Постанова

Іменем України

20 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 387/553/18

провадження № 61-3089св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Згода»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Згода» на рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області, у складі судді Цоток В. В., від 30 жовтня 2018 року та постанову Кропивницького апеляційного суду, у складі колегії суддів: Авраменко Т. М., Суровицької Л. В., Черненка В. В., від 09 січня 2019 року.

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Згода» (далі - ТОВ «Згода») про визнання недійсною додаткової угоди.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що на підставі державного акту вона є власником земельної ділянки загальною площею 4,8968 га, кадастровий номер :02:000:0201, розташованої на території Троянської сільської ради Добровеличківського району, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 11 липня 2007 року між нею та відповідачем укладено договір оренди земельної ділянки строком на 10 років. Оскільки вона мала намір самостійно обробляти земельну ділянку та не мала наміру продовжувати договір оренди після його закінчення, вона звернулась до відповідача із заявою про звільнення земельної ділянки у строк до 18 листопада 2018 року та просила після збору врожаю 2018 року земельну ділянку не обробляти, а повернути її у стані не гіршому порівняно з тим, у якому було передано в оренду. Проте їй стало відомо про існування додаткової угоди від 17 травня 2017 року до договору оренди земельної ділянки від 11 липня 2007 року, яка зареєстрована державним реєстратором 24 липня 2017 року і строк дії якої становить до 17 листопада 2028 року. Цю додаткову угоду вона з відповідачем не укладала, волевиявлення на укладання додаткової угоди не виявляла, договір не підписувала, нікого не уповноважувала його підписувати від свого імені.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила визнати недійсною додаткову угоду від 17 травня 2017 року до договору оренди земельної ділянки від 11 липня 2007 року, укладену між нею та відповідачем, стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 30 жовтня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсною додаткову угоду від 17 травня 2017 року до договору оренди землі від 11 липня 2007 року, укладену між ОСОБА_1 та ТОВ «Згода».

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що додаткова угода підлягає визнанню недійсною, оскільки не підписана орендодавцем та не відповідає його внутрішній волі.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 09 січня 2019 року апеляційну скаргу ТОВ «Згода» залишено без задоволення, а рішенняДобровеличківського районного суду Кіровоградської області від 30 жовтня 2018 року без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що додаткову угоду до договору оренди власник земельної ділянки особисто не підписувала, повноваження на це іншій особі не надавала, що свідчить про відсутність волі орендодавця на її укладення.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі ТОВ «Згода» просить скасувати рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 30 жовтня 2018 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 09 січня 2019 року і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що матеріали справи не містять жодних належних та обґрунтованих доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Судова почеркознавча експертиза була проведена із значними порушеннями і викликає у сторони відповідача обґрунтований сумнів у її правильності, однак судами доводи відповідача не було взято до уваги. Судами необґрунтовано відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про проведення у справі повторної судово-почеркознавчої експертизи.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 21 лютого 2019 року відкрито касаційне провадження у справі.

Відзив на касаційну скаргу не надходив

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Позивач є власником земельної ділянки площею 4,90 га, розташованої на території Троянської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області.

Між сторонами 11 липня 2007 року укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки строком на 10 років, договір зареєстровано 18 листопада 2008 року, тобто строк дії договору закінчувався 18 листопада 2018 року (а. с. 7).

17 травня 2017 року укладено додаткову угоду до договору оренди, за умовами якої договір оренди укладено строком з 18 листопада 2008 року до 17 листопада 2028 року, право оренди зареєстровано 17 липня 2017 року (а. с. 6, 25).

Висновком судово-почеркознавчої експертизи № 1.1-333/18 від 09 жовтня 2018 року, яка проведена Тернопільським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України, встановлено, що підпис від імені ОСОБА_1 в графі «орендодавець» в оригіналі додаткової угоди від 17 травня 2017 року до договору оренди землі від 11 липня 2007 року виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою (а. с. 75-80).

Ухвалою Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 30 жовтня 2018 року у задоволенні клопотання представника відповідача про призначення по справі повторної судово-почеркознавчої експертизи відмовлено. Ухвала мотивована тим, що передбачені законом підстави для призначення повторної судової почеркознавчої експертизи відсутні, а наданих експерту порівняльних зразків підписів позивача виявилося достатньо для надання висновку. При цьому суд зазначив, що сама по собі незгода з висновком не може бути підставою для призначення повторної експертизи (а. с. 103-104).

Суди встановили, що для проведення експертизи до експертної установи були направлені відібрані в присутності учасників справи експериментальні зразки підпису позивача на десяти аркушах, які місять 120 підписів позивача, а також три документи: декларацію про вибір лікаря, опис вкладень від 04 вересня 2017 року, заяву про припинення договору від 30 серпня 2017 року (а. с. 27-36, 37-39).

За клопотанням експерта додатково на підставі ухвали суду було направлено ще 10 документів, підписаних позивачем у 2011 році, 2012 році, 2018 році, які містять 18 вільних зразків підписів позивача (а. с. 37-39, 48, 59-73).

Позиція Верховного Суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов`язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Відповідно до частини першої статті 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Відповідно до статті 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Згідно з частиною другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи спір, встановивши фактичні обставини справи, надавши належну правову оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки встановлені судами обставини свідчать про відсутність волевиявлення позивача на укладання спірної додаткової угоди до договору оренди землі, що є підставою для визнання її недійсною на підставі частини першої статті 215 ЦК України.

Судами надано належну оцінку доводам відповідача щодо обґрунтованості висновку судово-почеркознавчої експертизи № 1.1-333/18 від 09 жовтня 2018 року, складеному Тернопільським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України, які фактично зводяться до незгоди з висновком експерта. Відповідач не обґрунтував наявності підстав для проведення повторної судово-почеркознавчої експертизи.

Ці та інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Колегія суддів погоджується з висновками судів по суті вирішення спору. Судамиправильно застосовано норми матеріального права, дотримано норми процесуального права, зроблено обґрунтовані висновки на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами (стаття 89 ЦПК України).

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Згода» залишити без задоволення.

Рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 30 жовтня 2018 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 09 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:Є. В. Синельников
С. Ф. Хопта
В. В. Шипович