Справа № 242/6044/18
Провадження № 2/242/39/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2019 року Селидівський міський суд Донецької області у складі: головуючого судді Любчика О.В., при секретареві Каменській А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Селидове цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтуванні позову зазначила, що вона є власником квартири, яка знаходиться в АДРЕСА_1, яка належить їй на праві власності. На даний час, позивач бажає отримати субсидію, але не може цього зробити, так як в квартирі зареєстрований відповідач, який не мешкає в ній з 15 грудня 2015 року. Знятися з реєстрації відповідач не бажає, у звязку з чим, позивач просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2.

В судове засідання позивач не зявилась, надала суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач в судове засідання не зявилась, надала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі та не заперечувала проти задоволення позову.

На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у звязку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно свідоцтва про право власності на житло № 7289 від 10 лютого 1995 року ОСОБА_1 є власником квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2.

Згідно довідки ОСББ «Пролісок м. Селидове» № 176 від 12 листопада 2018 року в АДРЕСА_3, значиться зареєстрованою ОСОБА_2.

З акту від 12 листопада 2018 року ОСББ «Пролісок м. Селидове» суд встановив, що відповідач не проживає за адресою реєстрації, АДРЕСА_4, з грудня 2015 року. Встановити місце мешкання неможливо.

Статтею 41 КонституціїУкраїни, ст. 1 Першого протоколу до Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статі 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

За змістом зазначених норм, право користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим згідно з положенням статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятим. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Отже, матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 більше року без поважних причин не проживає в квартирі 19 будинку 3 в м. Селидове, Донецької області вул. Глінки, що створює перешкоди позивачу у користуванні житлом, тому втратила право на користування вказаним житлом.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 383, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК УРСР, ст. 10, 13, 81, 131, 263-265, 281 ЦПК України суд,

в и р і ш и в:

позовні вимоги задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку ІНФОРМАЦІЯ_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення подається до Донецького апеляційного суду через Селидівський міський суд Донецької області, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 11 лютого 2019 року.

Суддя О.В. Любчик