Постанова

Іменем України

30 січня 2019 року

м. Київ

справа № 382/2297/15-ц

провадження № 61-19751св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, Головне управління Держгеокадастру у Київській області,

третя особа - Державна реєстраційна служба Яготинського районного управління юстиції Київської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Апеляційного суду Київської області від 22 березня 2018 року у складі колегії суддів: Сержанюка А. С., Журби С. О., Коцюрби О. П.,

ВСТАНОВИВ :

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, Головного управління Держгеокадастру у Київській області, третя особа - Державна реєстраційна служба Яготинського районного управління юстиції Київської області, про визнання недійсними наказів, договорів оренди земельних ділянок, скасування їх державної реєстрації та визнання права спільної сумісної власності.

Позовна заява мотивована тим, що 06 серпня 2014 року між ОСОБА_5 та Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області укладено 8 договорів оренди землі (земельної ділянки 19,9326 га, кадастровий номер НОМЕР_1; земельної ділянки площею 7,3985 га, кадастровий номер НОМЕР_2; земельної ділянки площею 21,0211 га, кадастровий номер НОМЕР_4; земельної ділянки площею 18,3119 га, кадастровий номер НОМЕР_3; земельної ділянки площею 43,0042 га, кадастровий номер НОМЕР_5; земельної ділянки площею 44,4864 га, кадастровий номер НОМЕР_6; земельної ділянки площею 37,9045 га, кадастровий номер НОМЕР_8; земельної ділянки площею 24,4503 га, кадастровий номер НОМЕР_7. Вказані договори укладено на підставі наказів Головного управління Держземагентства у Київській області від 30 січня 2014 року, якими затверджено проекти землеустрою щодо відведення вказаних земельних ділянок в оренду. Розроблення проектів здійснювалось на підставі наказів Головного управління Держземагентства у Київській області від 22 листопада 2013 року. Договори оренди землі зареєстровані державними реєстраторами державної реєстраційної служби Яготинського районного управляння юстиції. Видаючи спірні накази, Головне управління Держземагентства у Київській області не врахувало, що земельні ділянки, щодо яких видані такі накази, відносяться до земель спільного сумісного використання членів колишнього КСП "Дружба", у зв'язку з чим ці накази та договори оренди є недійсними з наступних підстав.

Внесення вказаних земельних ділянок до земель запасу державної власності та передача їх в оренду ОСОБА_5 відбулась на підставі розпорядження голови Яготинської районної державної адміністрації від 22 серпня 2008 року № 612, за яким землі спільного сумісного користування колишніх членів КСП "Дружба" віднесено до земель запасу відповідної ради. Яготинською районною державною адміністрацією на момент прийняття згаданого розпорядження (скасованого постановою Київського окружного адміністративного суду від 19 березня 2014 року у справі № 810/6685/13-а, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2014 року) не було враховано, що земельна ділянка відноситься до земель спільного сумісного використання членів колишнього КСП "Дружба".

Так, згідно державного акту на право колективної власності на землю, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю від 26 грудня 1995 року № 6-1 у колективну власність передано 3718 га земель згідно з планом. До вказаного державного акту додається список 939 громадян - членів КСП "Дружба", серед яких зазначено і його прізвище. У 1996 році ним було отримано Сертифікат на право на земельну частку (пай) розміром 3,7 га в умовних кадастрових гектарах. У 2000 році інститутом землеустрою Української академії аграрних наук на підставі технічного завдання, замовником якого виступала Яготинська районна державна адміністрація, було розроблено схему поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) КСП "Дружба". Рішенням Капустинської сільської ради Яготинського району Київської області від 22 березня 2000 року № 73-13-ХХIII зазначену схему поділу земель було затверджено. Згідно з розпорядженням Яготинської районної державної адміністрації від 11 лютого 1999 року № 54 "Про зміни в складі сільськогосподарських угідь району" в КСП "Дружба" частина ріллі переведена в сіножаті та пасовища (площа угідь колективної власності склала 3434,1 га, з них: рілля - 2713 га, сіножаті - 434,2 га, пасовища - 286,9 га).

Зборами КСП "Дружба" (пункт 2 протоколу від 12 лютого 2000 року) та рішенням сільської ради від 22 березня 2000 року № 73-13-ХХIII виокремлено земельні ділянки, що не підлягають поділу і повинні використовуватись сумісно (власниками) 963 громадянами-пайовиками, загальною площею 721,1 га (сіножаті - 434,2 га, пасовища - 286,9 га). Інших рішень уповноваженими органами не приймалось, право спільної сумісної власності не припинялось.

Таким чином, за колишніми 963 членами КСП "Дружба" у встановленому законом порядку визначено та залишається право спільної сумісної власності, що полягає у сумісному використанні земельних ділянок, що не підлягали поділу, у тому числі щодо земельних ділянок, переданих безпідставно в оренду гр. ОСОБА_5

На момент укладення оскаржуваних договорів правової підстави для їх укладення не існувало, оскільки оскаржувані договори було укладено 06 серпня 2014 року, а розпорядження № 612 було скасовано розпорядженням голови Яготинської районної державної адміністрації від 24 липня 2014 року № 156, тобто за два тижні до цього.

Відповідачі своїми діями порушили його права, а саме, право володіння, користування та розпорядження своїм нерухомим майном, котре належить йому на підставі права спільної сумісної власності.

Накази Головного управління Держземагентства у Київській області від 22 листопада 2013 року про надання ОСОБА_5 дозволів на розроблення проектів відведення земельних ділянок (землі сільськогосподарського призначення), які розташовані за межами населених пунктів в адміністративних межах Капустинської сільської ради для ведення фермерського господарства, не відповідають вимогам чинного законодавства.

У зв'язку з наведеним позивач просив суд визнати:

недійсними з моменту укладання та скасувати державну реєстрацію договорів оренди земельних ділянок від 06 серпня 2014 року, укладених між Головним управлінням Держземагентства у Київській області та ОСОБА_6 (земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1, площею 19,9326 га; земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2, площею 7,3985 га; земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_4, площею 21,0211 га; земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_3, площею 18,3119 га; земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_5, площею 43,0042 га; земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_6, площею 44,4864 га; земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_8, площею 37,9045 га; земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_7, площею 24,4503 га);

визнати недійсними накази Головного управління Держземагентства у Київській області від 30 січня 2014 року, якими затверджено проекти землеустрою щодо відведення в оренду ОСОБА_6 та від 22 листопада 2013 року про надання ОСОБА_6 дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення в оренду вищевказаних земельних ділянок;

зобов'язати державну реєстраційну службу Яготинського районного управління юстиції внести записи про скасування державної реєстрації права оренди за ОСОБА_6 щодо вищезазначених земельних ділянок;

визнати за ним як колишнім членом КСП "Дружба" право спільної сумісної приватної власності, що полягає у сумісному використанні земельних ділянок за колишніми 963 членами КСП "Дружба" загальною площею 721,1 га (сіножаті - 434,2 га, пасовища - 286,9 га), затверджених зборами уповноважених КСП "Дружба" 12 лютого 2000 року та рішенням Капустинської сільської ради від 22 березня 2000 року № 73-13-ХХIII.

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 14 грудня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спільна сумісна власність здійснюється за згодою усіх співвласників майна, земельна частка (пай), належна позивачу із земель спільного сумісного використання, в натурі не виділялась; позивачем оспорюється передача в оренду земель спільної сумісної власності площею 83,9579 га, а загальна площа земельної ділянки спільного сумісного використання становить 721,1 га. Крім того, в позовній заяві в підтвердження заявлених вимог не викладено обставин, в чому полягає порушення його права володіння, користування та розпорядження майном, яке в силу чинного законодавства повинно здійснюватися за згодою усіх співвласників майна.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 22 березня 2018 року рішення Яготинського районного суду Київської області від 14 грудня 2017 року у частині визнання недійсними наказів, договорів оренди земельних ділянок і скасування їх державної реєстрації та визнання права спільної сумісної власності на майно, щодо земельних ділянок площею 19, 9326 га, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 21,0211 га, кадастровий номер НОМЕР_4, площею 43,0042 га, кадастровий номер НОМЕР_5 скасовано і ухвалено за цими вимогами нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Визнано недійсними накази Головного управління Держземагенства у Київській області від 22 листопада 2013 року про надання ОСОБА_5 дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення в оренду земельних ділянок, площею 19,9326 га, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 21,0211 га, кадастровий номер НОМЕР_4, площею 43,0042 га, кадастровий номер НОМЕР_5.

Визнано недійсними накази Головного управління Держземагенства у Київській області від 30 січня 2014 року про затвердження проектів землеустрою щодо відведення в оренду ОСОБА_5 земельних ділянок, площею 19,9326 га, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 21,0211 га, кадастровий номер НОМЕР_4, площею 43,0042 га, кадастровий номер НОМЕР_5.

Визнано недійсними договори оренди земельних ділянок площею 19,9326 га, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 21,0211 га, кадастровий номер НОМЕР_4, площею 43,0042 га, кадастровий номер НОМЕР_5, укладені 06 серпня 2014 року між Головним управлінням Держземагенства у Київській області та ОСОБА_5 і скасовано їх державну реєстрацію.

Стягнуто із ОСОБА_5. судовий збір у розмірі 14 614,00 грн.

У решті рішення залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_1, площею 19,9326 га, НОМЕР_4, площею 21,0211 га, НОМЕР_5, площею 43,0042 га відносяться до спільного сумісного використання членів КСП «Дружба» та вибули із спільного сумісного користання членів КСП «Дружба» без їх згоди, зокрема, ОСОБА_4, право якого, у даному випадку, було порушено як при виготовленні технічної документації, так і при передачі в оренду названих земельних ділянок. Тому позовні вимоги в частині визнання недійсними договорів оренди, скасування їх державної реєстрації, визнання недійсними наказів щодо земельних ділянок з кадастровими номерами: НОМЕР_1, НОМЕР_5, НОМЕР_4 підлягають задоволенню. Правові підстави для задоволення інших позовних вимог відсутні.

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_5 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідно до положень статей 361, 369 ЦК України спільна сумісна власність здійснюється всіма співвласниками спірних земельних ділянок. Апеляційний суд не врахував, що позивач не надав суду доказів, що здійснює представництво інтересів всіх співвласників земельних ділянок, не вказав в чому полягає порушення його прав щодо володіння, користування та розпорядження нерухомим майном. Крім того, позовні вимоги про скасування наказів Головного управління Держземагенства у Київській області про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та передачу земельних ділянок у користування є ненормативними актами, які вичерпали свою дію внаслідок їх виконання, тому обраний позивачем спосіб захисту своїх прав фактично не забезпечує їх реального захисту. Також апеляційним судом не розподілено судові витрати пропорційно задоволених вимог.

У запереченні на касаційну скаргу ОСОБА_4 зазначав, що доводи про відсутність повноважень на особисте звернення із цим позовом є безпідставними, оскільки в натурі із земель спільної сумісної власності йому земельні ділянки не виділялися, тому він як співвласник має право на звернення з цим позовом для захисту своїх прав щодо вільного володіння, користування та розпорядження земельними ділянками, які неправомірно вибули у державну власність, а потім передані в оренду.

01 червня 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами установлено, що 26 грудня 1995 року КСП «Дружба» видано державний акт на право колективної власності на землю серії КВ, площею 3718,7 га, для сільськогосподарського виробництва (а. с. 54-57 т. 2).

ОСОБА_4 був членом КСП «Дружба» і має право на земельну частку (пай) згідно з протоколом № 1 загальних зборів від 24 лютого 1996 року за № 504 (а. с. 146 т. 2).

26 грудня 1996 року ОСОБА_4 був виданий сертифікат серії НОМЕР_9 на земельну частку (пай), площею 3,7 умовних кадастрових гектарів, який зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективні власності КСП «Дружба» за № 504 на підставі рішення Яготинської РДА від 20 грудня 1996 року № 519 (а. с. 52 т. 2).

Рішенням зборів уповноважених КСП «Дружба» від 12 лютого 2000 року схвалено розроблену схему, якою запроектовано 963 земельних часток (паїв), загальною площею 2686,8 га, в т.ч. ділянки першочергової приватизації, загальною площею 338,9 га (119 ділянок).

Земельні ділянки, що не підлягають поділу, повинні використовуватися сумісно, загальною площею 721,1 га, з них сіножатей - 434,2 га, пасовища - 286,9 га (а. с. 12, 95 т. 1).

На підставі договору від 19 лютого 2000 року № 8/2000, на замовлення Яготинського районного відділу земельних ресурсів, Інститутом землеустрою складена схема поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) КСП «Дружба» Яготинського району Київської області (а. с. 80-94 т. 1).

Також зазначена схема була затверджена рішенням Капустинської сільської ради Яготинського району Київської області від 22 березня 2000 року (а. с. 11, 96 т. 1).

Рішенням Капустинської сільської ради Яготинського району Київської області від 15 березня 2001 року № 169-21-ХХІІІ ОСОБА_4 передана у приватну власність земельна ділянка, площею 2,74 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а 26 червня 2001 року - виданий державний акт на право приватної власності на землю (а. с. 58 т. 2).

Розпорядженням Яготинської районної державної адміністрації «Про затвердження звіту про наявність земель та розподіл їх по власниках землі, землекористувачах, угіддях та видах економічної діяльності станом на 01 січня 2009 року» від 22 грудня 2008 року № 612 (пункт 2) земельну ділянку, площею 721,1 га, що перебувала у спільному сумісному користуванні громадян (пайовиків ) - членів КСП «Дружба» віднесено до земель запасу Капустинської сільської ради Яготинського району Київської області.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 09 червня 2017 року позов ОСОБА_4 до Яготинської районної державної адміністрації Київської області про визнання протиправним та скасування пункту розпорядження задоволено. Розпорядження Яготинської районної державної алдміністрації «Про затвердження звіту про наявність земель та розподіл їх по власниках землі, землекористувачах, угіддях та видах економічної діяльності станом на 01 січня 2009 року» від 22 грудня 2008 року № 612 у частині віднесення земель сумісного користування КСП «Дружба» площею 721,1 га до земель запасу Капустинської сільської ради скасовано (а. с. 121-128 т. 2).

Також судами встановлено, що земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_1, площею 19,9326 га, НОМЕР_4, площею 21,0211 га, НОМЕР_5, площею 43,0042 га відносяться до спільного сумісного використання членів КСП «Дружба» та перебувають на даний час в оренді ОСОБА_5 на підставі договорів оренди землі від 06 серпня 2014 року, укладених між ним та Головним управлінням Держземагентства у Київській області (а. с. 98-101, 181-184, 221-224 т. 1, а. с. 27 т. 2).

Відповідно до частин першої-четвертої, восьмої статті 5 ЗК України 1990 рокуземля може належати громадянам на праві колективної власності. Суб'єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Розпорядження земельними ділянками, що перебувають у колективній власності громадян, здійснюється за рішенням загальних зборів колективу співвласників. У колективну власність можуть бути передані землі колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, в тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, землі садівничих товариств - за рішенням загальних зборів цих підприємств, кооперативів, товариств. Кожен член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.

Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Указ) визначено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.

Відповідно до пункту 2 Указу право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Згідно з пунктом 17 Перехідних положень ЗК України, що набрав чинності 01 січня 2002 року, сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних паїв у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Відповідно до цього Указу було розроблено Методичні рекомендації щодо порядку передачі земельної частки(паю) в натурі із земель колективної власності членам колективних сільськогосподарських підприємств і організацій, які затверджено наказом Державного комітету України по земельних ресурсах, Міністерства сільського господарства і продовольства України, Української академії аграрних наук від 04 червня 1996 року № 47/172/48 (далі - Методичні рекомендації).

За змістом пунктів 1.3., 1.5., 2.7. Методичних рекомендацій передача в натурі земельної частки (паю) громадянину здійснюється після складання «Схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї)» (далі - Схеми).

Схеми складаються за участю керівників і спеціалістів колективних сільськогосподарських підприємств (організацій), сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, затверджуються загальними зборами (зборами уповноважених) членів цих підприємств і організацій та погоджуються районними (міськими) державними адміністраціями (виконавчими комітетами міських Рад).

На Схемі виділяються земельні масиви, що можуть бути поділені на земельні частки (паї) без обмежень в часі, в тому числі ділянки першочергової приватизації, а також земельні масиви, які поділяються на земельні частки (паї) після закінчення певного технологічного сільськогосподарського циклу. Крім того, визначаються: земельні ділянки, що поділяються одночасно без подрібнення в натурі на окремі паї (зрошувані угіддя, сади, виноградники, хмільники, ягідники тощо); земельні ділянки, що не підлягають поділу і повинні використовуватись сумісно (угіддя, законсервовані, виходячи з екологічних умов; невеликі площі сільськогосподарських угідь, в результаті поділу яких на окремі земельні ділянки стає неможливим механізований обробіток ґрунту).

Наведеними нормами гарантується недопущення порушень майнових прав колишніх членів колективних сільськогосподарських підприємств, у тому числі права власності на земельні ділянки, що не підлягають поділу і повинні використовуватися сумісно.

Відповідно до статті 116 ЗК України у користування чи у власність особи може бути надана лише вільна земельна ділянка.

У частині третій статті 152 ЗК України визначено, що захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання прав, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, визнання угоди недійсною, а також застосування інших, передбачених законом, способів.

Таким чином обґрунтованим є висновок апеляційного суду, що земельні ділянки вибули із спільного сумісного використання членів КСП «Дружба» без їх згоди, зокрема, ОСОБА_4, право якого, у даному випадку, було порушено, як при виготовленні технічної документації, так і при передачі в оренду названих спірних земельних ділянок, тому позовні вимоги в частині визнання недійсними договорів оренди, скасування їх державної реєстрації, визнання недійсними наказів щодо земельних ділянок з кадастровими номерами: НОМЕР_1, НОМЕР_5, НОМЕР_4 підлягають задоволенню.

Також правильним є висновок апеляційного суду, що в іншій частині позовні вимоги є необґрунтованими, тому відсутні правові підстави для їх задоволення.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, апеляційний суд, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

У справі «Віра Довженко проти України», заява № 26646/07, від 15 січня 2019 року Європейського суду з прав людини встановив незаконність передачі в оренду земельної ділянки заявниці без її згоди, посилаючись на статтю 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод

Стаття 1 Першого протоколу Конвенції містить три окремі правила: перше правило, викладене в першому реченні першого пункту, носить загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друге правило, що міститься у другому реченні першого пункту, охоплює позбавлення власності; третє правило, зазначене у другому пункті, визначає, що договірні держави мають право контролювати використання майна відповідно до загальних інтересів. Проте, три правила не відрізняються в тому сенсі, що вони не пов'язані між собою. Друге і третє правило стосуються окремих випадків втручання в право на мирне володіння майном і тому слід їх тлумачити з урахуванням загального принципу, проголошеного в першому правилі.

ЄСПЛ у рішенні відзначив, що здача земельної ділянки заявниці в оренду не була «позбавленням власності», оскільки заявниця продовжувала бути законним власником земельної ділянки. Більше того, втручання у право заявниці було обмеженим і тривало не більше одного року. З огляду на вказане, ЄСПЛ розглянув справу заявниці за першим правилом статті 1 Першого протоколу Конвенції.

Ураховуючи наведені норми та обставини справи, є безпідставними доводи касаційної скарги ОСОБА_5, що позивач не має права одноособового звернення із зазначеним позовом.

Доводи касаційної скарги, що позовні вимоги про скасування наказів Головного управління Держземагенства у Київській області про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та передачу земельних ділянок у користування є неналежним способом захисту порушених прав, оскільки такі накази є ненормативними актами та вичерпали свою дію внаслідок їх виконання, на законність та обґрунтованість рішення апеляційного суду про визнання недійсними вищезазначених договорів оренди не впливають.

Разом з цим заслуговують на увагу доводи касаційної скарги щодо неправильного розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до положень підпунктів б, в пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати, понесені у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення, та витрати понесені у зв'язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Частиною першою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У частині шостій статті 141 ЦПК України визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Апеляційний суд, задовольняючи частково позов, не врахував наведених норм процесуального права та помилково поклав тягар несення судових витрат лише на одного відповідача - ОСОБА_5

Оскільки позовні вимоги задоволено частково, то сплачені судові витрати у зв'язку з розглядом справи в суді першої та апеляційної інстанцій підлягають стягненню з відповідачів на користь держави пропорційно розміру задоволених вимог, тобто з ОСОБА_5 підлягають стягненню 487,20?3=1 461,60?150%=2 192,40, всього 3 654,00 грн, з Головного управління Держгеокадастру у Київській області 487,20?6=2 923,20?150%=4 384,80, всього 7 308,00 грн.

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами дляскасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але апеляційним судом допущено порушення норм процесуального права, а тому підлягає зміні в частині розподілу судових витрат між сторонами.

Керуючись статтями 400, 402, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Київської області від 22 березня 2018 року змінити в частині розподілу судових витрат між сторонами.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судовий збір у розмірі 3 654, 00 грн, з Головного управління Держгеокадастру у Київській області - 7 308,00 грн.

В іншій частині рішення Апеляційного суду Київської області від 22 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий СуддіВ. С. Висоцька А. О. Лесько С. Ю. Мартєв В. В. Пророк С. П. Штелик