Справа № 462/2833/17 Головуючий у 1 інстанції: Постигач О.Б.
Провадження № 22-ц/811/1297/18 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2019 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

з участю: представника відповідача ОСОБА_2 -

ОСОБА_3, представника органу опіки та

піклування Залізничної районної адміністрації -

Новосельської М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 11 жовтня 2017 року у справі за позовом Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України до ОСОБА_5, ОСОБА_2 у своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_6, ОСОБА_7, за участю: органу опіки та піклуванняЗалізничної районної адміністрації Львівської міської ради, про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 11.10.2017 року позов Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України (далі-Львівський НДЕКЦ МВС України) задоволено.

Усунено перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1, шляхом виселення ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з даного жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення.

Стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_8 на користь позивача судовий збір у розмірі по 800 грн. з кожного.

Рішення суду оскаржили відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_2, просять його скасувати з підстав порушення норм матеріального та процесуального праваі закрити провадження у справі.

Свої доводи апелянти обґрунтовують тим, що в спірну квартиру вони вселились із дозволу їхнього батька (свекра), якому ця квартира була надана як службова.

Зазначають, що протягом тривалого часу користуються спірним жилим приміщенням та несуть витрати по його утриманню, сплачують житлово-комунальні послуги.

В судове засідання апеляційного суду позивач не забезпечив участь представника з належним чином підтвердженими повноваженнями, а тому розгляд справи проведено без його участі.

Заслухавши пояснення сторони відповідача та органу опіки та піклування в підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що предметом спору є квартира АДРЕСА_1, яка є державною власністю і належить МВС України на підставі договору купівлі-продажу квартири від 10.12.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Бєлопольською І.Р. (а.с.14, 54).

Відповідно до наказу МВС України №1020 від 24.11.2016 року, вказана квартира 16.03.2017 року була передана з балансу МВС України на баланс Львівського НДЕКЦ МВС України (а.с.4-8).

В спірній квартирі проживає сім'я відповідачів без реєстрації та без відповідної правової підстави для користування жилим приміщенням цієї квартири (а.с.12).

Доводи сторони відповідачів про те, що вони проживають в квартирі з дозволу їхнього батька (свекра), який був працівником МВС і одержав квартиру як службову, є безпідставними, оскільки жодного доказу на підтвердження цієї обставини вони суду не надали.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, в тому числі, шляхом виселення, за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до ч.1 ст.109 ЖК України, виселення із займаного приміщення допускається з підстав, встановлених законом.

Однією з таких підстав для виселення законом передбачено самоправне, тобто без законних на те підстав, зайняття жилого приміщення (ч.3 ст.116 ЖК України).

У відповідності до ч.3 ст. 116 ЖК України, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

З урахуванням вказаних вище норм ЦК України, ЖК України та встановленого судом факту зайняття відповідачами спірної квартири без законних на те підстав, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що порушене право позивача, як законного володільця спірної квартири, підлягає захисту в обраний ним спосіб, а саме, шляхом задоволення вимоги про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження належним йому майном шляхом виселення відповідачів із спірного жилого приміщення, яке вони займають без законних на те підстав.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин, давши належну оцінку доказам, які подали сторони в обгрунтування своїх вимог та заперечень, не допустив порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення спору, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_5 та ОСОБА_2залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 11 жовтня 2017 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 08 лютого 2019 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

Ніткевич А.В.