Постанова

Іменем України

16 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 356/652/15-ц

провадження № 61-49102св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Березанського міського суду Київської області від 17 жовтня 2017 року у складі судді Лялик Р. М. та постанову Київського апеляційного суду

від 13 листопада 2018 року у складі колегії суддів: Желепи О. В., Іванченка М. М., Рубан С. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У червні 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов мотивовано тим, що 28 березня 2007 року між Закритим акціонерним товариством Комерційним банком «Приватбанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № К3Р0GK15005576, згідно з умовами якого банк зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 35 000,00 доларів США на термін до 28 березня

2027 року, а відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у строки та в порядку, встановленими цим договором. У випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі.

Позивач зобов`язання за цим договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору, а відповідач не сплачувала своєчасно та у повному обсязі банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору.

Посилаючись на вказані обставини, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 32 818,36 доларів США, із яких: 29 293,53 доларів США - заборгованість за кредитом, 2 478,44 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом, 553,50 доларів США - заборгованість за комісією за користування кредитом, 492,89 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист порушеного права споживача фінансових послуг та визнання недійсним кредитного договору.

Зустрічний позов мотивовано тим, що 28 березня 2007 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладений кредитний договір № К3Р0GK15005576, згідно з умовами якого банк надав їй у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кредит, а вона прийняла його на наступних умовах: сума кредиту - 35 000,00 доларів США; процента ставка - 10,08 % річних; дата остаточного повернення кредиту - 11 квітня 2027 року; сума щомісячного платежу 412,87 доларів США; цільове використання кредиту - оплата вартості квартири

АДРЕСА_1 .

Зазначала, що грошові кошти, отримані нею як позичальником за кредитним договором були спрямовані на сплату вартості вищезазначеної квартири.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» 28 березня 2007 року укладений договір іпотеки

№ К3Р0GK15005576, предметом якого була придбана нею квартира за договором купівлі-продажу квартири.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просила визнати кредитний договір від 28 березня 2007 року недійсним, оскільки банк не надав повної, об`єктивної та достовірної інформації про умови кредитування перед укладенням договору, умисно приховав та невірно відобразив фактичні дані та відомості щодо реальної процентної ставки.

Ухвалою Березанського міського суду Київської області від 26 жовтня 2017 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» та зустрічний позов ОСОБА_1 об`єднано в одне провадження для спільного розгляду.

Справа судами розглядалася неодноразово.

Рішенням Березанського міського суду Київської області від 17 жовтня 2017 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 690 498,29 грн. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення мотивоване тим, що банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надав ОСОБА_1 кредитні кошти відповідно до умов договору, а остання не виконувала своїх зобов`язань належним чином, у зв`язку з чим утворилася заборгованість станом на 28 травня 2015 року у загальному розмірі 32 818,36 доларів США. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову суд першої інстанції мотивував тим, що вимоги є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_1 не надала доказів того, що діями банку порушено її права.

Постановою Апеляційного суду Київської області від 22 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Березанського районного суду Київської області від 17 жовтня 2017 року в частині задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості скасовано. Відмовлено у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк». В іншій частині рішення залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 16 травня 2018 року касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Постанову Апеляційного суду Київської області від 22 грудня 2017 року в частині вирішення позову ПАТ КБ «ПриватБанк» скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Останньою постановою Київського апеляційного суду від 13 листопада 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Березанського міського суду Київської області від 17 жовтня 2017 року змінено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у сумі

32 577,58 доларів США, що в еквіваленті становить 685 464,86 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом - 29 293,53 доларів США, що в еквіваленті становить 616 373,51 грн; заборгованості за відсотками, нарахованими на залишок простроченої заборгованості за кредитом - 2 240,15 доларів США, що в еквіваленті становить 47 135,63 грн; заборгованості з комісії за користування кредитом 553,50 доларів США, що в еквіваленті становить 11 646,35 грн; пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 490,40 доларів США, що в еквіваленті становить

10 318,65 грн. В іншій частині рішення залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредиту, проте змінив його розмір у зв`язку з його уточненням під час повторного розгляду.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У грудні 2018 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Березанського міського суду Київської області

від 17 жовтня 2017 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 листопада 2018 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині задоволення первісного позову та направити справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновки експерта вказують на необґрунтованість розрахунку і недоведеність суми заборгованості, тобто розрахунок заборгованості банку не відповідає умовам договору та документам щодо видачі й погашення кредиту, отже, сума заборгованості є необґрунтованою і у судів першої та апеляційної інстанцій не було підстав для задоволення позову. Крім того, банк неправомірно підняв відсоткову ставки на 2,4 % річних попри реальну відсоткову ставку - 10,08 % та неправильно проводив нарахування усіх грошових зобов`язань, тобто постійно та систематично сприяв збільшенню розміру грошових зобов`язань позичальника.

У лютому 2019 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подало до суду відзив на касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , у якому заявник просить відхилити вказану касаційну скаргу, а рішення апеляційного суду залишити без змін, оскільки наявні у матеріалах справи письмові докази неспростовані відповідачем, підтверджують факт укладення між сторонами договору та факт існування за ним заборгованості внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків згідно з умовами договору, а тому вимоги позивача про стягнення цієї заборгованості з відповідача є законними та обґрунтованими.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлені судами обставини

28 березня 2007 року між ВАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № К3Р0GK15005576, згідно з яким ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 35 000,00 доларів США на термін до 28 березня

2027 року, а відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених цим договором.

Із розрахунку вбачається, що відповідач має заборгованість станом на 28 травня 2015 року, яка виникла з 02 липня 2014 року в загальному розмірі 32 818,36 доларів США, з яких: 2 929,53 доларів США - заборгованість за кредитом, 2 478,44 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом, 553,50 доларів США - заборгованість з комісії за користування кредитом, 492,89 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданим позивачем під час повторного апеляційного розгляду заборгованість відповідача станом на 28 травня 2015 року становить 32 577,58 доларів США, що в еквіваленті - 685 464,86 грн, яка складається з таких складових: заборгованість за кредитом - 29 293,53 доларів США, що в еквіваленті становить 616 373,51 грн; заборгованість за відсотками, нарахованими на залишок простроченої заборгованості за кредитом - 2 240,15 доларів США, що в еквіваленті - 47 135,63 грн; заборгованість з комісії за користування кредитом - 553,50 доларів США, що в еквіваленті - 11 646,35 грн; пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 490,40 доларів США, що в еквіваленті - 10 318,65 грн.

Із висновку судового експерта Віхляєва О. К. за результатами проведення судово-економічної експертизи від 12 квітня 2017 року вбачається, що у розрахунку заборгованості за договором між сторонами відповідно до наданих матеріалів (виписок з рахунків) та умов договору встановлено суперечливі та неузгоджені дані щодо обліку заборгованості; у розрахунку виявлено документально необґрунтоване збільшення заборгованості за основним боргом (надання кредитних коштів) на загальну суму 1 199,09 доларів США; встановлено відсутність у розрахунку заборгованості деяких платежів (частин платежів на дату їх сплати); у розрахунку заборгованості відсутні операції від 15 квітня 2014 року на загальну суму

10 408,69 доларів США, зазначені у виписці з рахунку № НОМЕР_1 : звернення надмірно нарахованих відсотків на суму 562,96 доларів США; повернення надмірно сплаченої пені на суму 3 628,42 доларів США; корегувальна проводка на суму

117,31 доларів США. У матеріалах справи відсутні документальні обґрунтування здійснених операцій банку від 15 квітня 2014 року; розміри відображених платежів у розрахунку заборгованості відрізняються від даних, наведених у виписках по рахунках № НОМЕР_1 та № НОМЕР_14; розрахунок заборгованості не відображає всієї суми сплаченої позичальником, у тому числі відсутнє погашення основного боргу та пені.

Оскільки в матеріалах справи відсутні витребувані експертом документи бухгалтерського обліку за кредитним договором від 28 березня 2007 року (з відображенням операцій щодо обліку простроченої заборгованості за повним боргом; обліку процентних та комісійних доходів; обліку пені), а саме: первинні документи бухгалтерського обліку ПАТ КБ «ПриватБанк» оформлені, відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку України з організації касової роботи банків (у тому числі постанови Правління Національного банку України від 14 серпня 2003 року № 337 та постанови Правління Національного банку України від 30 грудня 1998 року № 566), щодо документального підтвердження видачі кредитних коштів на суму 1 199,09 доларів США; рух коштів (виписки) за рахунками № НОМЕР_2 ,

№ НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 та інших рахунках з відображенням обліку заборгованості за основним боргом (у тому числі обліку простроченої заборгованості); рух коштів (виписки) за рахунками № НОМЕР_5 ,

№ НОМЕР_6 , № НОМЕР_7 , № НОМЕР_8 та інших рахунках з відображенням обліку заборгованості за відсотками (у тому числі обліку заборгованості за простроченими відсотками); рух коштів (виписки) за рахунками

№ НОМЕР_9 , № НОМЕР_10 , № НОМЕР_11 , № НОМЕР_12 та інших рахунках з відображенням обліку заборгованості за комісією (у тому числі обліку простроченої комісії); рух коштів (виписки) за картковим рахунком позичальника № НОМЕР_13 з відображенням погашення заборгованості за кредитним договором; платіжні документи позичальника (квитанції), які відображають погашення заборгованості за кредитним договором від 28 березня 2007 року.

Експерт зазначив, що у межах наявних у матеріалах, у повній мірі неможливо дослідити, чи відповідає «Розрахунок заборгованості за договором від 28 березня 2007 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , станом на 28 травня 2015 року» (зі сплати процентів за кредитом та погашення повної суми боргу) умовам кредитного договору та розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту за цим договором.

Також вказав, що згідно з пунктом 7.1 кредитного договору від 28 березня 2007 року процентна ставка за користування кредитом становить 0,84 % на місяць, відповідно - 10,08 % річних (0,84 %х12 місяців). У межах наявних матеріалів сукупна вартість кредиту у процентному значенні (реальна процентна ставка) та у грошовому виразі (абсолютне значення подорожчання кредиту) за кредитним договором не визначені.

Нормативно-правове обґрунтування

За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

За положеннями статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Установивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, суди дійшли правильного висновку, що позичальник не виконує належним чином зобов`язання за кредитним договором, що є підставою для стягнення з позичальника заборгованості за кредиту відповідно до вимог статті 526 ЦК України, якою передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Наведені у касаційній скарзі доводи про те, що висновки експерта вказують на необґрунтованість розрахунку і недоведеність суми заборгованості, тобто розрахунок заборгованості банку не відповідає умовам договору та документам щодо видачі й погашення кредиту, отже, сума заборгованості є необґрунтованою і у судів першої та апеляційної інстанцій не було підстав для задоволення позову, є безпідставними, оскільки розрахунок заборгованості перевірений судом і йому надана належна правова оцінка. Крім того, позивачем доведене неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору, проте ОСОБА_1 не надано доказів належного виконання своїх зобов`язань та не спростовано вказаний банком розмір утвореної заборгованості.

Доводи касаційної скарги про те, що банк неправомірно підняв відсоткову ставки на 2,4 % річних попри реальну відсоткову ставку - 10,08 % та неправильно проводив нарахування усіх грошових зобов`язань, тобто постійно та систематично сприяв збільшенню розміру грошових зобов`язань позичальника, не заслуговує на увагу, оскільки такі доводи по своїй суті зводяться до переоцінки доказів, що не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України,

№ 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

Оскільки доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій та не дають підстав вважати, що судами порушені норми матеріального та процесуального права, тому суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою та підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані рішення залишенню без змін.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Березанського міського суду Київської області від 17 жовтня 2017 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

Г. І. Усик