідача у скоєнні цієї дорожньо-транспортної пригоди, оскільки для встановлення вини відповідача необхідна наявність прямого причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) відповідача зіткненням автомобілів.

Також апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про недоведеність позову, оскільки у справі відсутні відомості про те, що позивач, який мав кваліфікованого представника - адвоката, був обмежений у здійсненні своїх прав, і зокрема у наданні доказів, які сторони визначають самостійно, сторони мали рівний доступ до суду та можливості у наданні до суду доказів на підтвердження своїх доводів і заперечень. У суду внаслідок цього не виникло передбаченого законом права втручатися у процес надання сторонами доказів.

Крім того, апеляційний суд виходив з того, що звіт про визначення вартості матеріального збитку від 27 січня 2017 року № 27/01/17 щодо вартості відновлювального ремонту не є належним та допустимим доказом, оскільки зі змісту цього звіту не вбачається, який саме обсяг ремонтних робіт, кількість та якість запасних частин та вартість робіт врахував оцінювач у своєму звіті, як відновлювальний ремонт співвідноситься із тими механічними пошкодженнями, які були встановлені у постанові Київського районного суду м. Харкова від 05 квітня 2017 року у справі № 640/695/17.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У січні 2019 року ТОВ «ТПК «Енергія» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати, а справу направити на новий розгляд до апеляційного суду.

Касаційна скарга ТОВ «ТПК «Енергія» мотивована тим, що повторний розгляд клопотання про призначення експертизи з нехтуванням існуючої не скасованої ухвали та з огляду на стадію, на якій знаходилась експертиза, є порушенням апеляційним судом вимог статей 2. 6, 12, 18 ЦПК України, зокрема, принципів рівності учасників, змагальності процесу та обов`язковості судового рішення.

Ухвалою Верховного Суду від 14 травня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі за касаційною скаргою ТОВ «ТПК «Енергія» та надано строк для надання відзиву.

Інші учасники справи не скористались своїм правом на надання відзиву на касаційну скаргу.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції ухвалена з правильним застосуванням норм матеріального права та додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Фактичні обставини справи встановлені судами

Судом встановлено, що 30 грудня 2016 року о 20 год. 10 хв. водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Chery Tiggo, державний номерний знак НОМЕР_2 , рухаючись по паркувальному майданчику ТРЦ «Караван», який знаходиться за адресою: м. Харков, вул. Героїв Праці, 7 не надав переваги в русі автомобілю Jaguar XF, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , який рухався з правого боку та скоїв з ним зіткнення, чим порушив пункт 10.11 ПДР України, у зв`язку з чим транспортний засіб позивача зазнав майнових збитків.

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль марки Jaguar XF, державний номерний знак НОМЕР_1 , зареєстрований за TOV «TPK ENERHIIA».

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 05 квітня 2017 року закрито провадження у справі № 640/695/17 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 124 КпАП України, у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 21 червня 2017 року виключено з постанови Київського районного суду м. Харкова від 05 квітня 2017 року висновки суду першої інстанції стосовно вини ОСОБА_1 внаслідок порушення пункту 10.11 ПДР України та наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України.

Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку від 27 січня 2017 року № 27/01/17, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ Jaguar XF, державний номерний знак НОМЕР_1 складає 453 890,99 грн.

04 квітня 2017 року позивач отримав від Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» (далі - ПрАТ «СК «Провідна») страхову виплату в сумі 100 000,00 грн.

Мотиви з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України).

За загальними правилом частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.

Згідно з частиною першою статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується.

Враховуючи це, підставою виникнення зобов`язання із заподіяння шкоди є факт її завдання. Умовами відповідальності за завдану шкоду є протиправна поведінка особи, що завдала шкоду, наявність між нею та майновою шкодою безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку, а також вина зазначеної особи.

Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до вимог статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Аналогічні положення закону містились у статтях 57, 59, 60 ЦПК України 2004 року.

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами четвертою, п`ятою, восьмою статті 83 ЦПК України передбачено, що якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд, дотримуючись вимог статей 367, 374 ЦПК України, визначився в повному обсязі з характером спірних правовідносин, належним чином встановив у повному обсязі фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення з урахуванням наданих сторонами доказів у їх сукупності та дійшов обґрунтованого висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд обґрунтовано виходив з того, що у справі відсутні відомості про те, що позивач, який мав кваліфікованого представника - адвоката, був обмежений у здійсненні своїх прав, і зокрема у наданні доказів, які сторони визначають самостійно, сторони мали рівний доступ до суду та можливості у наданні до суду доказів на підтвердження своїх доводів і заперечень. У суду внаслідок цього не виникло передбаченого законом права втручатися у процес надання сторонами доказів.

Апеляційним судом було перевірено доводи апеляційної скарги та враховано пояснення представника позивача про те, що клопотання про призначення судової автотехнічної експертизи не було заявлено в суді першої інстанції, оскільки позивач вважав, що для розгляду справи вистачає тих доказів, які були ним надані на підтвердження заявлених вимог.

Апеляційний суд зауважив, що наміри призначити судову експертизу з`явилися у позивача вже після того, як суд першої інстанції за недоведеністю відмовив у задоволенні позову, що не можна вважати поважною причиною із затримкою у поданні такого клопотання.

Також апеляційний суд дійшов висновку про те, що звіт про визначення вартості матеріального збитку від 27 січня 2017 року № 27/01/17 про вартість відновлювального ремонту не є належним та допустимим доказом, оскільки зі змісту цього звіту не вбачається, який саме обсяг ремонтних робіт, кількість та якість запасних частин та вартість робіт врахував оцінювач у своєму звіті, як відновлювальний ремонт співвідноситься із тими механічними пошкодженнями, які були встановлені у постанові Київського районного суду м. Харкова від 05 квітня 2017 року у справі № 640/695/17.

Апеляційний суд, залишаючи рішення суду першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про те, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені, правильно встановив характер правовідносин сторін у справі, застосувавши норми матеріального права, які їх регулюють.

Необґрунтованими є доводи касаційної скарги про те, що повторний розгляд апеляційним судом клопотання про призначення експертизи є нехтуванням існуючої, не скасованої ухвали та з огляду на стадію, на якій знаходилась експертиза, є порушенням вимог статей 2. 6, 12, 18 ЦПК України, зокрема, принципів рівності учасників, змагальності процесу та обов`язковості судового рішення.

Апеляційним судом встановлено, що позивачем в суді першої інстанції ні в усній, ні в письмовій формі клопотання про призначення експертизи не заявлялось. Доказів щодо неможливості заявити таке клопотання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього не надано суду апеляційної інстанції.

При цьому суд виходить із засад диспозитивності цивільного судочинства, змагальності сторін, з урахуванням встановлених обставин справи, вимог закону та наданих сторонами доказів, а також того, що судом не встановлено виняткових обставин, які б давали підстави для скасування судового рішення апеляційної інстанції.

Висновки суду апеляційної інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

У зв`язку з наведеним, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції без змін.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-промислова компанія «Енергія» залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного суду від 05 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов
В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко