Провадження № 2/201/1340/2019
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді - Ткаченко Н.В.

за участю секретаря - Іващенко Ю.О.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче об'єднання «Созидатель» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги, інфляційних витрат та трьох процентів річних,

В С Т А Н О В И В:

28.11.2018р. ПрАТ «НВО «Созидатель» звернулося до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги, інфляційних витрат та трьох процентів річних (а.с. № 3 - 5).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 28.12.2018р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін (а.с. № 21).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що позивач ПрАТ «НВО «Созидатель» є надавачем комунальних послуг мешканцям житлового будинку АДРЕСА_1 у цьому будинку була передана відповідачеві на підставі акту здачі-приймання квартири від 03.06.2003р. Відповідач має заборгованість за спожиті послуги станом на 01.10.2016р. в сумі 7 703,66 ґрн.

На підставі викладеного, посилаючись на норми ст.ст. 509, 525, 526, 610 ЦК України, ст.ст. 67, 68 ЖК України, положення Законів України «Про житлово-комунальні послуги», «Про теплопостачання», просить стягнути з відповідача основний борг в сумі 7 703,66 грн., а також інфляційні витрати в сумі 2 129,88 грн., три відсотки річних в сумі 498,11 грн.

Відповідач позовні вимоги не визнав. 12.03.2019р. надав відзив на позовну заяву (а.с. № 27), в якому зазначив, що позивачем пропущено строк позовної даності при зверненні з цим позовом, оскільки заборгованість заявлена до стягнення виникла з серпня 2015р. Крім того, жодних договорів з позивачем про надання комунальних послуг він не укладав, вимог про сплату боргу не отримував, а тому строк виконання зобов'язань згідно зі ст. 530 ЦК України не настав. Тому просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник позивача - адвокат Кузяков О.В. (діє на підставі довіреності від 01.03.2019р. - а.с. № 33) 21.03.2019р. надав суду заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги задовольнити повністю (а.с. № 31).

Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, місце і час розгляду справи був повідомлений належним чином за адресою наданою ВОМІ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області (а.с. № 20, 22, 24). Заяви про розгляд справи без його участі, про відкладення розгляду справи не надавав.

Оскільки сторони в судове засідання не з'явилися, то на підставі ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув справу за відсутності сторін і без фіксування процесу технічними засобами.

Підстав для винесення по справі заочного рішення немає, оскільки відсутня сукупність умов, передбачена ч.1 ст. 280 ЦПК України (є відзив відповідача від 12.03.2019р. - а.с. № 22)).

Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку позиціям сторін в сукупності з наданими письмовими доказами, оцінивши зібрані по справі докази відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Як вказує позивач, ПрАТ «НВО «Созидатель» є виконавцем комунальних послуг з утримання будинку і прибудинкової території, а також забезпечення надання інших комунальних послуг через приєднані зовнішньобудинкові мережі у житловому будинку АДРЕСА_1.

Сторонами не заперечується та обставина, що договір про надання послуг з утримання житлового будинку між ними укладено не було.

На підтвердження фактичного споживання послуг позивач надав акт здавання-приймання квартири АДРЕСА_1 загальною площею 327,6 кв.м, що знаходиться у будинку: АДРЕСА_1, складений на виконання договору на участь у пайовому будівництві № 1-9-29/30 від 24.04.2000р., на підставі якого квартира АДРЕСА_1 передана ОСОБА_1 генеральним директором АТЗТ «НВО «Созидатель», яким передбачено, що з моменту підписання цього акту замовник - ОСОБА_1 зобов'язаний сплачувати ЖЕУ «Созидатель» витрати з експлуатації квартири (а.с. № 8).

Відповідачем не оспорюється факт прийняття цієї квартири.

Як видно зі статуту ПрАТ «НВП «Созидатель», затвердженого рішенням загальних зборів від 22.01.2011р., ПрАТ «Науково-виробниче підприємство «Созидатель» є правонаступником АТЗТ «Науково-виробниче підприємство «Созидатель» (а.с. № 14 - 16).

Відповідно до положень ст. ст. 156, 162 ЖК Української РСР, власник та члени його сім'ї зобов'язані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Між позивачем та відповідачем склалися відносини у сфері житлово-комунальних послуг, які регулюються положеннями Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до ч. 1 ст. Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004р. № 1875-IV, в редакції Закону чинній на час виникнення спірних правовідносин, споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно зі ст. 13 Закону, в редакції Закону чинній на час виникнення спірних правовідносин, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону чинній на час виникнення спірних правовідносин, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Хоч у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

При цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, споживачі зобов'язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов'язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20.04.2016р. № 6-2951цс15.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта ст. 256 ЦК України).

Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

При цьому перебіг позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК).

Зі змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в судовому порядку. Правила переривання перебігу позовної давності суд застосовує незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, може з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу. При цьому, якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

В такому разі слід дослідити призначення платежів, квитанції на сплату житлово-комунальних послуг та історію таких оплат і в разі вчинення боржником оплати чергового платежу, встановити чи не свідчить така дія про визнання лише певної частини боргу, що не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у Постанові за № 6-43цс17 від 22.03.2017р.

Правовою позицією Верховного Суду України від 09.11.2016р. у справі № 6-1457цс16 передбачено, що відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу ч. 3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

Вирішуючи питання про розмір стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, суд не може врахувати заяву відповідача про застосування строку позовної давності, оскільки з виписки з особового рахунку ОСОБА_1 станом на 01.10.2016р. вбачається, що за період з серпня 2015р. по вересень 2016р. позивачем нараховувалася плата за послуги з утримання будинку та прибудинкової території, опалення і ремонт. При цьому, як видно з графи «сплачено» з розбивкою за кожну послугу, за цей період позивач кожного місяця, окрім вересня 2015р. і липня - вересня 2016р. , частково сплачував за ці послуги. Всього сплатив 40 849,56 грн., а сума загального боргу станом на вересень 2016р. становить 7 703,66 грн. (а.с. № 9, 10).

За таких обставин відсутні підстави для застосування позовної давності, оскільки, сплачуючи за послуги черговими платежами, відповідач такими діями визнав борг, а у відзиві на позовну заяву не вказав про те, що він не визнає нарахування або визнає лише частину боргу за комунальні послуги. Означене вказує на наявність підстав для переривання перебігу позовної давності стосовно інших платежів.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як роз'яснив Верховний Суд України у правовій позиції від 16.12.2015р. у справі № 6-2023цс15, закріплена в пункті 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово - комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування до таких правовідносин правових норм, установлених у статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами. Тобто, у разі прострочення виконання грошового зобов'язання з оплати отриманих житлово - комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України.

Отже, сума заборгованості в розмірі 7 703,66 грн. за послуги з утримання житлового будинку, споруд та прибудинкової території та послуги з опалення, холодного і гарячого водопостачання, яка утворилася з серпня 2015р. по вересень 2016р., підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача інфляційні витрати в розмірі 2 129,88 грн. та 3% річних в розмірі 498,11 грн. від простроченої суми.

На спростування правильності розрахунку заборгованості за комунальні послуги, а також інфляційних витрат і 3% річних відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів або контрозрахунків.

Враховуючи викладене, позовні вимоги ПрАТ «НВО «Созидатель» підлягають задоволенню.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що позовні вимоги задоволено, судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору в сумі 1 762 грн. (а.с. № 2) підлягають стягненню з відповідача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 264, 526, 625 ЦК України, положеннями Законів України «Про житлово-комунальні послуги», правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними у постановах від 20.04.2016р. № 6-2951цс15, від 09.11.2016р. у справі № 6-1457цс16, від 22.03.2017р. у справі № 6-43цс17, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 128-131, 141, 223, ч.2 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче об'єднання «Созидатель» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги, інфляційних витрат та трьох процентів річних - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче об'єднання «Созидатель» заборгованість в розмірі 7 703грн.66коп. за житлово-комунальні послуги, яка утворилася з серпня 2015р. по вересень 2016р., інфляційні витрати в розмірі 2 129грн.88коп. та 3% річних від простроченої суми в розмірі 498грн.11коп., а всього 10 331 грн.65коп. (десять тисяч триста тридцять одну грн. 65 коп.).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче об'єднання «Созидатель» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 762 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя Ткаченко Н.В.