Номер провадження: 22-ц/813/580/19
Головуючий у першій інстанції Васильків О.В.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2019 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи: 520/16966/15-ц

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Князюка О.В.,Таварткіладзе О.М.,

- за участю секретаря судового засідання Віцько А.І.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_1 ,

- відповідачі 1) ОСОБА_2 , 2) ОСОБА_3

- треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору 1) Публічне акціонерне товариство «Антарктика», 2) Одеська міська рада,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Публічне акціонерне товариство «Антарктика», Одеська міська рада, про виділення в натурі частки домоволодіння, визнання права власності, та визначення порядку користування земельною ділянкою, зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Публічне акціонерне товариство «Антарктика», Одеська міська рада, про усунення перешкод у праві користування, за апеляційною скаргою адвоката Сігнаєвського Андрія Олеговича представника ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Васильків О.В. о 15 годині 43 хвилині 05 грудня 2017 року,

встановив:

У грудні 2015 р. та травні 2016 р. ОСОБА_1 звернулась до суду з вищезазначеним уточненим у серпні 2017 р. позовом, в якому з урахуванням об`єднання позовних вимог, остаточно просить: 1) припинити право спільної часткової власності на домоволодіння АДРЕСА_1 ; 2) виділити ОСОБА_1 на праві приватної власності будинок під літ. «Ф», загальною площею 39,9 кв. м., житловою площею 16,0 кв. м., який складається з житлової кімнати 1-5, площею 16,0 кв. м., кухні 1-2, площею 12,8 кв. м., санвузлу 1-3, площею 4,3 кв. м., коридору 1-4, площею, 6,8 кв. м., погрібну 1-1, площею 3,8 кв. м., гаражу № 101, площею 19,3 кв. м., частини мостіння ІІ та частину огорожі; 3) визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на будинок під літ. «Ф», загальною площею 39,9 кв. м., житловою площею 16,0 кв.м., який складається з житлової кімнати 1-5, площею 16,0 кв. м., кухні 1-2, площею 12,8 кв. м., санвузлу 1-3, площею 4,3 кв. м., коридору 1-4, площею, 6,8 кв. м., погрібну 1-1, площею 3,8 кв. м., гаражу № 101, площею 19,3 кв. м., частини мостіння 2 та частину огорожі; 4) визначити порядок користування земельною ділянкою між співвласниками домоволодіння АДРЕСА_1 , згідно з варіанту визначеного висновком судової експертизи; 5) виділити ОСОБА_1 в користування земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , площею 226,0 кв. м., визначивши межі, згідно висновку експертизи № 4174 від 26.05.2017 р., який відображений в додатку № 2, а саме: від точки 29 на відстані 7,03 м. до точки 30; від точки 30 на відстані 3,75 м. до точки 31; від точки 31 на відстані 3,16 м. до точки 32; від точки 32 на відстані 5,43 м. до точки 33; від точки 33 на відстані 6,36 м. до точки 34; від точки 34 на відстані 5,56 м. до точки 35; від точки 35 на відстані 0,64 м. до точки 36; від точки 36 на відстані 3,78 м. до точки 37; від точки 37 на відстані 2,51 м. до точки 38; від точки 38 на відстані 1,52 м. до точки 39; від точки 39 на відстані 6,99 м. до точки 26; від точки 26 на відстані 3,40 м. до точки 27 і далі вздовж житлового будинку до точки 28; від точки 28 на відстані 5,60 м. до точки 29.

ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що між співвласниками будинку склався певний порядок користування житловим будинком та відповідною земельною ділянкою. Крім того, вказує на те, що відповідачі заперечують право власності останньої на частку у спірному домоволодінні. Оскільки відповідачі відмовляються здійснити розподіл домоволодіння в натурі, заперечують право власності ОСОБА_1 на частку у спірному домоволодінні, вона змушена звернутися до суду із зазначеними позовними вимогами (Т. 1 а. с. 3 8, Т. 2 а. с. 103 106, Т. 2 а. с. 121 122, Т. 2 а. с. 148 - 149).

У серпні 2017 р. представник ОСОБА_2 адвокат Сігнаєвський А.О. звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому просив суд усунути перешкоди у праві користування будинковолодінням та земельною ділянкою, шляхом знесення самовільно збудованих тимчасових споруд (сарай/гараж), огорожі з металевої конструкції з земельної ділянки, розташованої за адресою - АДРЕСА_1 .

Зустрічний позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 створює перешкоди у праві користування належною ОСОБА_2 власністю (Т. 2, а. с. 115 121).

У судовому засіданні суду першої інстанції представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 первісні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. При цьому представник вказала, що уточненні первісні позовні вимоги узгоджуються із висновком експертизи № 177/2015 від 04.12.2015 р.. У задоволенні вимог зустрічного позову просила відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник - ОСОБА_5 у судовому засіданні суду першої інстанції частково заперечували проти задоволення первісного позову. Представник пояснив, що відповідач визнає вимогу позивача про виділ частини будинку в натурі, проте заперечує проти інших вимог позову, так як запропонований позивачем порядок користування земельною ділянкою складений без врахування часток у праві власності на житловий будинок. Зустрічний позов підтримав та просив його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 до судового засідання суду першої інстанції не з`явилась.

Представник третьої особи - Одеської міської ради до судового засідання не з`явився. В ході розгляду справи, зокрема у судовому засіданні 16.11.2017 р., представник Одеської міської ради Юраш В.В. пояснював, що судом встановлено, що спірна земельна ділянка не має самовільних споруд. Питання щодо землекористування можливо вирішувати шляхом встановлення сервітуту, земля не приватизована. Вимоги щодо встановлення сервітуту, перерахунку часток та грошової компенсації не заявлені. Позов ОСОБА_1 щодо виділення її частки в самостійну одиницю вважав можливим задовольнити.

Представник ПАТ «Антарктика» до судового засідання не з`явився. До суду першої інстанції було надано заяву про розгляд справи за відсутності представника ПАТ «Антарктика».

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 05.12.2017 р. вищевказаний позов ОСОБА_1 задоволено.

Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на домоволодіння АДРЕСА_1 .

Виділено ОСОБА_1 на праві приватної власності частину домоволодіння АДРЕСА_1 , під літ. «Ф», загальною площею 43,7 кв. м., житловою площею 16,00 кв. м., який складається із: житлової кімнати 1-5 площею 16,00 кв. м., кухні 1-2 площею 12,8 кв. м., санвузлу 1-3 площею 4,3 кв. м., коридору 1-4 площею 6,8 кв. м., погрібу 1-1 площею 3,8 кв. м., гаражу № 101 площею 19,3 кв. м., частини мостіння ІІ та частини огорожі.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на будинок за адресою - АДРЕСА_1 , загальною площею 43,7 кв. м., житловою площею 16,00 кв. м., який складається із: житлової кімнати 1-5 площею 16,00 кв. м., кухні 1-2 площею 12,8 кв. м., санвузлу 1-3 площею 4,3 кв. м., коридору 1-4 площею 6,8 кв. м., погрібу 1-1 площею 3,8 кв. м., гаражу № 101 площею 19,3 кв. м., частини мостіння ІІ та частини огорожі.

Визначено порядок користування земельною ділянкою між співвласниками домоволодіння за адресою - АДРЕСА_1 , згідно висновку експерта № 4174 від 26.05.2017 року.

Виділено ОСОБА_1 у користування земельну ділянку, розташовану за адресою - АДРЕСА_1 , площею - 226,0 кв. м., визначивши межі, згідно додатку № 2 до висновку експерта № 4174 від 26.05.2017 р..

Відмовлено у задоволенні вищезазначеного зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи - ПАТ «Антарктика», Одеська міська рада, про усунення перешкод у праві користування.

Рішення суду першої інстанціїмотивовано тим, що у ході розгляду справи сторона відповідача ОСОБА_2 визнавала позовні вимоги ОСОБА_1 про виділ частки домоволодіння в натурі, якою вона користується. При цьому, сторона відповідача ОСОБА_2 вказувала, що площа приміщень, якими користується позивачка не відповідає її частці у праві власності, проте відповідає порядку користування, який склався між співвласнеиками. Представник вказав, що відповідачу зрозуміло положення щодо грошової компенсації вартості тієї частки, що перевищує частку позивача у праві власності. Однак, відповідач ОСОБА_2 не заявляє та немає наміру на пред`явлення даних вимог.

З урахуванням вказаного, приймаючи до уваги висновок експерта № 4174 від 26.05.2017 року, яким встановлено технічну можливість виділення в натурі 38/300 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , які знаходяться у фактичному користуванні ОСОБА_1 , та визнання відповідачем вказаної вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 в цій частині, а саме - щодо припинення права спільної сумісної власності, виділення частки житлового будинку в натурі та визнання права власності.

Крім того, суд першої інстанції прийшов до висновку щодо необхідності визначити між сторонами порядок користування земельною ділянкою, розташованою за адресою - АДРЕСА_1 , згідно запропонованого експертом варіанту порядку користування земельною ділянкою - згідно фактичного користування, який передбачає виділення в користування ізольованих ділянок: ОСОБА_1 з часткою 38/300 виділити в користування земельну ділянку, площею - 226,0 кв. м.; ОСОБА_2 з часткою 169/300 виділити в користування земельну ділянку, площею - 373,0 кв. м.. Варіант порядку користування земельною ділянкою графічно відображений в додатку № 2 до судової експертизи.

Отже, враховуючи задоволення судом позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення порядку користування земельною ділянкою, та відсутність достатніх доказів розміщення спірних некапітальних об`єктів на земельній ділянці, якою користується ОСОБА_2 , що свідчило б про порушення прав останньої, суд першої інстанції прийшов до висновку, що зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягають задоволенню, так як є необґрунтованими та недоведеними (Т. 2, а. с. 186 192).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 адвокат Сігнаєвський А.О. просить скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 05.12.2017 р.. Ухвалити нове судове рішення, яким в задоволені первісного позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі, задовольнити вищенаведений зустрічний позов ОСОБА_2 , а саме - усунути перешкоди у праві користування будинковолодінням та земельною ділянкою, шляхом знесення самовільно збудованих споруд (сарай/гараж), огорожі з металевою конструкцією з земельної ділянки, розташованої за адресою - АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 адвокат Сігнаєвський А.О. вказує на те, що суд першої інстанції не звернув уваги на той факт, що позивачка просила виділити частину будинку, що не відповідає розміру її частини у праві власності і просила виділити 43,7 кв. м., що аж на 29 кв. м. перевищує її частку. Задовольняючи вказану вимогу позову, суд першої інстанції помилково зазначив про визнання цієї вимоги ОСОБА_2 , адже остання лише не заперечувала проти виділення зазначеної частки за умови компенсації ринкової вартості майна, що перевищує частку у праві спільної часткової власності ОСОБА_1 .. Таким чином, позивачка порушує право ОСОБА_2 на вільне користування належною їй власністю. Крім того, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що металевий гараж, власником якого є ОСОБА_6 , є об`єктом нерухомого майна і незаконно відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 ..

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Гайдай Я.Ф. просить апеляційний суд відмовити у задоволені апеляційної скарги представника ОСОБА_2 адвоката Сігнаєвського А.О.. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2017 р. просить залишити без змін.

Вимоги відзиву на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Гайдай Я.Ф. обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Зазначає, що суд дійшов до правильного висновку щодо виділення частки в натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою. Судом було правильно взято до уваги те, що гараж/сарай не є самовільною спорудою, а належить на праві власності позивачці, яка отримала його в дар від свого батька. В свою чергу право на гараж/сарай було визнано за батьком позивачки на підставі мирової угоди, укладеної між ним та ОСОБА_2 .. Вказує на те, що виходячи із того, що гараж/сарай не є самовільною спорудою, відповідно не підлягали задоволенню вимоги ОСОБА_2 щодо його знесення, а тому судом було правомірно відмовлено в задоволені позовних вимог ОСОБА_2 ..

У судовому засідання представники ОСОБА_2 адвокат Сігнаєвський А.О. та Нікульшин Ю.В. підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги.

Представник ОСОБА_1 адвокат Гайдай Я.Ф. у судовому засіданні заперечувала проти апеляційної скарги. Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення. Рішення суду першої інстанції просила залишити без змін.

Експерт Рапач К.В. у судовому засіданні пояснив, що варіант виділу частки із житлового будинку та порядок користування земельною ділянкою ним було визначено згідно питань, які перед ним були поставлені судом та наявних у справі матеріалів. Питання щодо визначення перевищення вартості частки ОСОБА_1 , яка підлягає сплаті іншому співвласнику у житловому будинку, перед ним не ставилося, а тому він це питання не вирішував. Як не вирішував і питання щодо визначення порядку користування земельною ділянкою згідно часток співвласників у житловому будинку, оскільки таке питання перед експертом не ставилося.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки не повідомили. Відзиву на апеляційну скаргу, заяв та клопотань не надали.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому вирішені спору, освідомленість інших учасників справи про її розгляд, думку осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, про можливість розгляду справи за відсутності її інших учасників, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її інших учасників.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

З огляду на вимоги апеляційної скарги, апеляційний суд переглядає законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції тільки в частині задоволення позовних вимог, оскільки в іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції. Вважає, що суд першої інстанції, на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів, вірно встановив вищевказані обставини по справі, дійшов правильного вищезазначеного висновку про задоволення первісного позову ОСОБА_1 та про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 . Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 11, 15, 16, 183, 328, 355, 356, 358, 364, 368, 392 ЦК України) та процесуального (ст. ст. 81, 82, 263, 264 ЦПК України) права. Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних висновків суду.

На підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 32464129 від 13.12.2011 року вбачається, що ОСОБА_1 є власником 38/300 частин домоволодіння АДРЕСА_1 (Т 1, а. с. 27).

Співвласниками домоволодіння АДРЕСА_1 разом із позивачем є ОСОБА_2 , якій належить 131/300 частин будинку, та ОСОБА_3 , якій належить 31/100 частин. Вказані обставини у ході розгляду справи визнавалися сторонами та ними не оспорювалися.

Як вбачається з матеріалів справи, спірне домоволодіння складається з: житловий будинок літ. «Ф» житловою площею 25,9 кв.м., сарай під № 31, сарай під № 17, вбиральня під № 32, гараж під № 101, гараж під № 101-а, огорожа під № 1-6, та мостіння І-ІІ, яке розташоване на земельній ділянці площею 220, 4 кв.м, що знаходиться у фактичному користуванні за адресою: АДРЕСА_1 .

У ході розгляду справи сторона позивача пояснювала, що між співвласниками спірного домоволодіння та земельної ділянки склався порядок користування даною земельною ділянкою, відповідно до якого:

- у фактичному користуванні ОСОБА_2 знаходиться будинок під літ. «Ф1», сарай під № 31 та № 17, гараж під № 101, вбиральня під № 32, мостіння під № І та частина огорожі;

- у фактичному користуванні позивача ОСОБА_1 знаходиться частина будинку під літ. «Ф», яка складається з житлової кімнати 1-5, площею 16,0 кв.м., кухні 1-2, площею 12,8 кв.м., санвузлу 1-3, площею 4,3 кв.м., коридору 1-4, площею 6,8 кв.м., погріб 1-1 площею 3,8 кв.м., частини мостіння під літ. «ІІ» та частина огорожі.

- у фактичному користуванні ОСОБА_3 знаходиться будинок під літ. «Ф2», який складається з 2-1 коридору, площею 2,4 кв.м., кухні 2-2, площею 14,3 кв.м., 2-3 житлової кімнати, площею 10,1 кв.м., 2-4 житлової кімнати, площею 7,8 кв.м., 2-5 санвузлу, площею 2,6 кв.м., гаражу під № 101-а, частини мостіння під № ІІ та частини огорожі.

Частка відповідача ОСОБА_3 має відокремлену територію, як в будинку, так і в частині землекористування, що не оспорювалось сторонами.

Судом досліджено наданий позивачем до матеріалів справи висновок № 177/2015 судової будівельно-технічної експертизи від 04.12.2015 року, виготовлений експертом ПП «Одеський науково-дослідницький центр експертних досліджень ім. Скибинського С.С.», згідно якого експерт вказує на технічну можливість виділу в натурі із загального житлового будинку АДРЕСА_1 належної ОСОБА_1 власності з часткою 38/300, в склад якої входить частина житлового будинку літ «Ф», загальною площею 43,7 кв. м., в тому числі, житловою площею 16,0 кв. м., в складі приміщень: 1-2 кухня, площею 12,8 кв.м., 1-3 санвузол, площею 4,3 кв.м., 1-4 коридор, площею 6,8 кв.м., 1-5 житлова, площею 16,0 кв.м., І погріб, площею 3,8 кв.м, гараж № НОМЕР_1 , площею забудови 19,3 кв.м. (Т 1, а. с. 38 - 49).

Так, ухвалою суду від 16.08.2016 року у справі було призначено судову будівельно-технічну експертизу щодо технічної можливості виділу в натурі 38/300 частин спірного домоволодіння, а також варіантів виділу (Т 1, а. с. 158).

Судом досліджено висновок № 4174 судової будівельно-технічної експертизи по справі, складений 26.05.2017 року судовим експертом К.В. Рапачем (Т 2, а. с. 3 16), яким встановлено, що існує технічна можливість виділити в натурі 38/300 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , які складаються із будинку під літ. «Ф», яка складається з житлової кімнати 1-5, площею 16,0 кв. м., кухні 1-2, площею 12,8 кв. м., санвузлу 1-3, площею 4,3 кв. м., коридору 1-4, площею 6,8 кв. м., погріб 1-1 площею 3,8 кв. м., гаражу № 101, площею 19,3 кв. м., частини мостіння під літ. «ІІ» та частина огорожі, які знаходяться у фактичному користуванні ОСОБА_1 ..

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 4174 від 26.05.2017 року, площа земельної ділянки, що відповідає часткам співвласників складає: ОСОБА_2 169/300 (486,7 кв. м.); ОСОБА_1 38/300 (109,4 кв. м.); Уайт ОСОБА_7 93/300 (267,9 кв. м.).

Експерт робить висновок, що технічно не можливо надати варіант порядку користування земельної ділянки відповідно до варіанту виділу, при якому в користування ОСОБА_1 виділяється земельна ділянка згідно частки у праві власності 38/300, площею 109,4 кв. м..

У висновку запропоновано варіант порядку користування земельною ділянкою за адресою - АДРЕСА_1 , згідно порядку користування, який фактично склався і передбачає виділення в користування ізольованих ділянок: - ОСОБА_1 з часткою 38/300 пропонується виділити в користування земельну ділянку, площею 226,0 кв. м.; - ОСОБА_2 з часткою 169/300 пропонується виділити в користування земельну ділянку, площею 373,0 кв. м.. Варіант порядку користування земельною ділянкою графічно відображений в додатку № 2.

Між сторонами виникли правовідносини щодо виділу частки із житлового будинку, що є у спільній частковій власності, визначення порядку користування земельною ділянкою.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За приписами ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Поняття спільної часткової власності визначено в частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Спільною сумісною власністю є спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності (частина перша статті 368 ЦК України).

У відповідності до вимог ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Відповідно до вимог статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

В абзаці першому пункту 6 постанови Пленуму "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок" від 4 жовтня 1991 р. N 7 визначено, що при вирішенні справ про виділ у натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, слід мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. При неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За правилами частини 1 статті 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Апеляційний суд критично відноситься до доводів апеляційної скарги про те, що задовольняючи позов ОСОБА_1 суд першої інстанції помилково зазначив про визнання цієї вимоги ОСОБА_2 , адже остання лише не заперечувала проти виділення зазначеної частки за умови компенсації ринкової вартості майна, що перевищує частку у праві спільної часткової власності ОСОБА_1 , з огляду на те, що вказаний довід апеляційної скарги є таким, що спростовується матеріалами справи. Зокрема, спростовується змістом зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 : «…На підставі висновку експерта, о з урахуванням зазначених недоліків є недопустимим доказом, ОСОБА_1 просить: - виділити їй частину будинку, площею 43,7 кв.м.; -земельну ділянку площею 220,4 кв.м.; - гараж площею 169,3 кв.м.

Проти першої вимоги не заперечуємо, оскільки вона відповідає складеному порядку користування…» (Т. 2, а. с. 119, 4-й та 5-й абзаци знизу). Саме вбачаючи згоду останньої щодо вказаного виділу частини будинку позивачці, судом першої інстанції задоволено цю вимогу ОСОБА_1 ..

За приписами частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом першої інстанції встановлено, а сторонами не спростовано, що у ході розгляду справи судом першої інстанції сторона відповідача ОСОБА_2 визнавала позовні вимоги ОСОБА_1 про виділ частки домоволодіння в натурі, якою вона користується. При цьому сторона відповідача ОСОБА_2 вказувала, що площа приміщень, якими користується позивач не відповідає частці позивача у праві власності, проте відповідає складеному порядку користування. Представник вказав, що відповідачу зрозуміло положення щодо грошової компенсації вартості тієї частки, що перевищує частку позивача у праві власності. Однак, відповідач ОСОБА_2 не заявляє та немає наміру на пред`явлення даних вимог.

Крім того, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необхідності визначити порядок користування між сторонами земельною ділянкою, розташованою за адресою - АДРЕСА_1 , згідно запропонованого експертом варіанту порядку користування земельною ділянкою, згідно фактичного користування, який передбачає виділення в користування ізольованих ділянок: - ОСОБА_1 з часткою 38/300 виділити в користування земельну ділянку, площею - 226,0 кв. м.; - ОСОБА_2 з часткою 169/300 виділити в користування земельну ділянку, площею - 373,0 кв. м.. Матеріали справи не містять інших належних та допустимих доказів щодо визначення вартості перевищення виділеної ОСОБА_1 частки над її часткою у житловому будинку, порядку користування земельною ділянкою згідно розміру часток співвласників у житловому будинку. В апеляційному суді представники ОСОБА_2 клопотання про призначення експертизи не заявляли. Як вказувалося вище, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Крім того, доводи апеляційної скарги щодо незаконності відмови у задоволенні вказаного зустрічного позову є безпідставними, так як у 2001 році за первісним власником ОСОБА_6 ухвалою суду від 10.12.2001 року визнано право власності на гараж металевий. Згідно п. 3.2 Наказу № 127 від 24.05.2001 року Державного комітету будівництва, архітектури і житлової політики України визначено, що навіси та огорожі не відносяться до об`єктів самовільного будівництва, про що і зроблено висновок судом першої інстанції.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України», від 10 лютого 2010 року , заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя , у рішеннях суддів та інших органів з вирішенням спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий , що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення ( рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія А, N 303 A, п.29).

За таких обставин апеляційна скарга є безпідставною, а тому її треба залишити без задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скаргиадвоката Сігнаєвського А.О. - представника ОСОБА_2 , а також для прийняття доводів представника апелянта у суду апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Сігнаєвського Андрія Олеговича - представника ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 24 грудня 2019 року.

Головуючий суддя: А.П. Заїкін

Судді: О. В. Князюк

О. М. Таварткіладзе