ПОСТАНОВА

Іменем України

05 лютого 2019 року м. Кропивницький

справа № 387/554/18

провадження № 22-ц/4809/297/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючий - Дьомич Л.М. (суддя доповідач),

судді - Єгорова С.М.; Мурашко С.І.

за участю секретаря: Сорокіної Н.В.

учасники справи: позивач - ОСОБА_1;

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Згода», представник - адвокат Булахов Віктор Дмитрович

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Згода» на рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 30 жовтня 2018 року у складі судді: Цоток В.В. у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Згода» про визнання недійсною додаткову угоду до договору оренди землі,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Згода» (далі - ТОВ «Згода») про визнання недійсною додаткову угоду від 17.05.2017 р. до договору оренди землі від 11.07.2007 р.

В обґрунтування вимог зазначив, що на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 27 березня 2002 року він є власником земельної ділянки загальною площею 5,0055 га, розташованої на території Троянської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області.

11 липня 2007 року між ним та відповідачем укладено договір оренди землі строком на 10 років, який зареєстрований у Добровеличківському РВ КРФ ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 18.11.2008 року №85.

Позивач, до закінчення строку дії договору, звернувся до товариства із заявою в якій зазначив, що має намір самостійно обробляти землю та не бажає продовжувати дію правочину, просив звільнити земельну ділянку до 18 листопада 2018 року.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач дізнався про додаткову угоду від 17.05.2017 р., якою дію договору оренди землі від 11.07.2007 р. продовжено на новий строк, до 17.11.2028 р.

Однак, додаткова угода ним не укладалась, його волевиявлення не було, правочин не підписував і нікого не уповноважував його підписувати від свого імені.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 30 жовтня 2018 року визнано недійсною додаткову угоду до договору оренди землі від 11.07.2007 р., укладену 17.05.2017 р. між ОСОБА_1 та ТОВ «Згода», право оренди на підставі якої зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17.07.2017 р. за № 21527423. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що спірний правочин укладено за відсутності волевиявлення власника землі на його укладення, що є підставою для визнання правочину недійсним.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Булахов В.Д., який представляє інтереси ТОВ «Згода», звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить призначити по справі повторну судову почеркознавчу експертизу, скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Зазначає, що суд першої інстанції приймаючи рішення неповно з'ясував обставини, що мають істотне значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального і процесуального права.

Рішення суду ґрунтується на одному доказі, а саме на висновку судово-почеркознавчої експертизи, який викликає сумніви в його правильності.

Зокрема, експерт використовував вільні зразки підпису позивача, що не відповідають вимогам Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз.

Так, підпис позивача у спірній додатковій угоді, викладений на білому папері формату А.4, а експерт порівнював з вільними зразками підписів, що виконані на квитанціях, рахунках та накладних, які не відповідають досліджуваному об'єкту ні за часом, ні за формою, ні за змістом та цільовим призначенням.

Не погоджуючись з доводами апеляційної скарги, представником позивача ОСОБА_3 подано відзив на апеляційну скаргу. Зазначено, що позивачем доведено належним та допустимим доказом - висновком експерта №1.1.-335/18 про відсутність волевиявлення на укладання спірної додаткової угоди до договору оренди землі.

Висновок експерта містить категоричну відповідь на поставлене питання, а надані порівняльні зразки підписів позивача виявилися достатніми.

Просила в клопотанні адвоката Булахова В.Д., який діє в інтересах ТОВ «Згода» про призначення повторної судової почеркознавчої експертизи відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу представника відповідача без задоволення.

Апеляційне провадження відкрито 12 грудня 2018 року. Розгляд справи призначено на 05 лютого 2019 року.

В судове засідання з'явився представник відповідача - адвокат Булахов В.Д. Позивач і його представник повідомлені про час та місце розгляду справи (а.с. 153- 154) в засідання апеляційної інстанції не з'явились, однак подали заяву про розгляд справи без їх участі.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення Булахова В.Д., який представляє інтереси ТОВ «Згода», дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, за наступного.

Судом встановлено такі обставини:

Позивач є власником земельної ділянки площею 5,0055 га, яка розташована на території Троянської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області, про що свідчить державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 27.03.2002 року .

11.07.2007 р. між ОСОБА_1 та ТОВ «Згода» (сторонами у справі) укладено договір оренди землі, строком на 10 років, який зареєстровано у Добровеличківському РВ КРФ ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 18 листопада 2008 року за №85 (а.с 7).

17.05.2017 р. між цими ж сторонами укладено додаткову угоду до договору оренди землі від 11.07.2007 року, згідно якої змінено строк дії договору оренди до 17.11.2028 року, та розмір орендної плати до 6425,20 грн., що відповідає 4,5 % нормативної грошової оцінки земельної ділянки (а.с.25).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 127735030 від 15.06.2018 року, в реєстрі 17.07.2017 року за №21527423 державним реєстратором зареєстровано право оренди на підставі додаткової угоди до договору оренди землі від 11.07.2007 року (а.с.6).

30 серпня 2017 року позивач направив на адресу товариства з обмеженою відповідальністю «Згода» повідомлення про відсутність у нього наміру продовжувати дію договору оренди землі на новий строк та про обов'язок орендаря звільнити земельну ділянку (а.с.8).

Власник землі оспорює додаткову угоду до договору оренди землі, з підстав відсутності його волевиявлення, про існування такого договору не знав та не підписував, повноваження на це іншій особі не надавав.

6 серпня 2018 року для перевірки обґрунтованості доводів осіб, які беруть участь у справі, за клопотанням сторони позивача, ухвалою суду першої інстанції призначено судово-почеркознавчу експертизу (а.с.42).

Висновком експерта № 1.1-335/18 від 11.10.2018 року, за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи встановлено, що підпис у графі «орендодавець» у примірнику додаткової угоди від 17.05.2017 року до договору оренди землі від 11.07.2007 р., укладеної між ОСОБА_1 та ТОВ «Згода», право оренди на підставі якої зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 24.07.2017 року (а.с 25), виконаний не ОСОБА_1, а іншою особою (а.с 80-86).

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та іншої діяльності.

Зобов'язання орендодавця і орендаря земельної ділянки виникають на підставі укладеного договору оренди землі.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За статтею 14 Закону № 161-ХІV, договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

В порядку статті 16 Закону № 161-ХІV, укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

За ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (ч. 1 статті); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2 статті); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3 статті); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5 статті).

В порядку ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 статті); якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

З метою повного і всебічного з'ясування обставин справи та об'єктивного дослідження доказів, на які посилаються сторони, а також у відповідності до вимог законодавства, 6 серпня 2018 року судом за клопотанням сторони позивача у справі призначено судову почеркознавчу експертизу (а.с.42). На предмет доведення, що правочин ОСОБА_1 не укладався і підпис на додатковій угоді не його.

Висновком експерта № 1.1-335/18 від 11.10.2018 р., за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи встановлено, що підпис у графі «орендодавець» у примірнику додаткової угоди від 17.05.2017 р. до договору оренди землі від 11.07.2007 р., укладеної між ОСОБА_1 та ТОВ «Згода», право оренди на підставі якої зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 24.07.2017 р. (а.с 25), виконаний не ОСОБА_1, а іншою особою (а.с 80-86).

В дослідницькій частині висновку експерта зазначено, що встановлені розбіжні ознаки стійкі і достатні для висновку про те, що досліджуваний підпис від імені ОСОБА_1 у графі «орендодавець» у примірнику додаткової угоди від 17.05.2017 р. до договору оренди землі від 11.07.2007 р., укладеної між ОСОБА_1 та ТОВ «Згода», виконаний не самим ОСОБА_1, а іншою особою.

Що стосується встановлених збіжностей почеркових ознак, то вони у даному випадку не є суттєвими, на негативний висновок експерта про тотожність не впливають та пояснюються, враховуючи середній темп письма, виконанням досліджуваного підпису з ретельним наслідуванням справжнього підпису ОСОБА_1 особою, яка мала в своєму розпорядженні зразки його підпису.

Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими цивільно-процесуальним законодавством, ст. 110 ЦПК України.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обов'язок надання доказів покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі.

Цивільним процесуальним законодавством не передбачено збирання доказів судом, за власної ініціативи і визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів) який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Колегія суддів врахувавши докази досліджені судом першої інстанції, погоджується з висновком суду про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Висновком судово-почеркознавчої експертизи № 1.1-335/18 від 11.10.2018 р., який є належним доказом по справі, встановлено факт підписання додаткової угоди від 17.05.2017 р. іншою особою, а не ОСОБА_1, тому легітимність документу спростовано.

Судом першої інстанції та колегією суддів апеляційного суду відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про призначення у справі повторної судової почеркознавчої експертизи на предмет дослідження підпису на додатковій угоді, оскільки не встановлена обґрунтованість такої вимоги та її доцільність.

Матеріалами справи підтверджено, що при проведені експертизи у експерта було достатньо порівняльного матеріалу. Експертиза призначена та проведена у відповідності до вимог закону. Доказів того, що експертний висновок є недостатньо обґрунтованим та суперечить іншим матеріалам справи, викликає сумніви в його правильності, або що при призначенні та проведенні експертизи істотно порушено процесуальні норми, які регламентують порядок її призначення та проведення, суду не надано. Експерту наданий необхідний обсяг документів з вільними підписами сторони для дослідження.

Про відсутність волевиявлення у позивача на укладення додаткової угоди також вказують і ті обставини, що останній 30 серпня 2017 року, тобто перед закінченням терміну дії договору оренди землі, надіслав на адресу орендаря повідомлення про те, що він не бажає в подальшому продовжувати дію правочину (а.с 8).

Приймаючи до уваги встановлені обставини, позивачем доведено, що він як власник земельної ділянки додаткову угоду особисто не підписував, повноваження на це іншій особі не надавав, що свідчить про відсутність його вільного волевиявлення на укладення з відповідачем оспорюваного правочину.

Підписання договору особою, яка не має на це повноважень та відсутність волевиявлення одного з учасників, є підставою для визнання договору недійсним (ст.ст. 203,215 ЦК України).

Відповідачем належних та допустимих доказів, які б спростували доводи позивача суду не надано.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статтей 317, 319 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність (ст.3 ЦК України).

Враховуючи викладені обставини справи щодо достовірності встановлення факту не підписання орендодавцем ОСОБА_1 додаткової угоди до договору оренди землі від 11.07.2007 року, а відтак доведення відсутності волевиявлення, суд приходить до висновку, що відповідач в договірних відносинах діяв недобросовісно, тому рішення яким визнано додаткову угоду недійсною є законним та справедливим, направленим на ефективний захист порушеного права позивача.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що рішення суду ухвалене з порушенням норм права, а відтак є незаконним.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому, відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Згода - залишити без задоволення, а рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 30 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 12 лютого 2019 року.

Головуючий суддя:

Судді: