ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2019 м. Чернівці

справа № 725/5569/18

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіна Н. Ю.

суддів Кулянди М.І.,Одинака О.О.

секретаря Cобчук І.Ю.

з участю представника позивача ОСОБА_1

учасники справи:

позивач ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Чернівецька міська рада

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 28 грудня 2018 року, головуючий у 1-й інстанції Нестеренко Є.В.,

встановила:

ОСОБА_2 у жовтні 2018 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_9, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним.

Вказував на право користування квартирою АДРЕСА_1.

Пунктом 4 додатку 2 до рішення 38 сесії Чернівецької міської ради 5

Справа №725/5569/18 Головуючий у 1 інстанції Нестеренко Є.В.

Провадження №22-з/822/309/19 Доповідач Половінкіна Н.Ю

скликання від 2 квітня 2009 року №888 передано безоплатно у спільну сумісну власність ОСОБА_9, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_1, цільовим призначенням для

будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0488 га.

ОСОБА_9, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1 управлінням Держкомзему у м.Чернівці 30 червня 2009 року, недійсним.

Зазначав, що ОСОБА_9, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 передано у власність землі загального користування частину проїзду.

Посилався на порушення права користування землями загального користування частиною проїзду, унеможливлення проїзду транспортними засобами.

Просив визнати державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1, виданий управлінням Держкомзему у м.Чернівці 30 червня 2009 року, недійсним.

Залучено третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Чернівецьку міську раду ухвалою Першотравневого районного суду м.Чернівці від 26 листопада 2018 року.

Ухвалою Першотравневого районного суду м.Чернівці від 5 грудня 2018 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_9 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Чернівецької міської ради про визнання державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним.

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 28 грудня 2018 року у позові відмовлено.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 28 грудня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Чернівецької міської ради про визнання державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним задовольнити.

Зазначає про неповне з»ясування обставин, що мають значення для справи, звернення ОСОБА_2 до суду за захистом права користування земельною ділянкою загального користування, яка є проїздом до будинку 159 по вул.Головній м.Чернівці, зменшення ширини проїзду до 3 метрів без урахування балконів будинку, що виступають над проїздом.

Посилається на те, що п.4 додатку 2 до рішення 38 сесії Чернівецької міської ради 5 скликання від 2 квітня 2009 року №888 та державний акт не відповідають вимогам ч.3 ст.83 ЗК України, ст.50 Закону України «Про землеустрій» п.2.3 Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 року №677.

Вважає, що судом першої інстанції не надано оцінки ситуаційному плану, схематичному плану, кадастровому плану, технічному завданню, які містять відомості про проїзд між будинками 157, 159 та будинком 161 по вул.Головній м.Чернівці та посилання на рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 6 жовтня 1953 року №1038 щодо закріплення за будинком 161 по вул.Головній м.Чернівці земельної ділянки площею 0,0419 га, поясненню представника Чернівецької міської ради ОСОБА_10 від 11 грудня 2018 року.

Відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 до суду не подано.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у позові ОСОБА_2 про визнання державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним, суд першої інстанції керувався положеннями ч.1 ст.92, ч.2 ст.95, ч.1, 2, 3 ст.152 ЗК України та дійшов висновку про відсутність підстав для захисту права ОСОБА_2 шляхом визнання державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1, виданого управлінням Держкомзему у м.Чернівці 30 червня 2009 року, недійсним.

На обґрунтування таких висновків суд першої інстанції зазначив про недоведеність порушення суб»ективного матеріального права та охоронюваного законом інтересу ОСОБА_2

На підставі частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним нормам відповідає.

За змістом ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Отже, указана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст.16 ЦК України.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ч.3 ст.16 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 95 ЗК України порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

За змістом ч.1 та 2 ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно із ч.3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (зі змінами та доповненнями) власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Встановлено, що пунктом 4 додатку 2 до рішення 38 сесії Чернівецької міської ради 5 скликання від 2 квітня 2009 року №888 передано безоплатно у спільну сумісну власність ОСОБА_9, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_1, цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0488 га.

ОСОБА_9, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1 управлінням Держкомзему у м.Чернівці 30 червня 2009 року.

За вимогами ч.1 ст.126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчує державний акт.

Не можна погодитися з доводами ОСОБА_11, на які є посилання в апеляційній скарзі, про невідповідність державного акту вимогам ч.3 ст.83 ЗК України.

Відповідно до частини першої статті 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

Згідно частини другої цієї статті ЗК України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності.

Пунктом «а» частини третьої статті 83 ЗК України встановлено, що до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).

У матеріалах справи відсутні докази передачі у власність ОСОБА_9, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1, яка відноситься до земель загального користування частини проїзду.

На підставі частини 1 статті 38 ЗК України до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування.

За змістом частини 1 статті 39 ЗК України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

Абзацем 1,2 частини 1 статті 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

На підставі затвердженого генерального плану населеного пункту розробляється план земельно-господарського устрою, який після його затвердження стає невід'ємною частиною генерального плану.

Відповідно до абз.1,2 частини 1 статті 19 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» детальний план у межах населеного пункту уточнює положення генерального плану населеного пункту та визначає планувальну організацію і розвиток частини території.

Детальний план розробляється з метою визначення планувальної організації і функціонального призначення, просторової композиції і параметрів забудови та ландшафтної організації кварталу, мікрорайону, іншої частини території населеного пункту, призначених для комплексної забудови чи реконструкції, та підлягає стратегічній екологічній оцінці.

На підставі частини 1,2 статті 17 Закон України «Про основи містобудування» містобудівна документація - затверджені текстові і графічні матеріали, якими регулюється планування, забудова та інше

використання територій.

Містобудівна документація є основою для: вирішення питань раціонального використання територій, регулювання розселення; підготовки обгрунтованих пропозицій щодо встановлення та зміни меж населених пунктів; підготовки вихідних даних для розробки землевпорядної документації; вирішення питань щодо розташування та проектування нового будівництва, здійснення реконструкції, реставрації, капітального ремонту об'єктів містобудування та упорядкування територій; вирішення питань щодо вилучення (викупу), передачі (надання) земельних ділянок у власність чи користування громадян та юридичних осіб.

Відповідно до пунктів 1, 3, 4 Порядку складання плану земельно-господарського устрою населеного пункту, затвердженого наказом Міністерства України у справах будівництва і архітектури та Державного комітету України по земельних ресурсах від 24 вересня 1993 року № 158/61, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 11 жовтня 1993 року за № 152, чинного на час виникнення правовідносин, план земельно-господарського устрою населеного пункту складається на основі генерального плану цього населеного пункту і затверджується відповідною місцевою Радою народних депутатів. План земельно-господарського устрою може виконуватись як розділ генерального плану населеного пункту і затверджуватись в його складі.

План земельно-господарського устрою містить дані про поділ земель за використанням відповідно до цільового призначення; поділ земель за формами власності і користування.

В плані земельно-господарського устрою у відповідності з призначенням територій населеного пункту, визначених його генеральним планом, здійснюється розподіл земельних ділянок на землі житлової та громадської забудови; землі промисловості, транспорту, зв'язку, оборони та іншого призначення; землі природоохоронних, оздоровчих, рекреаційних, історикокультурних об'єктів; землі об'єктів комунального господарства; землі водогосподарського, лісогосподарського використання; землі сільськогосподарського використання; землі загального користування.

У матеріалах справи відсутні докази визначення генеральним планом м.Чернівці та планом земельно-господарського устрою земельної ділянки, переданої у власність ОСОБА_9, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, як земель загального користування проїзду.

На підставі ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

За змістом ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 6 ст.81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях

Відповідно до ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності.

З кадастрового плану земельної ділянки по АДРЕСА_1 та плану меж земельної ділянки вбачається, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 межує із землями загального користування заїздом (а.с.51, 59).

Рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 6 жовтня 1953 року №1038 та картографічні матеріали обміру кварталів, приєднаний до матеріалів справи схематичний план ділянки по АДРЕСА_1, ситуаційний план (а.с.7, 9), покази свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 самі по собі не дають підстав для висновку про те, що до складу земельної ділянки, переданої у власність власність ОСОБА_9, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, увійшла частина земель загального користування проїзду.

Рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 6 жовтня 1953 року №1038 та картографічні матеріали обміру кварталів, схематичний план ділянки по АДРЕСА_1, покази свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 свідчать лише про передачу у власність ОСОБА_9, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 земельної ділянки по АДРЕСА_1 у розмірі 0,0488 га, що перевищує розмір прибудинкової території, визначеної рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 6 жовтня 1953 року №1038.

Крім того, у матеріалах справи відсутні докази порушення права ОСОБА_2 на користування землями загального користування у зв»язку із зменшенням розміру проїзду.

За відсутністю у матеріалах справи доказів розміру проїзду відсутні підстави для висновку про порушення будівельних норм і правил при передачі у власність ОСОБА_9, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 земельної ділянки по АДРЕСА_1.

За таких обставин рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 28 грудня 2018 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ч.1 ст.375 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 28 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 24 березня 2019 року

Головуючий - підпис (Половінкіна Н.Ю.)

Судді - підписи (Кулянда М.І., Одинак О.О.)

З оригіналом згідно: