УХВАЛА

18 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 755/15007/17

провадження № 61-11491 ск 19

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Кузнєцова В. О.,

учасники справи:

заявник -ОСОБА_1 , яка діє в інтересах недієздатної ОСОБА_2 ,

заінтересована особа - орган опіки та піклування - Дніпровська районна у м. Києві державна адміністрація,

особа, яка не брала участі у справі, - ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження клопотання ОСОБА_1 про участь у судовому засіданні у справі за заявою ОСОБА_1 , яка діє в інтересах недієздатної ОСОБА_2 , заінтересована особа - орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про встановлення факту, що має юридичне значення, за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка діє в інтересах недієздатної ОСОБА_2 , на постанову Київського апеляційного суду від від 18 квітня 2019 року у складі колегії суддів: Ратнікової В. М., Левенця Б. Б., Борисової О. В.

ВСТАНОВИВ:

27 вересня 2017 року ОСОБА_1 , діючи в інтересах ОСОБА_2 , звернулася у суд з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_2 з листопада 2007 року страждала психічним розладом, у зв`язку з чим не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Заява мотивована тим, що ОСОБА_2 є інвалідом 2 групи в зв`язку з хронічним психічним захворюванням. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 09 лютого 2010 року ОСОБА_2 визнано недієздатною.

ОСОБА_1 як опікун недієздатної ОСОБА_2 не має можливості довести документально, що остання з листопада 2007 року втратила свою дієздатність і перестала усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. На даний час виникла необхідність встановити дату, з якої ОСОБА_2 втратила дієздатність і перестала усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Даний факт може бути підтверджений актами судово-психіатричної експертизи від 26 листопада 2009 року № 1231 та від 02 серпня 2011 року № 806.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 26 грудня 2018 року заяву ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , задоволено, встановлено факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_2 з листопада 2007 року страждала психічним розладом у зв`язку з чим не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Постановою Київського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі, ОСОБА_3 задоволено, рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 грудня 2018 року скасовано, заяву ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення, залишено без розгляду.

12 червня 2019 року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_4 надіслала засобами поштового зв`язку у Верховний Суд касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просила оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції скасувати, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 грудня 2018 року залишити в силі.

Ухвалою Верховного Суду від 01 липня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить провести розгляд справи за участю заявника та повідомити її про судове засідання у справі.

У задоволенні зазначеного клопотання слід відмовити з таких підстав.

Згідно з частиною першою статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи має бути проведений протягом п`яти днів після складення доповіді суддею-доповідачем колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК Українирозгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Таким чином, розгляд цивільної справи у суді касаційної інстанції у порядку письмового провадження є правилом, визначеним у ЦПК України.

Колегія суддів Верховного Суду перевіряє в межах касаційної скарги у цій справі аргументи про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не може встановлювати обставини справи, збирати та перевіряти докази і надавати їм оцінку.

ЄСПЛ неодноразово висловлювався з приводу відсутності публічних слухань у судах касаційної інстанції. Вочевидь, публічний характер провадження у судових органах, зазначених у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, захищає учасників справи від здійснення правосуддя таємно, поза контролем громадськості та є також одним із засобів збереження довіри до судів вищих і нижчих ланок. Публічність через прозорість, яку вона надає правосуддю, сприяє досягненню мети пункту 1 статті 6, а саме справедливому судовому розгляду, гарантія якого є одним із основних принципів будь-якого демократичного суспільства у сенсі Конвенції» (§ 25 рішення у справі «Аксен проти Німеччини» від 08 грудня 1983 року («Axen v. Germany», заява № 8273/78)).

Проте публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку, зокрема, і в суді касаційної інстанції. Так, у вказаній справі зазначена гарантія була забезпечена у судах першої й апеляційної інстанцій. Зокрема тому ЄСПЛ не визнав порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції відсутність публічного розгляду у Федеральному суді Німеччини, який, як і Верховний Суд в Україні, вирішував винятково питання права (§ 25 рішення у справі «Аксен проти Німеччини» від 08 грудня 1983 року («Axen v. Germany», заява № 8273/78)). Крім того, ЄСПЛ визнав явно необґрунтованим і тому неприйнятним звернення у справі «Варела Ассаліно проти Португалії» («Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01) щодо гарантій публічного судового розгляду (рішення від 25 квітня 2002 року). В цій справі заявник просив розглянути його справу в судовому засіданні, однак характер спору не вимагав проведення публічного розгляду.

ЄСПЛ у рішенні від 02 травня 2019 року у справі «Аджич проти Хорватії (№ 2)» (заява № 19601/16), на яке посилається відповідач у клопотанні, зауважив, що право на публічний розгляд відповідно до пункту 1 статті 6 передбачає право на слухання принаймні однієї інстанції, проте розгляд справи у всіх трьох інстанціях не був публічним.

У цій справі заявник особисто та через представника брала участь у судових засіданнях, що проводилися судами першої і апеляційної інстанції.

З огляду на вказане, враховуючи те, що справа розглядатиметься у порядку письмового провадження без повідомлення сторін, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду відмовляє у задоволенні клопотання ОСОБА_1 .

Керуючись частиною тринадцятою статті 7, частиною першою статті 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 ,яка діє в інтересах недієздатної ОСОБА_2 , у задоволенні клопотання про участь у судовому засіданні.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді:В. М. Ігнатенко В. С. Жданова
В. О. Кузнєцов