Номер провадження: 22-ц/813/6974/19
Номер справи місцевого суду: 520/4205/15-ц
Головуючий у першій інстанції Калашнікова О.І.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Черевка П.М., Громік Р.Д.,

при секретарі судового засідання Павлючук Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 червня 2017 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_4 про визнання дійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, -

ВСТАНОВИВ:

25.03.2015 року ОСОБА_3 звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 , за участю третьої особи ОСОБА_4 , про визнання дійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення (т. 1, а.с. 2-4).

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси (суддя Калашнікова О.І.) від 19.05.2015 року позов ОСОБА_3 було вирішено задовольнити (т. 1, а.с. 33-34).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси (суддя Калашнікова О.І.) від 06.07.2015 року було задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову та накладено арешт на гараж АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_3 (т. 1, а.с. 58-59).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси (суддя Калашнікова О.І.) від 14.09.2015 року заяву ОСОБА_1 було задоволено та скасовано заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 19.05.2015 року, справа призначено до розгляду в загальному порядку (т. 1, а.с. 73-74).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси (суддя Калашнікова О.І.) від 19.06.2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 були задоволені (т. 1, а.с. 183-185).

07.07.2017 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою на вказане рішення від 19.06.2017 року. Свою скаргу апелянт обгрунтовував тим, що договір купівлі-продажу не набув чинності тому, що датою початку дії є його нотаріальне посвідчення. ОСОБА_4 та ОСОБА_3 стало відомо про скасування довіреності, що свідчить про відмову власника ( ОСОБА_1 ) здійснювати будь-які дії стосовно його власності, але все одно продовжували свої дії, направлені на припинення права власності на гараж. Апелянт зазначив, що ОСОБА_4 діяла з перевищенням повноважень та всупереч інтересам ОСОБА_1 , так само ОСОБА_3 , разом з ОСОБА_4 незважаючи на неможливість засвідчити договір купівлі-продажу все одно продовжували вчиняти дії, направлені на припинення права власності ОСОБА_1 . Тому апелянт просив суд скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 19.06.2017 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог (т. 1, а.с. 192-196).

Рішенням Апеляційного суду Одеської області (головуючий суддя Калараш А.А., судді Погорєлова С.О., Заїкін А.П.) від 12.10.2017 року рішення від 19.06.2017 року було скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог (т. 1, а.с. 232-235).

07.11.2017 року ОСОБА_4 та 23.11.2017 року ОСОБА_3 звернулися з касаційними скаргами на рішення Апеляційного суду Одеської області від 12.10.2017 року (т. 2, а.с. 1-5, 26-29).

Постановою Верховного Суду в складі Касаційного цивільного від 05.06.2019 року рішення Апеляційного суду Одеської області від 12.10.2017 року вирішено скасувати та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (т. 2, а.с. 121-125).

Після повернення справи ухвалою Одеського апеляційного суду справа була прийнята до провадження та призначена до розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

06.11.2019 року від представника ОСОБА_3 адвоката Туманова Д.С. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку з відрядженням адвоката. Також 06.11.2019 року від ОСОБА_4 також надійшло клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку з лікуванням.

В судовому засіданні представник відповідача Богданцева І.В. проти задоволення клопотань про відкладення розгляду справи заперечувала, апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити. Інші учасники провадження в судове засідання не з`явились. Про час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином. Клопотання про відкладення розгляду справи залишені без задоволення апеляційним судом, оскільки явка до апеляційного суду не є обов`язковою. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги з врахуванням предмету та підстав заявленого позову в суді першої інстанції.

Приймаючи оскаржуване рішення першої інстанції виходив з того, що 21 червня 2014 року ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , яка діяла на підставі нотаріально посвідченої довіреності від імені ОСОБА_1 , домовились щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу гаражу, уклали договір купівлі-продажу в письмовій формі, виконали свої зобов`язання за цим договором: «покупець» передала грошові кошти вартість гаража і прийняла гараж у володіння і користування, а «продавець» отримала грошові кошти і передала гараж. Надані суду докази свідчать, що ОСОБА_1 ухиляється від нотаріального посвідчення договору. А тому суд, керуючись положеннями статті 220 ЦК України вирішив визнати такий договір дійсним за позовом добросовісної сторони, яка виконала повністю договір.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно було встановлено судом першої інстанції ОСОБА_1 а підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Одеської міської ради 1 березня 2006 року належить гараж АДРЕСА_2 по АДРЕСА_3 , загальною площею 17,3 кв.м. (реєстрація права власності на нерухоме майно у державному реєстрі речових прав виконана КП «ОМБТІ і РОН» 20.03.2006 року) (т. 1, а.с. 11, 12).

В матеріалах справи міститься нотаріальна посвідчена довіреність від 15.04.2014 року, реєстровий № 155, яким ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_4 представляти його інтереси з питань, пов`язаних з продажем спірного гаражу. Довіреність видана строком на один рік (т. 1, а.с. 10). ОСОБА_5 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі з 02.06.2007 року, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_1 (т. 1, а.с. 28).

21 червня 2014 року ОСОБА_4 , яка діяла від імені ОСОБА_1 на підставі нотаріально посвідченої 15.04.2014 року довіреності, та ОСОБА_3 уклали в простій письмовій формі договір купівлі-продажу, за умовами якого ОСОБА_1 продав, а ОСОБА_3 купила гараж АДРЕСА_1 за 80 000 грн (т. 1, а.с. 7).

Відповідно до Витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей довіреність № 155 від 15.04.2014 року, строк дії до 15.04.2015 року, була припинена 26.06.2014 року на підставі заяви ОСОБА_1 про скасування довіреності (т. 1, а.с. 46, 47).

Відповідно до ч. 1 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. За ст. 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

Тобто, за концепцією цивільного законодавства, всі дії, вчинені представником є обов`язковими для його довірителя, в тому числі й відповідні наслідки, які настають в результаті вчинення відповідних дій.

За ч. 1 ст. 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. За ч. 3 вказаної статті довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Частина друга статті 249 ЦК України визначає, що особа, яка видала довіреність і згодом скасувала її, повинна негайно повідомити про це представника, а також відомих їй третіх осіб, для представництва перед якими була видана довіреність. Отже, особа має право в будь-який час скасувати довіреність на представництво її інтересів, однак на вказану особу законом покладений обов`язок повідомити представника про скасування такої довіреності. В іншому випадку особа несе ризик настання відповідних юридичних наслідків. Зокрема, як встановлює частина третя статті 249 ЦК України, права та обов`язки щодо третіх осіб, що виникли внаслідок вчинення правочину представником до того, як він довідався або міг довідатися про скасування довіреності, зберігають чинність для особи, яка видала довіреність, та її правонаступників. Це правило не застосовується, якщо третя особа знала або могла знати, що дія довіреності припинилася.

Як було вище зазначено за обставинами даної справи довіреність на представництво інтересів стосовно продажу спірного гаражу була видана 15.04.2014 року, договір купівлі-продажу укладений 21.06.2014 року. Довіреність була скасована 26.06.2014 року, а наступного дня, тобто 27.06.2014 року представник продавця ОСОБА_6 ОСОБА_4 та покупець ОСОБА_3 звернулись до нотаріуса з метою нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу гаражу, від якого дізналися, що довіреність була скасована. При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що в процесі розгляду справи відповідач ОСОБА_1 жодних пояснень так само як і будь-яких доказів на підтвердження того, що він повідомив представника про скасування довіреності до суду не надав.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до положень ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Отже, враховуючи вище наведене, оскільки на момент укладення договору купівлі-продажу (21.06.2014 року) довіреність була чинна та представник мав необхідний обсяг повноважень для вчинення відповідного правочину, а в контексті встановлених обставин справи покупець (позивач) не має об`єктивної можливості нотаріально посвідчити правочину та продавець (відповідач), в свою чергу, ухиляється від нотаріального посвідчення правочину, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції та відхиляє доводи апеляційної скарги. Доводи апелянта щодо перевищення повноважень представником та вчинення ним правочину у власних інтересах спростовуються матеріалами справи та змістом спірної довіреності від 15.04.2014 року, реєстровий № 155. Зокрема вказана довіреність мала спеціальний характер, була видана виключно щодо спірного об`єкту (т.1, а.с. 10), а тому посилання про відсутність волі на відчуження спірного майна не відповідають фактичним обставинами справи. Так само відхиляються послання на те, що воля сторони не охоплювала вчинення правочину в простій письмовій формі, проте сам по собі цей юридичний факт і не обумовлює припинення / виникнення права власності, проте у сукупності з іншими (такими як ухилення від факту нотаріального посвідчення, який в свою чергу підтверджується скасуванням довіреності) породжує право сторони на захист її права набувача. При цьому внутрішні відносини особи, яка представляється та її представника, не можуть впливати на відносини з третіми особами, оскільки саме в цьому полягає специфіка відносин представництва та визначення наслідків дій з перевищенням повноважень та/або без повноважень представником, що може бути предметом самостійного судового розгляду.

Таким чином, враховуючи вище наведене, оскільки доводи апеляційної не спростували правильних висновків суду першої інстанції, апеляційний суд відмовляє в задоволенні апеляційної скарги та на підставі ст. 375 ЦПК України залишає оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційного скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

Р.Д. Громік

П.М. Черевко

Повний текст постанови виготовлено 20 грудня 2019 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

07.11.2019 року м. Одеса