Постанова

Іменем України

19 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 464/6419/16-ц

провадження № 61-3488св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Державна казначейська служба України, управління Державної казначейської служби України у Сихівському районі м. Львова, Головне управління Державної фіскальної служби України у Львівській області, прокуратура Львівської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадженнякасаційні скарги Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області, заступника прокурора Львівської області, Державна казначейська служба України, ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 23 травня 2018 року у складі судді Рудакова І. П. та постанову Львівського апеляційного суду від 22 січня 2019 року у складі колегії суддів: Бойко С. М., Копняк С. М., Ніткевича А. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Державної казначейської служби України, управління Державної казначейської служби України у Сихівському районі м. Львова, Головного управління Державної фіскальної служби України у Львівській області (далі - ГУ ДФС у Львівській області), прокуратури Львівської області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями та рішеннями органів досудового розслідування та прокуратури.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 29 квітня 2011 року порушена кримінальна справа, а 26 грудня 2014 року відкрито кримінальне провадження № 0000296, досудове розслідування у якому проводилось слідчим відділом податкової міліції ДПА у Львівській області, про обвинувачення директора ПП «Гал-Хліб» ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, передбачених частиною другою статті 212, частиною третьою статті 358 КК України, директора ПП «Ефективна відгодівля тварин-Захід» і ПП «Евт-Центр» ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених частиною другою статті 212, частиною третьою статті 366 КК України, та ОСОБА_1 у вчинені злочину, передбаченого частиною п`ятою статті 27, частиною другою статті 212 КК України, кримінальне провадження у якій закрито постановою старшого прокурора прокуратури Львівської області від 31 березня 2015 року у зв`язку з відсутністю в діях осіб складу кримінальних правопорушень. У загальному, досудове розслідування розпочалось для нього ще з моменту порушення 21 жовтня 2010 року кримінальної справи відносно ОСОБА_3 і тривало фактично 4,5 роки, внаслідок чого, він зазнав значних моральних та психологічних страждань, оскільки у зв`язку з численними перевірками підприємства, на якому він працював, проведення виїмок та арештів майна, підприємство збанкрутувало і він та його сім`я залишились без необхідних матеріальних засобів для належного існування, через відсутність грошових коштів не проведена, як він планував, операція дружині за межами України, з 05 травня 2011 року до 31 березня 2015 року до нього застосовано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, що обмежило його право на вільне пересування та відпочинок із сім`єю за межами України, у його квартирі неодноразово проводились обшуки, що призводило до додаткових нервових стресів та напружених відносин у його сім`ї, а сам факт порушення кримінальної справи по обвинуваченню у вчиненні злочину, негативно вплинув на відношення до нього в його оточенні. Вважає, що факт заподіяння йому моральної шкоди та її розмір у повній мірі підтверджений висновком психологічної експертизи, призначеної судом за його клопотанням.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 , з урахуванням уточнених вимог, просив стягнути з Державного бюджету України на його користь 3 967 228,80 грн на відшкодування моральної шкоди та 50 000,00 грн на відшкодування майнової шкоди, завданої йому незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудового розслідування та прокуратури.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 23 травня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 200 000,00 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат. Додатковим рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 24 липня 2018 року у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення з Державного бюджету України у його користь майнової шкоди у розмірі 50 000,00 грн, заподіяної незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудового розслідування та прокуратури, - відмовлено.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив із того, що сам факт перебування позивача під слідством і в подальшому закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінальних правопорушень, є тією обставиною, що завдала йому моральної шкоди у такий період, право на відшкодування якої він має відповідно до положень статті 1176 ЦК України та статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».Суд не прийняв до уваги висновок експерта від 29 вересня 2017 року № 1025 у частині визначення орієнтовно-рекомендованого розміру відшкодування моральної шкоди у розмірі 1065,6 мінімальних заробітних плат (далі - мзп), оскільки такий визначений експертом на підставі формул методики, яка виключена з Реєстру методик проведення судових експертиз 29 січня 2016 року. Розмір відшкодування моральної шкоди, визначений експертом, не відповідає вимогам поміркованості, виваженості, розумності та справедливості. Зважаючи на принципи рівності, поміркованості, виваженості, розумності, справедливості, беручи до уваги, що немає і не може бути точних критеріїв майнового виразу фізичного, душевного болю, страждань, а будь-яка компенсація моральної шкоди не може відповідати дійсним стражданням позивача і може мати тільки умовний вираз, враховуючи, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення, а також значущість вільної думки самого потерпілого відносно грошового еквіваленту його страждань, суд визначив розмір грошового відшкодування за завдану позивачу моральну шкоду внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності в сумі 200 000,00 грн. Крім того, належних та допустимих доказів спричинення позивачу матеріальної шкоди матеріали справи не містять.

Постановою Львівського апеляційного суду від 22 січня 2019 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції виходив із того, що визначаючи позивачеві мінімальний розмір морального відшкодування за 47 місяцівперебування позивача під слідством - 174 981,00 грн, суд першої інстанції правильно застосував мінімальний розмір заробітної плати, встановлений Законом на час розгляду справи, а тому доводи сторони відповідачів у цій частині є безпідставними. Такий висновок суду першої інстанції також відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 04 червня 2018 року у справі № 489/2492/17 (провадження № 61-8890св18), від 13 червня 2018 року у справі № 464/6863/16 (провадження № 61-10293св18), від 21 червня 2018 року у справі № 205/119/17 (провадження № 61-24700св18), від 25 липня 2018 року у справі № 607/14493/16-ц (провадження № 61-12051св18), від 19 вересня 2018 року у справі № 534/955/17 (провадження № 61-22539св18), від 19 грудня 2018 року у справі № 214/5262/15-ц (провадження № 61-34358св18).

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційних скарг, позиції інших учасників справи

У лютому 2019 року ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 подали до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 23 травня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 22 січня 2019 року, в якій просять скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вказує на те, що фактично 4,5 роки внаслідок незаконного переслідування він перебував у стані постійного нервового напруження, зазнавав моральних та психологічних страждань, адже хвилювався за свою подальшу долю, свою репутацію в очах близьких, колег, знайомих. Суди надалі покривають злочинні дії правоохоронців. Суди необґрунтовано не взяли до уваги висновок експертизи про визначення завданої йому моральної шкоди.

У березні 2019 року заступник прокурора Львівської області подала до Верховного Судукасаційну скаргу на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 23 травня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 22 січня 2019 року, в якій просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вказує на те, що судові рішення в частині стягнення сум моральної шкоди є незаконними. Суди неправильно застосували норми матеріального права при визначенні розміру моральної шкоди, розмір якої мав би складати не більше 70 400,00 грн (47 місяців х 1 600,00 грн), а не 174 981,00 грн (47 місяців х 3 723,00 грн), як зазначили суди попередніх інстанцій. В оскаржуваних судових рішеннях не наведено достатніх мотивів із яких суд виходив, збільшуючи розмір моральної шкоди з мінімально встановленого законом до 200 000,00 грн.

У березні 2019 року Державна казначейська служба України подала до Верховного Судукасаційну скаргу на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 23 травня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 22 січня 2019 року, в якій просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вказує на те, що питання відшкодування моральної шкоди повинен був вирішувати прокурор, шляхом винесення відповідної постанови. При розрахунку моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом необхідно застосовувати розрахункову величину встановлену Законом - прожитковий мінімум для працездатних осіб.

У квітні 2019 року ГУ ДФС у Львівській області подало до суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 яка є ідентичною касаційній скарзі поданій ГУ ДФС у Львівській області.

У травні 2019 року ГУ ДФС у Львівській області подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 23 травня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 22 січня 2019 року, в якій просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Касаційна скарга в цілому складається лише з норм матеріального та процесуального права.

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій відповідають вимогам статей ЦПК України щодо законності та обґрунтованості.

Обставини встановлені судами

Постановою старшого слідчого з ОВС СВ ПМ ДПА у Львівській області Дробіняк М. І. від 28 квітня 2011 року відносно ОСОБА_1 порушено кримінальну справу за фактом вчинення ним пособництва в умисному ухиленні від сплати податків, за попередньою змовою в групі з ОСОБА_3 та іншими невстановленими особами, що призвело до фактичного ненадходження до бюджету коштів у великих розмірах, за ознаками злочину, передбаченого частиною п`ятою статті 27, частиною другою статті 212 КК України.

05 травня 2011 року ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

Постановою старшого слідчого з ОВС СВ ПМ ДПА у Львівській області Дробіняк М. І. від 13 травня 2011 ОСОБА_1 притягнуто як обвинуваченого і пред`явлено йому обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених частиною п`ятою статті 27, частиною другою статті 212 КК України.

Постановою старшого слідчого з ОВС СВ ПМ ДПА у Львівській області Мельник В. Я. від 22 грудня 2011 року ОСОБА_1 притягнуто як обвинуваченого і пред`явлено йому обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого частиною п`ятою статті 27, частиною другою статті 212 КК України.

Постановою старшого слідчого з ОВС СВ ПМ ДПА у Львівській області Мельник В. Я. від 22 грудня 2011 року ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

Постановою Сихівського районного суду м. Львова від 04 листопада 2014 року, обраний ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, - скасовано.

За клопотанням прокурора прокуратури Львівської області від 04 грудня 2014 постановою суду від 04 грудня 2014 року кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, передбачених частиною другою статті 212, частиною третьою статті 358 КК України, ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених частиною другою статті 212, частиною другою статті 366 КК України та ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених частиною п`ятою статті 27, частиною другою статті 212 КК України, направлено до СУ ФР Міндоходів у Львівській області для організації проведення додаткового розслідування.

26 грудня 2014 року відомості відносно ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 за ознаками вказаних кримінальних правопорушень внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000296.

Постановою старшого прокурора відділу прокуратури Львівської області Гринів В. М. від 31 березня 2015 року вказане кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю, зокрема, в діяннях ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 212 КК України, запобіжні заходи та арешти на майно, застосовані під час розслідування кримінальної справи № 139-3098, -скасовано.

Отже, у період із 28 квітня 2011 року до 31 березня 2015 року, що становить 47 місяців, тривало досудове розслідування у кримінальному провадженні відносно позивача, яке закрите у зв`язку з відсутністю у діяннях останнього складу кримінального правопорушення.

Нормативно-правове обґрунтування

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини другої статті 1176 ЦК України право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно- розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV V. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з пунктом 1 статті 1, пунктом 5 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Відповідно до частин другої, третьої статті 13 цього Закону розмір моральної шкоди, визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Згідно із частинами п`ятою, шостою статті 4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Статтею 4 Закону визначено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь- якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій, вирішуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, правильно виходили з того, що внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності позивачу заподіяно моральної шкоди, право на відшкодування якої він набув на підставі закриття щодо нього кримінальної справи за недоведеністю у його діях складу злочину. При визначені розміру морального відшкодування, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, врахувавши обсяг заподіяної шкоди, глибину та тривалість моральних страждань, перебування позивача протягом тривалого часу під слідством і судом (47 місяців), що призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків, з урахуванням засад розумності та справедливості, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди у розмірі 200 000,00 грн, яка визначена з урахуванням всіх обставин справи, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди узгоджується із правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс 18).

З огляду на викладене, доводи касаційних скарг про те, що розмір відшкодування моральної шкоди значно завищений, є необґрунтованими, оскільки положення частини третьої статті 13 Закону не зобов`язує суд визначати розмір відшкодування моральної шкоди в межах мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, а лише встановлює найнижчу межу розміру такого відшкодування. Тобто розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом може бути визначений у сумі більшій, ніж один мінімальний розмір заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Твердження ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 про те, що суди необґрунтовано не взяли до уваги висновок експертизи про визначення завданої моральної шкоди, є безпідставними, такими, що зводяться до переоцінки доказів у справі, в тому числі вказаного експертного дослідження, що відповідно до статті 400 ЦПК знаходиться поза межами повноважень касаційного суду.

Всі інші доводи касаційних скарг були предметом розгляду судів першої й апеляційної інстанцій, яким суди надали належне обґрунтування, а тому Верховний Суд не вбачає підстав для їх детальної аргументації, оскільки судами попередніх інстанцій їм надана належна оцінка, вони не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій. При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував, що пункту першого статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Більш того, відхиляючи скаргу, касаційний суд фактично може спиратися на підстави, надані у рішенні суду нижчої інстанції (справа Гарсіа Руїз проти Іспанії).

Верховний Суд розглянув справу в межах доводів, наведених заявниками у касаційних скаргах; враховуючи правомірний правовий результат вирішення спору судами першої та апеляційної інстанцій, підстав вийти за межі розгляду справи судом касаційної інстанції не встановлено.

Суди першої й апеляційної інстанцій забезпечили повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржувані рішення відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційні скарги підлягають залишенню без задоволення, арішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

У своїх касаційних скаргах ГУ ДФС у Львівській області, заступник прокурора Львівської області, ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 просили проводити розгляд справи у судовому засіданні за участі сторін у справі.

Підстави для задоволення таких заяв відсутні, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції (частина друга).

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу. Абзац другий частини першої статті 402 ЦПК України визначає, що у разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.

Відповідно до частини першої, другої третьої та п`ятої статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи має бути проведений протягом п`яти днів після складення доповіді суддею-доповідачем колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. У попередньому судовому засіданні суддя-доповідач доповідає колегії суддів про проведення підготовчої дії та обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення. Суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.

Разом із тим як зазначено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З огляду на відсутність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, та того, що жоден із суддів Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду не дійшов висновку про призначення справи до судового розгляду, вказані заяви не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 7, 400, 401, 402, 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяв Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області, заступника прокурора Львівської області, ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 про розгляд справи за участю сторін у справі - відмовити.

Касаційні скарги Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області, заступника прокурора Львівської області, Державна казначейська служба України, ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 23 травня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 22 січня 2019 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

Г. І. Усик