Справа № 461/6619/18 Головуючий у 1 інстанції: Юрків О.Р.
Провадження № 22-ц/811/295/19 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Юзефович Ю.І.

з участю апелянта ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_2 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 05 вересня 2018 року в складі судді Юрківа О.Р. в справі за поданням старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області Кіт В.Ю. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3,-

встановила:

У вересні 2018 року старший державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Львова ГТУЮ у Львівській області Кіт В.Ю. звернувся в суд з поданням про надання дозволу на тимчасове обмеження боржника ОСОБА_3 у виїзді за кордон до виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду.

Вимоги обґрунтовував тим, що боржник ОСОБА_3 заборгованість у виконавчому провадженні не погасив, ухиляється від виконання своїх зобов'язань, покладених на нього згідно виконавчого листа № 466/7209/17 виданого 14.06.2018, що є підставою для обмеження особи у праві виїзду за межі України.

Оскаржуваною ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 05 вересня 2018 року подання задоволено.

Тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 до виконання зобов'язань, покладених на нього виконавчим листом № 466/7209/17 виданого 14.06.2018 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії ЛОУ АТ «Ощадбанк» заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії №2203-1583 від 08.10.2007 року, що становить 28403,91 доларів США, що на момент ухвалення рішення еквівалентно 740855,58 грн.

Обов'язок виконання рішення покладено на Державну прикордонну службу України.

Ухвалу суду оскаржив представник боржника ОСОБА_2

Вважає, що оскаржувана ухвала постановлена при недоведеності обставин, які мають значення для справи, які суд вважав встановленими та з порушенням норм процесуального права.

На думку апелянта, визначених законом передумов для тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України у даному випадку не було.

В апеляційній скарзі зазначає, що постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження була повернута відправнику без вручення її адресату, тобто боржнику.

Зазначає, що боржник не викликався державним виконавцем для дачі пояснень та не був ознайомлений з відкриттям виконавчого провадження, відтак не ухилявся від виконання своїх зобов'язань, оскільки ще в ході судового розгляду справи про стягнення з нього заборгованості сплатив 600 дол. США.

При цьому, дізнавшись 08.01.2019 року про існування виконавчого провадження, боржник ОСОБА_3 11.01.2019 року подав державному виконавцю декларацію про доходи та майно боржника фізичної особи.

Покликається на те, що після ознайомлення з фактом відкриття виконавчого провадження боржник ОСОБА_3 розпочав погашати свою заборгованість за рішенням суду.

Звертає увагу на те, що усі виїзди ОСОБА_3 за межі України, яких у 2018 році було 36, пов'язані із здійсненням господарської діяльності, яка зареєстрована на території Республіки Польща.

Крім цього вважає, що подання виконавця про обмеження боржника у праві виїзду за межі України не містить доказів про ухилення боржника від виконання зобов'язань за виконавчим провадженням, а сам факт невиконаного зобов'язання не доводить факту ухилення від виконання покладених на нього обов'язків.

Просить скасувати ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 05 вересня 2018 року та постановити ухвалу, якою у задоволенні подання відмовити.

25.02.2019 року старший державний виконавець Кіт В.Ю. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому покликаючись на невиконання боржником своїх зобов'язань, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

26.02.2019 року представник стягувача ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» Шандарівський Т.Г. подав відзив на апеляційну скаргу. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника боржника ОСОБА_2 на підтримку доводів скарги, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що скаргу необхідно задовольнити враховуючи таке.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст.12 ЦПК України).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Постановляючи оскаржувану ухвалу та задовольняючи подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон, суд першої інстанції виходив з того, що рішення суду боржник не виконав, ухиляється від його виконання, не вживає заходів щодо виконання рішення за рахунок належного йому майна і доходів, тому наявність у боржника невиконаного зобов'язання, покладеного на нього судовим рішенням, та ухилення боржника від виконання зобов'язань, є підставою для обмеження у праві виїзду за межі України.

Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

На примусовому виконанні у Шевченківському відділі державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області знаходиться виконавче провадження № 56651642 щодо виконання виконавчого листа № 466/7209/17 виданого Шевченківським районним судом м. Львова 14.06.2018 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії ЛОУ АТ «Ощадбанк» заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії №2203-1583 від 08.10.2007 року, що становить 28403,91 доларів США, що на момент ухвалення рішення еквівалентно 740855,58 грн. (а.с. 16-17).

Заява про примусове виконання подана 21.06.2018 року (а.с. 15).

25.06.2018 року старший державний виконавець Кіт В.Ю. винесла постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання зазначеного вище виконавчого листа. Боржника зобов'язано подати декларацію про доходи та майно, попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (а.с. 14).

При цьому, в матеріалах справи відсутній, як супровідний лист про надіслання копії постанови про відкриття виконавчого провадження, так і докази отримання такої постанови боржником ОСОБА_3

Цього ж дня, постановою від 25.06.2018 року старший державний виконавець Кіт В.Ю. наклала арешт на все майно, що належить боржнику у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів 740855,58 грн. (а.с. 13).

20.07.2018 року накладено арешт на кошти боржника, що містяться на рахунках у Західному ГРУ ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с. 4).

23.07.2018 року старший державний виконавець Кіт В.Ю. звернулась із запитом у Головне управління державної міграційної служби у Львівській області про надання інформації про видачу ОСОБА_3 документа, що дає право на виїзд з України (а.с. 3).

З відповіді Державної фіскальної служби України за відповідними параметрами запиту (ОСОБА_3.) інформація відсутня, пенсії боржник також не отримує, за трудовим або цивільно-правовим договором не працює, за даними ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» інформацією про реєстрацію квартири АДРЕСА_2 - бюро не володіє (а.с. 6-12).

Нормами Конституції України (ст.ст. 124, 129) і ЦПК України (ст. 18) визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно із ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має, зокрема, право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів (п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону).

Скориставшись наданими йому законом повноваженнями, старший державний виконавець Кіт В.Ю. 04.09.2018 року звернулася до суду з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_3, як боржника у праві виїзду за межі України до виконання останнім своїх зобов»язань (а.с. 1).

В поданні державний виконавець стверджувала, що рішення боржник не виконав, декларацію не подав. В межах проведених заходів примусового виконання рішення, із запитів скерованих у реєструючі органи встановлено, що майно у боржника відсутнє, на відкритих рахунках у банках кошти відсутні. Вважала, що боржник ухиляється від виконання своїх зобов'язань.

Поряд з цим, у самому поданні державний виконавець зазначила, що копію постанови про відкриття виконавчого провадження боржник не отримав, конверт із такою повернувся у ВДВС без вручення.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України».

Положеннями ст. 6 цього Закону встановлено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, зокрема, він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

В свою чергу, порядок вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України визначено у ст. 441 ЦПК України, відповідно до якої питання про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Отже, задоволення подання виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

У зв'язку з цим, з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Таким чином, предметом доказування є саме факт (факти) умисних винних дій, спрямованих на ухилення боржника від виконання зобов'язань, за умови об'єктивної спроможності боржника виконувати зобов'язання, відсутності перешкод для цього.

Колегія суддів виходить із того, що права і обов'язки сторін та інших учасників виконавчого провадження визначені статтею 19 ЗУ «Про виконавче провадження».

У частині 5 статті 19 цього Закону вказано, що боржник зобов'язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення , допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій , за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п'яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України, повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини, своєчасно з'являтися на вимогу виконавця, надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Отже, на момент звернення до суду з поданням, факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та підтверджуватися матеріалами виконавчого провадження.

Поряд з цим, державний виконавець не долучила до матеріалів подання доказів отримання боржником усіх матеріалів виконавчого провадження у межах такого, як це вимагає закон, а також Актів про опис майна чи вихід за місцем проживання боржника та неможливість доступу до такого.

При цьому, колегією суддів враховується те, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с. 50-51).

Крім цього, 11.01.2019 року ОСОБА_3 подав Декларацію про доходи та майно боржника фізичної особи (а.с. 55-59).

Враховуючи зазначене колегія суддів приходить переконання про те, що суд першої інстанції не з'ясував обставини щодо того, чи ухиляється ОСОБА_3 від виконання зобов'язання, покладеного на нього рішенням суду, а надані виконавцем докази цього відсутні.

За таких підстав, задовольняючи вищевказане подання, суд першої інстанції обмежився виключно встановленням факту невиконання відповідного судового рішення, не зазначив при цьому достатньої аргументації про необхідність застосування вказаного обмеження та оцінки доказів, поданих державним виконавцем, зокрема щодо того, що боржник дійсно ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням.

Зважаючи на те, що доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_3 свідомо ухиляється від виконання зобов»язань виконавцем не подано, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно інформації, наданої головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби на запит виконавця, боржник ОСОБА_3 впродовж 2018 року перетинав державний кордон України, що як зазначає останній є необхідністю та пов'язане з трудовою діяльністю.

Оскільки державний виконавець в порушення вимог ст.ст. 77-78 ЦПК України, не надав суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що нею вчинено усіх можливі заходи до виконання судового рішення і таке рішення не виконано внаслідок ухилення боржника від виконання зобов'язань, при цьому апеляційним судом встановленні обставини, які свідчать про протилежне, оскаржувана ухвала суду не може залишатись в силі і підлягає скасуванню, а у задоволенні подання державного виконавця необхідновідмовити.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, 372, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст. ст. 381, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 05 вересня 2018 року скасувати.

В задоволенні подання старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області Кіт В.Ю. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3- відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 27 березня 2019 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк