Справа № 161/1356/19
Провадження № 2/161/1208/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

01 квітня 2019 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого судді Присяжнюк Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Петрової В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Луцьку цивільну справу №161/1356/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання фізичної особи такою, що втратила право на проживання,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання фізичної особи такою, що втратила право на проживання. Свій позов обґрунтовує тим, що він є власником житлового будинку з надвірними спорудами та будівлями №26 по вулиці Миру у селі Городище-1 Луцького району Волинської області на підставі свідоцтва про право особистої власності на житло від 3 травня 1989 року за №100. Зазначає, що відповідач зареєстрований у вказаному будинку, проте більше року не проживає у ньому. Вказує, що відповідач не сплачує комунальних платежів, особистих його речей в будинку немає. Просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, у звязку з відсутністю в ньому тривалий час.

Ухвалою суду від 7 лютого 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Позивача в судове засідання не зявився, водночас, у заяві від 01.04.2019р. позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив їх задовольнити; не заперечував щодо винесення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України.

За погодженням позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що на підставі про право особистої власності на житло від 3 травня 1989 року за №100, виданого виконавчим комітетом Луцької районної Ради народних депутатів Волинської області (а.с. 4), позивачу належить житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами №26 по вулиці Миру у селі Городище-1 Луцького району Волинської області (а.с. 5, 7).

З копії будинкової книги А №73966 (а.с. 12-15) вбачається, що у зазначеній квартирі зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_2

З доводів позивача, відповідач вже більше року не проживає у будинку.

Даний факт підтверджується висновком №1617 від 04.09.2018р., наданим Луцьким районним відділенням поліції Луцького відділу поліції ГУНП у Волинській області (а.с. 16).

Як вбачається з довідки №74 від 25.01.2019р., виданої Боратинською сільською радою Луцького району Волинської області, ОСОБА_2 не є родичем (а.с.24)

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Відповідно до ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач втратив інтерес до житла, в якому зареєстровано його місце проживання, оскільки понад рік у ньому фактично не проживає, участі в утриманні квартири та сплаті комунальних послуг не приймає, а тому він втратив право користування даним житловим приміщенням.

Будь-яких належних, допустимих і беззаперечних доказів на підтвердження того, що відповідачу чиняться перешкоди у користуванні квартирою та проживанні в ній, про поважність причин його відсутності понад рік, наявність між ним і власником житла домовленості про збереження права користування житлом або передбачених законом підстав, що унеможливлюють визнання його таким, що втратив право користування житлом, в матеріалах справи немає та в ході судового розгляду даної справи таких фактів встановлено не було.

З врахуванням вищенаведених норм закону та аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим будинком з надвірними будівлями та спорудами №26 по вулиці Миру у селі Городище-1 Луцького району Волинської області підлягає до задовольнити.

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням.

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України на відповідача покладаються понесені позивачем витрати по сплаті судового збору.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10, 12, 77, 78, 263, 265, 268, 282 ЦПК України, ст. 150 ЖК УРСР, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим будинком з надвірними будівлями та спорудами №26 по вулиці Миру у селі Городище-1 Луцького району Волинської області.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 копійок сплаченого судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач може оскаржити заочне рішення безпосередньо до Волинського апеляційного суду або через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1, місце проживання: 45600, Волинська область, Луцький район, село Городище-1, вул. Миру, 26, ідентифікаційний код НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_2, місце проживання (останнє, відоме): 45600, Волинська область, Луцький район, село Городище-1, вул. Миру, 26.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області ОСОБА_3