Номер провадження 2/754/6939/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - ЛІСОВСЬКОЇ О.В.

за участю секретаря - Грей О.П.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Куцицького О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Галицька», ОСОБА_3 , третя особа: Моторно (транспортне) страхове бюро України, про стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до відповідачів ПрАТ СК «Галицька», ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 30.05.2018 року о 10 годині 55 хвилин на Дніпровському узвозі у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода між автомобілем Toyota Yaris д/н НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 та автомобілем Hyndai Accent д/н НОМЕР_2 , що належить позивачці ОСОБА_2 Відповідачка ОСОБА_3 визнана винною у скоєній ДТП та притягнута до адміністративної відповідальності. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідачки була застрахована в ПрАТ «СК «Галицька». Протоколом узгодження розміру страхового відшкодування та порядку його виплати від 08.02.2019 року страховик і потерпіла ОСОБА_2 узгодили розмір страхового відшкодування за пошкоджений транспортний засіб Hyndai Accent д/н НОМЕР_2 . ПрАТ «СК «Галицька» та потерпіла погодили порядок виплати страхового відшкодування в наступному порядку: в термін до 28.02.2019 року виплачується сума в розмірі 8467,86 грн., в термін до 31.03.2019 року виплачується сума у розмірі 8467, 86 грн. Проте станом на дату звернення до суду грошові кошти позивачці перераховано не було. На підставі викладеного позивачка звертається до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з ПрАТ «СК «Галичина» на її користь грошові кошти у розмірі 16935, 73 грн.; стягнути з ОСОБА_3 на користь позивачки моральну шкоду в розмірі 5000, 00 грн.; стягнути з ПрАТ «СК «Галичина» та ОСОБА_4 судові витрати та витрати на правову допомогу.

04.11.2019 року до суду надійшов Відзив на позовну заяву від представника відповідачки ОСОБА_3 - ОСОБА_5 , відповідно до якого представник зазначає, що вимоги позивачки до відповідачки ОСОБА_3 є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення. В обґрунтування своїх вимог щодо стягнення моральної шкоди позивачка зазначає, що вона отримала моральну шкоду через те, що була вимушена звертатись до ПрАТ «СК «Галицька» з численними скаргами внаслідок ухилення останньої від виплати страхового відшкодування, а не внаслідок дій чи бездіяльності ОСОБА_3 . Більш того, жодних доказів будь-яких звернень до ОСОБА_3 щодо відшкодування збитків позивачка не надала. На підставі викладеного представник відповідачки просить у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_3 моральної шкоди у розмірі 5000, 00 грн. відмовити та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати на правничу допомогу у розмірі 2000, 00 грн.

У судовому засіданні представник позивачки повністю підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити.

Представник відповідачки ОСОБА_3 - ОСОБА_5 - в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник відповідача - ПрАТ «СК «Галицька» - у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідача, за наявних у справі матеріалів.

Представник третьої особи - МТСБУ - у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника відповідача, за наявних у справі матеріалів.

Вислухавши пояснення представника позивачки, представника відповідачки, вивчивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Судом встановлено, що 30.05.2018 року о 10 годині 55 хвилин на Дніпровському узвозі у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода між автомобілем Toyota Yaris д/н НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 та автомобілями Hyndai Accent д/н НОМЕР_2 , що належить позивачці ОСОБА_2 .

Постановою судді Печерського районного суду м. Києва від 11.09.2018 року відповідача ОСОБА_3 визнано винною у скоєній ДТП та закрито провадження у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідачки ОСОБА_3 була застрахована в ПрАТ «СК «Галицька».

Відповідно до Протоколу узгодження розміру страхового відшкодування та порядку його виплати від 08.02.2019 року ПрАТ «СК «Галицька» та ОСОБА_2 узгодили розмір страхового відшкодування за пошкоджений транспортний засіб Hyndai Accent д/н НОМЕР_2 . ПрАТ «СК «Галицька» та потерпіла погодили порядок виплати страхового відшкодування в наступному порядку: в термін до 28.02.2019 року виплачується сума в розмірі 8467,86 грн., в термін до 31.03.2019 року виплачується сума у розмірі 8467, 86 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно із ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 990 ЦК України страховик здійснює виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

При настанні страхового випадку, відповідно до вимог ст. 22.1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

В своїх позовних вимогах ОСОБА_2 просить стягнути з ПрАТ «СК «Галицька» суму невиплаченого страхового відшкодування в розмірі 16935, 73 грн.

Згідно з положеннями статті 9 пункту 9.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховою сумою є грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Відповідно до ст. 36.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Статтею 36.2 Закону визначено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Такий правовий висновок сформулювала Велика Палата Верховного Суду постанові від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц.

Судом встановлено, що ПрАТ «СК «Галицька» та потерпіла погодили порядок виплати страхового відшкодування в наступному порядку: в термін до 28.02.2019 року виплачується сума в розмірі 8467,86 грн., в термін до 31.03.2019 року виплачується сума у розмірі 8467, 86 грн.

Проте станом на дату звернення до суду грошові кошти перераховано не було.

Виходячи з викладеного вище, враховуючи розмір спричиненої матеріальної шкоди, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 у частині стягнення з відповідача ПрАТ «СК «Галицька» суми страхового відшкодування в розмірі 16935, 73 грн. підлягають задоволенню, як підставні та обґрунтовані.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, то слід зазначити наступне.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, як мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» звернуто увагу судів на те, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживань у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Суд вважає обґрунтованими вимоги ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, оскільки вважає, що внаслідок ДТП, що сталася з вини відповідачки, позивачці було заподіяно моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, у зв`язку з протиправною поведінкою відповідачки ОСОБА_3 під час ДТП та пошкодженням її автомобіля, а також у подальших діях позивачки щодо відшкодування завданої їй шкоди. Що стосується розміру відшкодування, то суд при визначенні розміру враховує, що через неможливість користування автомобілем були порушені нормальні життєві зв`язки позивачки, ПрАТ "СК "Галицька" ухиляється від виплати страхового відшкодування, що стало причиною морального виснаження позивачки, що вплинуло на її настрій та душевний стан.

В той же час суд вважає, що розмір моральної шкоди, визначений позивачкою, є дещо завищеним, а тому вважає, що відшкодуванню підлягає моральна шкода у розмірі 2500, 00 грн. Саме такий розмір суд вважає достатнім та таким, що відповідає тим стражданням, яких зазнала позивачка внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Одночасно суд зазначає, що не бере до уваги заперечення представника відповідача щодо того, що моральну шкоду повинна відшкодувати Страхова компанія, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «г» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Враховуючи вимоги вказаного Закону, відшкодування моральної шкоди фізичній особі можливо лише у разі, якщо особі завдана шкода здоров`ю.

У даному випадку шкода здоров`ю завдана не була, а тому підстав для відшкодування моральної шкоди позивачці Страховою компанією немає.

Що стосується вимог позивачки про стягнення витрат на правничу допомогу, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат : 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою , включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

А тому Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу).

До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником витрати.

Позивачка ОСОБА_2 надала суду докази витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000, 00 грн., що підтверджується дослідженими судом документами, а саме: Договором про надання правової допомоги від 20.07.2019 року; протоколом погодження договірної ціни; актом приймання-передачі виконаних робіт № 1 від 25.07.2019 року; квитанцією до прибуткового касового ордера № 3 від 25.07.2019 року.

Враховуючи складність справи та обсяг виконаних робіт, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з ПрАТ «СК «Галицька» на користь позивачки витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6000, 00 грн.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивачки підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі по 768, 40 грн. з кожного.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265 ЦПК України, ст. 16, 22, 23, 1166, 1167, 1194 ЦК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Галицька», ОСОБА_3 , третя особа: Моторно (транспортне) страхове бюро України, про стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Галицька» на користь ОСОБА_2 суму страхового відшкодування у розмірі 16935, 73 грн., витрати на правничу допомогу у розмірі 6000, 00 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 768, 40 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 у рахунок відшкодування моральної шкоди 2500, 00 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 768, 40 грн.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Позивачка - ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Галицька», , місцезнаходження: м. Івано-Францівськ, вул. Василіянок, 22.

Відповідачка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Третя особа - Моторно (транспортне) страхове бюро України, , місцезнаходження: м. Київ, бульв. Русанівський, 8.

Повний текст рішення виготовлений 23 грудня 2019 року.

Суддя О.В.Лісовська