Провадження №2/760/3251/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2019 року Солом`янський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді Оксюти Т.Г.

при секретарі Горупа В.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Солом`янський районний відділ державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві про стягнення заборгованості та неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів та поділ спільного майна подружжя та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 та просила, з урахуванням уточнених позовних вимог, визначити заборгованість ОСОБА_3 за аліментами, на підставі рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 12.08.2015 року за період з 01.06.2015 року по 30.06.2019 року в сумі 123739,50 грн. та стягнути її, а також неустойку в сумі 123739,50 грн.

В порядку поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частини квартири під АДРЕСА_1 , загальною площею 49,60 кв.м., жилою площею 30,60 кв.м.

В порядку поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частини квартири під АДРЕСА_1 , загальною площею 49,60 кв.м., жилою площею 30,60 кв.м.

Стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з 03.08.2002 року по 12.08.2015 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 12.08.2015 року стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідач ОСОБА_3 від виконання своїх обов`язків по сплаті аліментів ухиляється, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість по сплаті аліментів.

При цьому, ОСОБА_1 не погоджується з розрахунком заборгованості по аліментам за період з червня 2015 року по червень 2019 року в сумі 101230,90 грн., що наданий державним виконавцем Солом`янського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, оскільки він містить декілька описок і арифметичних помилок, а саме невірно визначене середня заробітна плата за 12 місяців (липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2016 року та січень, лютий, березень, квітень, травень, червень 2017 року) відповідно й ј частка від нього розрахована невірно.

Згідно розрахунку заборгованості по аліментам виконаного державним виконавцем Печерського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві після передачі виконавчого провадження з Солом`янського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, середня заробітна плата за вказаний період зазначена інша, а й відповідно 1/4 частка від нього також інша.

Отже, загальний розмір заборгованості відповідача ОСОБА_3 по аліментам становить 123739,50 грн., у зв`язку з чим ОСОБА_1 просила визначити заборгованість по аліментам саме в цій сумі та стягнути її.

Крім того, зазначила, що вона має право на неустойку, яка за період з червня 2015 року по серпень 2019 року становить 8484572,99 грн. Однак, враховуючи обмеження максимального розміру неустойки (пені) на рівні 100% заборгованості, ОСОБА_1 просила стягнути неустойку (пеню) в сумі 123739,50 грн.

Також зазначила, що за період перебування з ОСОБА_3 у шлюбі, за рахунок спільних коштів ними було придбано квартиру АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 вважає, що вказана квартира підлягає поділу, однак з відступом від принципу рівності часток подружжя, оскільки після розлучення син сторін проживає разом з нею, знаходиться на її повному утриманні, оскільки ОСОБА_3 матеріальної допомоги не надає.

З урахування викладеного просила позов задовольнити.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 11.07.2018 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено розгляд.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 23.1.2018 року об`єднано в одне провадження справу № 760/5702/18 (провадження № 2/760/16188/18) за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності, зі справою № 760/17422/18 (провадження № 2/760/5868/18) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів та поділ спільного майна подружжя.

Присвоєно справі № 760/17442/18.

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та просив визнати за ОСОБА_1 право власності на легковий автомобіль марки «ЗАЗ» (модель TF698K) легковий седан-В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , рік випуску 2011, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

У зв`язку з визнанням права власності за ОСОБА_1 на легковий автомобіль марки «ЗАЗ» (модель TF698K) легковий седан-В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , рік випуску 2011, реєстраційний номер НОМЕР_2 , визнати заборгованість ОСОБА_3 у сумі 51889,00 грн. по сплаті аліментів на дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що є погашено.

Вирішити питання розподілу судових витрат.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , від якого вони мають сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У період шлюбу ними була придбана квартири АДРЕСА_1 та легковий автомобіль марки «ЗАЗ» (модель TF698K) легковий седан-В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , рік випуску 2011, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Зазначив, що дійсно він має заборгованість по аліментам в сумі 63756,09 грн.

При цьому враховуючи те, що автомобіль «ЗАЗ», д.н. НОМЕР_2 є неподільним, а спільне ним володіння та користування є неможливим, враховуючи той факт, що даний автомобіль перебуває у постійному та виключному користуванні відповідача вважає, за доцільне визнати право власності на нього за ОСОБА_1 .

При цьому, враховуючи те, що ОСОБА_1 не внесено відповідної суми на депозитний рахунок суду, а він має заборгованість по аліментам на утримання сина ОСОБА_5 , вважає за доцільне за рахунок компенсації йому його 1/2 частини автомобіля «ЗАЗ» (модель TF698K) легковий седан-В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , рік випуску 2011, реєстраційний номер НОМЕР_2 вважати частину заборгованості у розмірі 51889,50 грн. по сплаті аліментів на утримання дитини погашеною.

На підставі викладеного просив позов задовольнити.

22.10.2018 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву в якому вона зазначила, що автомобіль «ЗАЗ» (модель TF698K) легковий седан-В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , рік випуску 2011, реєстраційний номер НОМЕР_2 , був придбаний 07.06.2012 року за кошти, які особисто належали їй та були подаровані її батьками згідно договору дарування грошових коштів від 05.06.2012 року, а тому вимоги ОСОБА_3 є необґрунтованими.

Крім того, 22.10.2018 року від ОСОБА_1 надійшла зустрічна позовна заява в якій вона просила визнати автомобіль «ЗАЗ» (модель TF698K) легковий седан-В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , рік випуску 2011, реєстраційний номер НОМЕР_2 , її особистою приватною власністю та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 07.12.2012 року вона придбала автомобіль «ЗАЗ» (модель TF698K) легковий седан-В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , рік випуску 2011, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який був зареєстрований на її ім`я ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказаний автомобіль був придбаний за грошові кошти, які подарували її батьки відповідно до договору дарування грошових коштів від 05.06.2012 року.

З урахуванням викладеного просила зустрічний позов задовольнити.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 15.07.2019 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду.

26.07.2019 року від представника ОСОБА_3 надійшов відзив на зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 в якому вона зазначила, що чинним законодавством України визначено, що договір дарування валютних цінностей на суму більше ніж 850 грн. укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, а отже договір дарування грошових коштів від 05.06.2012 року не є належним доказом у справі та підставою для задоволення позову ОСОБА_1

22.10.2019 року за клопотанням ОСОБА_1 були допитані свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 просила задовольнити вимоги свого довірителя, у вимогах ОСОБА_3 просила відмовити.

В судовому засіданні представник ОСОБА_3 проти задоволення вимог ОСОБА_1 заперечувала та просила відмовити у їх задоволенні. Позовні вимоги ОСОБА_3 просила задовольнити у повному обсязі.

Третя особа Солом`янський районний відділ державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві в судове засідання свого представника не направив, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Суд, вислухавши думку представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 03.08.2002 року до 12.08.2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 12.08.2015 року.

Від вказаного шлюбу сторони мають сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві 19.08.2009 року.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 12.08.2015 року, зокрема, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, тобто з 09.06.2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На підставі вказаного рішення суду 02.10.2015 року було видано виконавчий лист №760/11080/15-ц, 2/760/5017/15 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві від 12.02.2016 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа.

Згідно розрахунку заборгованості по аліментам ОСОБА_3 за виконавчим листом №760/11080/15-ц від 02.10.2015 року про стягнення аліментів на користь ОСОБА_1 1/4 частини усіх видів доходу щомісячно для дитини відповідного віку починаючи з червня 2015 року по червень 2019 року, виконаного державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві заборгованість станом на 01.07.2019 року становить 101230,90 грн.

Позивач ОСОБА_1 не погоджується з таким розрахунком, оскільки він, на її думку, містить декілька описок і арифметичних помилок, у зв`язку з чим вона просила визначити заборгованість ОСОБА_3 за аліментами, на підставі рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 12.08.2015 року за період з 01.06.2015 року по 30.06.2019 року в сумі 123739,50 грн. та стягнути її, а також неустойку в сумі 123739,50 грн., на що слід зазначити наступне.

Відповідно до постанови про передачу виконавчого провадження від 14.03.2017 року виконавчий документ - виконавчий лист №760/11080/15-ц від 02.10.2015 року було передано до Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

Згідно розрахунку заборгованості по аліментам виконаним державним виконавцем Печерського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві зазначена інша заробітна плата, з якої державний виконавець виходив при визначені заборгованості ОСОБА_3 по аліментам, аніж у розрахунку заборгованості державного виконавця Солом`янського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, а саме: за липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2016 року та січень, лютий, березень, квітень, травень, червень 2017 року, відповідно й 1/4 частка від нього буде іншою, ніж у розрахунку заборгованості по аліментам виконаного державним виконавцем Солом`янського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві.

За липень 2016 року помилково вказано 575,75 грн., в той час як має бути 8649,00 грн. і відповідно 1/4 частка становить 2162,25 грн., а не як визначено державним виконавцем Солом`янського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві 368,40 грн.;

За серпень 2016 року помилково вказано 575,75 грн., в той час як має бути 8586,00 грн. і відповідно 1/4 частка становить 2146,50 грн., а не як визначено державним виконавцем Солом`янського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві 368,40 грн.;

За вересень 2016 року помилково вказано 575,75 грн., в той час як має бути 8705,00 грн. і відповідно 1/4 частка становить 2176,25 грн., а не як визначено державним виконавцем Солом`янського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві 368,40 грн.;

За жовтень 2016 року помилково вказано 2000,00 грн., в той час як має бути 8751,00 грн. і відповідно 1/4 частка становить 2187,75 грн., а не як визначено державним виконавцем Солом`янського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві 500,00 грн.;

За листопад 2016 року помилково вказано 2000,00 грн., в той час як має бути 9008,00 грн. і відповідно 1/4 частка становить 2252,00 грн., а не як визначено державним виконавцем Солом`янського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві 500,00 грн.;

За грудень 2016 року помилково вказано 2000,00 грн., в той час як має бути 11094,00 грн. і відповідно 1/4 частка становить 2773,50 грн., а не як визначено державним виконавцем Солом`янського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві 500,00 грн.;

За січень 2017 року помилково вказано 3200,00 грн., в той час як має бути 9292,00 грн. і відповідно 1/4 частка становить 2323,00 грн., а не як визначено державним виконавцем Солом`янського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві 800,00 грн.;

За лютий 2017 року помилково вказано 3200,00 грн., в той час як має бути 9832,00 грн. і відповідно 1/4 частка становить 2458,00 грн., а не як визначено державним виконавцем Солом`янського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві 800,00 грн.;

За березень 2017 року помилково вказано 3200,00 грн., в той час як має бути 11010,00 грн. і відповідно 1/4 частка становить 2752,50 грн., а не як визначено державним виконавцем Солом`янського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві 800,00 грн.;

За квітень 2017 року помилково вказано 3710,52 грн., в той час як має бути 10788,00 грн. і відповідно 1/4 частка становить 2697,00 грн., а не як визначено державним виконавцем Солом`янського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві 927,63 грн.;

За травень 2017 року помилково вказано 3710,52 грн., в той час як має бути 10558,00 грн. і відповідно 1/4 частка становить 2639,50 грн., а не як визначено державним виконавцем Солом`янського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві 927,63 грн.;

За червень 2017 року помилково вказано 3710,52 грн., в той час як має бути 11091,00 грн. і відповідно 1/4 частка становить 2772,75 грн., а не як визначено державним виконавцем Солом`янського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві 927,63 грн.

Отже, загальний розмір заборгованості ОСОБА_3 по аліментам становить 123739,50 грн., а тому твердження позивача ОСОБА_1 про невірне визначення заборгованості по аліментам державним виконавцем Солом`янського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві знайшли своє підтвердження при розгляді справи та заслуговують на увагу.

Твердження ОСОБА_3 про те, що його заборгованість по аліментам становить 63756,09 грн., є необґрунтованими, оскільки зазначені висновки ґрунтуються на розрахунку заборгованості по аліментам, виданого державним виконавцем Солом`янського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, який містить описки та арифметичні помилки.

Згідно ч. 3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Так як ОСОБА_1 оспорює розмір заборгованості обчислений державним виконавцем через наявність в ньому описок та арифметичних помилок, то такий розмір заборгованості має бути обчислений судом.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_1 про визначення заборгованості ОСОБА_3 за аліментами, на підставі рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 12.08.2015 року за період з 01.06.2015 року по 30.06.2019 року в сумі 123739,50 грн. та її стягнення є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

ОСОБА_1 також просила стягнути з відповідача на свою користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01.06.2015 року по 30.06.2019 року в розмірі 123739,50 грн., на що слід зазначити наступне.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. ч.1, 2 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пеню) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. ЇЇ завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Правова позиція у справі № 572/1762/15-ц, викладена у постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року вказує на те, що правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Тобто, пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

При цьому у вищезазначеній постанові ВС зазначено, що вирішуючи в конкретному випадку питання щодо усунення розбіжностей у застосуванні судом касаційної інстанції норм матеріального права, Судова палата у цивільних справах Верхового Суду відступає від правової позиції щодо застосування частини першої статті 196 СК України, викладеної у постанові ВСУ від 01 липня 2015 року справі N 6-94цс15 (Постанова N 6-94цс15) та наступних постановах.

Тобто, зі змісту вказаної постанови слід зробити висновок про те, що Верховний Суд змінив правову позицію по відношенню до своєї ж правової позиції, висвітленої у постановах ВСУ від 01 липня 2015 року (справа N 6-94цс15).

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність застосування в даному випадку положення постанови Верхового Суду № 572/1762/15-ц від 25 квітня 2018 року.

Відповідно до ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Враховуючи той факт, що за кожним місяцем несплати аліментів прострочено вже понад 100 днів, а також наявність обмеження максимального розміру неустойки (пені) на рівні 100% заборгованості, то загальна сума неустойки (пені) за період з 01.06.2015 року по 30.06.2019 року становить 123739,50 грн., а тому вимоги ОСОБА_1 в цій частині також підлягають задоволенню.

ОСОБА_1 також просила в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя визнати за нею право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 49,60 кв.м., жилою площею 30,60 кв.м., за ОСОБА_3 визнати право власності на 1/3 частини вказаної квартири, на що слід зазначити наступне.

Встановлено, що за час сумісного життя у шлюбі сторонами була набута квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 27.12.2004 року.

У зв`язку із наявністю спору про поділ майна подружжя, позивач вважає, що зазначене майно підлягає поділу.

Керуючись положеннями ч. 2 та ч. 3 ст. 70 СК України позивач просила відступити від засади рівності часток за наступних обставин.

Зазначила, що після розірвання шлюбу син сторін ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні та вихованні. ОСОБА_3 не бере участь у витратах, пов`язаних з утриманням квартири та з оплатою комунальних послуг, всі вказані витрати несе ОСОБА_1 , на що слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить ш на праві спільної сумісної власності.

Згідно з ч. 1 ст. 70 цього Кодексу встановлено, що в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду і інтересам сім`ї.

Згідно ч. 3 ст. 70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Дана норма кореспондується із роз`ясненнями, які містяться у п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 р. № 11, згідно з якими при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 сі. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжів враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування).

Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарств, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК).

Вимагаючи збільшення частки майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ОСОБА_1 в порушення вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України не довела обставин, які б свідчили про наявність підстав для застосування до даних правовідносин положень ч. ч. 2, 3 ст. 70 СК України з урахуванням вказаних роз`яснень Пленуму Верховного Суду України та відступу від рівності часток між сторонами.

Також, ОСОБА_1 не надано суду доказів, що ОСОБА_3 не приймає участі в матеріальному утриманні житла, приховує, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачає його на шкоду інтересам сім`ї.

Встановлено, що в період перебування сторін у шлюбі ОСОБА_3 займався підприємницькою діяльністю, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, випискою з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців, звітами суб`єкта малого підприємства фізичної особи-платника єдиного податку, податковими деклараціями платника єдиного податку фізичної особи-підприємця.

За 2012 рік загальний дохід ОСОБА_3 склав 780362,00 грн., за 2013 рік склав 662846,00 грн., за 2014 рік склав 941415,00 грн., що підтверджується податковими деклараціями.

Враховуючи викладене, підстав для збільшення частки майна дружини - позивача ОСОБА_1 , у порядку, визначеному ч. ч. 2, 3 ст.70 СК України, немає.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про визнання права власності за кожним із подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 по 1/2 частці квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 49,60 кв.м., жилою площею 30,60 кв.м.

Що стосується позову ОСОБА_3 , то слід зазначити наступне.

Так, ОСОБА_3 просив визнати за своєю колишньою дружиною ОСОБА_1 право власності на легковий автомобіль марки «ЗАЗ» (модель TF698K) легковий седан-В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , рік випуску 2011, реєстраційний номер НОМЕР_2 та у зв`язку з визнанням права власності за нею на вказаний автомобіль визнати заборгованість ОСОБА_3 у сумі 51889,00 грн. по сплаті аліментів на дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що є погашено.

В обґрунтування вимог ОСОБА_3 посилався на те, що автомобіль «ЗАЗ», д.н. НОМЕР_2 є неподільним, а спільне ним володіння та користування є неможливим, враховуючи той факт, що даний автомобіль перебуває у постійному та виключному користуванні відповідача вважає, за доцільне визнати право власності на нього за ОСОБА_1 .

При цьому, враховуючи те, що ОСОБА_1 не внесено відповідної суми на депозитний рахунок суду, а він має заборгованості по аліментам на утримання сина ОСОБА_5 , вважає за доцільне за рахунок компенсації йому його 1/2 частини вказаного автомобіля вважати частину заборгованості у розмірі 51889,50 грн. по сплаті аліментів на утримання дитини погашеною.

ОСОБА_1 заперечуючи проти вимог ОСОБА_3 звернулась з зустрічним позовом в якому просила визнати автомобіль «ЗАЗ» (модель TF698K) легковий седан-В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , рік випуску 2011, реєстраційний номер НОМЕР_2 , її особистою приватною власністю, посилаючись на те, що вказаний автомобіль був придбаний нею за грошові кошти, які подарували її батьки відповідно до договору дарування грошових коштів від 05.06.2012 року, на що слід зазначити наступне.

Згідно ч. 5 ст. 719 ЦК України договір дарування валютних цінностей фізичних осіб між собою на суму, яка перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Поняття «валютні цінності» на час укладання договору дарування грошових коштів від 05.06.2012 року, визначалось Декретом КМУ №15-93 від 19.02.1993 року, Законом України «Про Національний банк України» та визначає, що валютні цінності - національна валюта (гривня), іноземна валюта та банківські метали; неоподаткований мінімум доходів громадян з 01.01.2011 року і по теперішній час законодавством України, а саме п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ ПК України визначається в сумі 17 грн.

Якщо норми інших законів містять посилання на неоподаткований мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподаткованого мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу ІV цього Кодексу для відповідного року.

Таким чином, законодавством України чітко визначено, що договір дарування валютних цінностей на суму більше ніж 50 неоподаткованих мінімумів громадян (850,00 грн.). укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Отже, договір дарування грошових коштів від 05.06.2012 року не приймається судом до уваги, оскільки він суперечить чинному законодавству.

Також, розписка в отриманні грошових коштів, надана ОСОБА_1 не може бути використана як доказ оскільки її складено на підтвердження виконання вищезазначеного договору дарування, який в силу п. 1 ст. 220 ЦК України не відповідає вимогам чинного законодавства та є нікчемним.

Що стосується показів свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 то суд не приймає їх до уваги, оскільки їх судження є упередженими, вказані свідки свідчили на користь сторони, яка заявила клопотання про їх допит. Крім того, вони не спростовують висновків суду, щодо вирішення даного спору, а тому суд критично ставиться до даних ними пояснень і бере їх до уваги лише в частині загального опису подій, які передували зверненню до суду.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання.

Отже, виходячи з того, що в Україні діє загальний режим спільності майна подружжя, згідно з яким майно, набуте в шлюбі, вважається таким, що належить подружжю, то у зв`язку з цим речі, набуті за час шлюбу, автоматично підпадають під режим спільного майна подружжя, за виключенням майна набутого за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, а також житла, набутого за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Таким чином, підстав для визнання за ОСОБА_1 права приватної власності на автомобіль «ЗАЗ» (модель TF698K) легковий седан-В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , рік випуску 2011, реєстраційний номер НОМЕР_2 , з підстав на які посилалась ОСОБА_1 немає.

Також слід зазначити наступне.

Судом встановлено, що автомобіль «ЗАЗ» (модель TF698K) легковий седан-В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , рік випуску 2011, реєстраційний номер НОМЕР_2 був придбаний у період шлюбу сторін та зареєстрований на ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Згідно ч.ч. 4, 5 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 погоджується на компенсацію за 1/2 частину вказаного автомобіля шляхом списання за рахунок неї частини його заборгованості по аліментам.

Слід зазначити, що вказане не передбачено чинним законодавством та враховуючи те, що ОСОБА_1 не було внесено на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми, суд приходить до висновку, що зазначений автомобіль підлягає розподілу в рівних частинах відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України.

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року, ст.ст. 157, 159, 160, 166, 171, 180, 195, 196, 243 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Солом`янський районний відділ державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві про стягнення заборгованості та неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів та поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Визначити заборгованість ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_4 , за аліментами, на підставі рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 12.08.2015 року за період з 01.06.2015 року по 30.06.2019 року в розмірі 123739,50 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_5 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 заборгованість по аліментам в сумі 123739,50 грн. та неустойку (пеню) з прострочення сплати аліментів у розмірі 123739,50 грн.

Поділити майно, яке є об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_4 ) та ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_5 ).

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_5 , право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 49,60 кв.м., жилою площею 30,60 кв.м.

Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_4 , право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 49,60 кв.м., жилою площею 30,60 кв.м.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_5 , право власності на 1/2 частину автомобіля «ЗАЗ» (модель TF698K) легковий седан-В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , рік випуску 2011, реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартістю 83965,11 грн.

Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_4 , право власності на 1/2 частину автомобіля «ЗАЗ» (модель TF698K) легковий седан-В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , рік випуску 2011, реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартістю 83965,11 грн.

У задоволенні решти вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя