КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 752/7812/16-ц Головуючий у судді 1-ї інстанції - Чередніченко Н.П.

№ апеляційного провадження : 22-ц/824/11423/2019 Головуючий - Гаращенко Д.Р.

04 грудня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати в цивільних справах Київського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т. О., Левенця Б.Б.

При секретарях Тютюнник О. І., Гавриленко М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 19 червня 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Вереса Василя Володимировича, боржники: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,-

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на дії державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Вереса В. В.

Просила суд визнати незаконними дії державного виконавця Верес В.В. та скасувати постанови від 10 травня 2016 року та від 11 травня 2016 року, а також зобов`язати, останнього, відновити виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа № 752/11660/14-ц, виданого 23 листопада 2015 року та від 23 листопада 2015 року про вселення ОСОБА_1 , ОСОБА_4 у квартиру АДРЕСА_1 , де боржником зазначено ОСОБА_3 .

Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що 04 березня 2016 року державним виконавцем Голосіївського РВДВС м. Києва ГТУЮ у місті Києві Вересом В. В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого листа № 752/11660/14-ц, виданого 22 листопада 2015 року про вселення ОСОБА_1 , ОСОБА_4 у квартиру АДРЕСА_1 , де боржником зазначено ОСОБА_3

10 травня 2016 року державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Вересом В. В. було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу з посиланням на ту обставину, що ОСОБА_1 добровільно відмовилася вселитися у квартиру.

11 травня 2016 року державним виконавцем Голосіївського РВДВС м. Києва ГТУЮ у місті Києві Вересом В.В. було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу з посиланням на ту обставину, що ОСОБА_1 добровільно відмовилася вселитися у квартиру.

Скаржник зазначила, що оскаржувані постанови були винесені з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження», оскільки не відбулося фактичного повного виконання рішення суду.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 19 червня 2019 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 16 липня 2019 року подала апеляційну скаргу в якій посилалась на її незаконність та необґрунтованість оскільки постановлена з порушенням норм процесуального права та неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, що як наслідок призвело до неправильного застосування норм матеріального права, та ухвалення незаконної по суті ухвали, просила скасувати ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 19 червня 2019 року та постанови від 10 та 11 травня 2016 року про повернення виконавчого документу стягувачу.

В обґрунтування апеляційних вимог посилалась на те, що судом першої інстанції не повно з`ясовані та недоведені обставини, які мають значення для справи та які суд вважав встановленими, а висновки суду є такими, що не відповідають обставинам справи.

Постановлена ухвала суду не призвела до відновлення порушеного права.

Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтувала тим, що державним виконавцем станом на 26 квітня 2016 року не було проведено виконавчих дій, щодо її вселення у квартиру.

Виконавчі дії від 19 квітня 2019 року, щодо вручення ключів ОСОБА_1 від квартири, відбувались під будівлею Голосіївського РУЮ м. Києва, що унеможливлювало встановити відповідність ключів замкам на вхідних дверях квартири.

Такий спосіб проведення виконавчої дії є порушенням прав стягувача. Станом на 25 квітня 2019 року ОСОБА_1 подала заяву, у якій просила відкласти проведення виконавчих дій у зв`язку з погіршенням стану здоров`я.

Державний виконавець на цей факт уваги не звернув та склав акт про відсутність стягувача 26.04.2019 року в день проведення виконавчих дій.

Про проведення виконавчих дій 06.05.2016 року, ОСОБА_1 дізналась лише 16.05.2016 року.

Натомість державним виконавцем складено акти від 19.04.2016 про відмову стягувача від вселення у квартиру, з порушенням вимог законодавства.

Апелянт звертає увагу на недобросовісне виконання державним виконавцем своїх професійних обов`язків.

25 вересня 2019 року на апеляційну скаргу ОСОБА_1 надійшов відзив, від ОСОБА_3 відповідно до якого остання вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, а ухвалу суду першої інстанції законною, та такою, що постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Зазначила, що рішенням суду від 30.01.2018 року встановлено, що 26.05.2016 року відбулось фактичне вселення ОСОБА_1 до квартири, тому немає жодних підстав для задоволення скарги.

01 жовтня 2019 року на апеляційну скаргу ОСОБА_1 надійшов відзив, від ОСОБА_2 , відповідно до якого останній зазначив, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню. Зазначив, що ОСОБА_1 зловживає своїми процесуальними правами та безпідставно звертається до суду.

В судовому засіданні заявник та його представник підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Інші сторони в судове засідання не з`явились, повідомлялись судом належним чином про дату, час і місце розгляду справи по суті, причини своєї неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про день, час та місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення апелянта та його представника, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що заочним рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 05 серпня 2014 року, було задоволено позов ОСОБА_1 , ОСОБА_4

Вселено ОСОБА_1 й ОСОБА_4 в квартиру АДРЕСА_1 .

Зобов`язано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не чинити перешкод у користуванні жилим приміщенням ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та надати ключі від всіх замків на вхідних дверях в квартиру.

Виселити ОСОБА_5 та ОСОБА_6 із самовільно зайнятої ними квартири та зобов`язано не чинити у будь-який спосіб перешкод ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у користуванні жилим приміщенням. (т.1 а.с. 4-5).

04 березня 2016 року державним виконавцем Голосіївського РВДВС м. Києва ГТУЮ у місті Києві Вересом В. В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого листа № 752/11660/14-ц, виданого 22 та 23 листопада 2015 року про вселення ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у квартиру, де боржником зазначено ОСОБА_2 (т.1 а.с. 6)

19 квітня 2016 року на вимогу державного виконавця ОСОБА_1 з`явилася в приміщення ВДВС Голосіївського РУЮ м. Києва для проведення виконавчих дій, де в присутності боржників державний виконавець намагався провести виконавчі дії з вручення їй ключів від спірної квартири, проте ОСОБА_1 відмовилась від проведення цих дій, оскільки не було встановлено відповідність ключів. (т.2 а.с.33)

26 квітня 2016 року Верес В. В. склав акт про відсутність стягувача в рамках ВП № 50401484 і ВП 50401445.

Надалі державний виконавець шляхом складання вимоги від 27 квітня 2016 року призначив проведення виконавчих дій на 06 травня 2016 року (т.2 а.с. 34)

На підтвердження проходження курсу лікування ОСОБА_1 було надано виписку з історії хвороби (т. 2 а.с.57).

Державний виконавець 06.05.2016 р. склав акт про відсутність стягувача (т. 2 а.с. 36).

10 та 11 травня 2016 року державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Вересом В.В. було винесено постанови про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» з посиланням на ту обставину, що ОСОБА_1 добровільно відмовилася вселитися у квартиру та перешкоджає провадженню виконавчих дій (ВП № 50401445, ВП № 50401484) (т. 2 а. с.36-37)

Відмовляючи у задоволені скарги суд першої інстанції зазначив, що скаржником не надано суду достатніх доказів на підтвердження своїх доводів, та вважав, що відсутні підстави вважати, що державним виконавцем в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» безпідставно винесені постанови про повернення виконавчих документів.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012 виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Статтею 47 Закону України «Про виконавче провадження» на час вчинення виконавчих дій (далі - Закон) чітко встановлює перелік підстав для повернення виконавчого документа стягувачеві без виконання. Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 47 Закону виконавчий документ на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі якщо стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа.

Відповідно до положень ст. 6 Закону державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Державний виконавець роз`яснює особам, які беруть участь у виконавчому провадженні або залучаються до проведення виконавчих дій, їхні права згідно з вимогами цього Закону.

Згідно ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна.

У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна.

Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу.

Виконання рішення, яке зобов`язує боржника вчинити певні дії, здійснюється державним виконавцем за місцем проведення таких дій.

Відповідно до положення ст. 79 Закону примусове вселення полягає у забезпеченні державним виконавцем безперешкодного входження стягувача у приміщення, зазначене у виконавчому документі, та його проживання (перебування) в ньому.

Колегія суддів вважає, що відповідно до матеріалів справи фактичного виконання рішення суду не відбулось, оскільки ОСОБА_1 дійсно не мала можливості переконатись у відповідності ключів до дверей квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до матеріалів справи вимогою Державного виконавця від 08.04.2016 року, зобов`язано учасників виконавчого провадження з`явитись 19.04.2016 року об 11-00 за адресою м. Київ, вул. Ломоносова, 22/15, кабінет № 4 для проведення виконавчих дій. (т.2, а.с. 27).

Згідно з актом державного виконавця від 19.04.2016 року зазначено, що ОСОБА_1 відмовилась добровільно вселитись у спірну квартиру.

Колегія суддів скептично відноситься то обставин зазначених в акті, оскільки в ньому не має підпису ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , та не має підписів будь яких осіб які б засвідчили зазначену обставину. (т.2 а.с. 33)

Також стягувачі не були повідомлені державним виконавцем про повернення виконавчого документу у разі перешкод з їхнього боку для здійснення виконавчих дій. (т.3, а. с.176)

Відповідно до ст. 35 Закону України "Про виконавче провадження" за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів.

Про відкладення провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторін.

Положенням ст. 38 зазначеного Закону передбачено право державного виконавця зупинити виконавче провадження у разі перебування боржника на лікуванні у стаціонарному лікувальному закладі, якщо рішення неможливо виконати без його участі.

Колегія суддів встановила, що державним виконавцем 26.04.2016 року складено акт про неможливість виконання рішення суду у зв`язку з відсутністю стягувача.

Відповідно до матеріалів справи, 26.04.2016 року до ВДВС Голосіївського РУЮ м. Києва надійшла заява ОСОБА_1 від 25.04.2019 року про відкладення проведення виконавчих дій у зв`язку з різким погіршенням здоров`я з додатком випискою із амбулаторної медичної картки. (т. 2,а.с.58)

Однак державним виконавцем зазначене звернення не прийнято до уваги.

06.05.2016 року Державним виконавцем було складено акт про відсутність стягувача під час проведення виконавчих дій.

Колегія суддів звертає увагу на те, що матеріали справи містять відомості про вручення стягувачу 06.05.2016 року повістки про проведення даних виконавчих дій саме на 06.05.2016 року. (т.3, а.с. 117-118).

На думку колегії суддів державним виконавцем було порушено порядок здійснення виконавчого провадження у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження» діючого на час проведення виконавчих дій.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасних висновків про те, що ОСОБА_1 діяла у спосіб, який свідчить про відмову від добровільного вселення у квартиру та про перешкоджання у здійсненні виконавчих дій, оскільки даний висновок спростовується матеріалами.

З урахуванням викладеного та відповідно до ст. 376 ЦПК України колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню.

Оскільки Постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві Вереса Василя Володимировича за виконавчим провадженням № 50401484 від 10.05.2016 року, виконавчим провадженням № 50401445 від 11.05.2016 року про повернення виконавчого документу стягувану по виконавчим листам № 752/11660/14-ц від 22.11.2015 року визнаються незаконними та скасовуються, поновлення провадження здійснюється автоматично.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 19 червня 2019 року скасувати та постановити нове судове рішення про задоволення скарги.

Визнати незаконними та скасувати постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві Вереса Василя Володимировича за виконавчим провадженням № 50401484 від 10.05.2016 року, виконавчим провадженням № 50401445 від 11.05.2016 року про повернення виконавчого документу стягувану по виконавчим листам № 752/11660/14-ц від 22.11.2015 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак, може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 13 грудня 2019 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

Б.Б. Левенець