Справа № 404/6142/18
Номер провадження 2/404/3227/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 року Кіровський районний суд м. Кіровограда

в складі : головуючого судді - Бершадської О.В. за участі секретаря - Вітохіної Н.А.,

учасники справи: представник позивача- Суховерко О.А., відповідач- Саміщенко О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому, в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом, яким просить стягнути із ОСОБА_2 на його користь 22 754,55 грн. боргу за договором позики від 25 липня 2017 року та 29 280,75 грн. боргу за договором позики від 27 листопада 2017 року, всього 52 035,30 грн. а також понесені судові витрати в розмірі 736,40 грн.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено 25 липня 2017 року договір позики, за умовами якого остання отримала позику в розмірі 5 122,00 грн. строком до 25 січня 2019 року. Крім цього, 27 листопада 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір позики, за умовами якого остання отримала позику в розмірі 7 150,00 грн. строком до 27 листопада 2019 року.

При цьому, 03 вересня 2018 року ОСОБА_3 відступила право вимоги по договорам позики саме йому, а тому відбулася заміна кредитора, про що було повідомлено відповідача. На даний час ОСОБА_2 зобов'язання за договорами позики не виконує, у визначений строк кошти не повертає. Лише, за договором позики від 25.07.2017 року нею повернено кошти в розмірі 1 350,00 грн.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Бершадську О.В. для розгляду справи про стягнення боргу. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 вересня 2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідач в судовому засіданні 13.02.2019 року клопотала поновити пропущений нею строк для подачі відзиву на позовну заяву від 12.02.2019 року, який судом поновлено та прийнято відзив. Згідно відзиву на позовну заяву відповідач просить вимоги позивача задовольнити в частині тіла позики в розмірі 3 457,00 грн. (за договором позики від 25.07.2017 р.) та тіла позики в розмірі 6 835,00 грн. (за договором позики від 27.11.2017 р.), обмежити розмір неустойки до 50 % від основної суми заборгованості за договором позики від 25.07.2017 року до розміру 1 729,00 грн. та обмежити розмір неустойки до 50 % від основної суми заборгованості за договором позики від 27.11.2017 року до розміру 3 418 ,00 грн. Вказала, що визнає тіло позики в розмірі 3 457 грн., а не 3 772 грн. за договором позики від 25.07.2017 року, оскільки нею частково сплачено після подання позовної заяви заборгованість в розмірі 315 грн. та тіло позики в розмір 6 835 грн., а не 7 150 грн. за договором позики від 27.11.2017 року, оскільки нею частково сплачено після подання позовної заяви заборгованість в розмірі 315 грн., який має намір в подальшому виплачувати, але не згодна із сумою нарахування пені, а саме: пеня в розмірі 18 982 грн. 55 коп. (за договором позики від 25.07.2017 року), пеня в розмірі 22 130 грн. 75 коп. (за договором позики від 27.11.2017 року). Так, за загальним правилом, період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не може перевищувати 1 рік ( п.1 ч.2 ст.258 ЦК України). Разом з тим, згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки (штрафу, пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Істотними обставинами відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником: майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

Отже, до істотних обставин в її ситуації, можна віднести майновий стан, який не дозволяє сплатити повністю пеню в розмірі зазначену в позовній заяві, оскільки основним доходом являється пенсія в розмірі 2 250 ,00 грн. Крім того, їй необхідно сплачувати комунальні послуги та харчуватися. Також позивачем не надані докази щодо настання негативних наслідків для нього через прострочення виконання її зобов'язання за договором позики.

21 лютого 2019 року представником позивача, через канцелярію суду, подано відповідь на відзив, вважає вимоги відповідача щодо зменшення розміру пені до 50 % суми основної заборгованості є безпідставними. Дійсно, відповідачем 17.12.2018 року та 21.01.2019 року повернено позику згідно договору позики від 25.07.2017 року в розмірі 315,00 грн. та згідно договору позики від 27.11.2017 року в розмірі 315,00 грн.

В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала, просила їх задовольнити, пославшись на обставини, які викладені у позовній заяві та у відповіді на відзив. Не заперечувала той факт, що відповідач на час розгляду справи сплатила позивачу по договору від 25.07.2017 року 3122,00 грн. та договору від 27.11.2017 року 6535, 00 грн.

Відповідач в судовому засіданні поданий відзив на позовну заяву підтримала, вимоги визнала частково.

Заслухавши виступи учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо часткового задоволення заявлених вимог, з наступного.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов»язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом ( ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що 25 липня 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір позики. Згідно п. 2.1 вказаного договору позики від 25 липня 2017 року позикодавець передав, а позичальник прийняла у власність 5 122,00 грн., що еквівалентно 198,91 дол. США за курсом (25,75 грн./долар США), за комерційним курсом Ідея Банк станом на день укладення договору.

Відповідно до п. 3.1. Договору, передача зазначеної в п. 2.1. даного Договору суми грошових коштів (позики) засвідчується (підтверджується) розпискою позичальника.

Як вбачається із розписки від 25 липня 2017 року ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_3 в позику гроші в сумі 5 122,00 грн. (а.с. 7).

Зазначену вище суму грошових коштів позичальник зобов'язалась повернути позикодавцеві готівкою в строк до 25 січня 2019 року згідно Додатку №1 до Договору (п. 2.2. Договору, розписка від 25 липня 2017 року).

Крім цього, 27 листопада 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір позики. Згідно п. 2.1 вказаного договору позики від 27 листопада 2017 року позикодавець передав, а позичальник прийняла у власність 7 150,00 грн., що еквівалентно 267,28 дол. США за курсом (26,75 грн./долар США), за комерційним курсом Альфа Банк станом на день укладення договору.

Відповідно до п. 3.1. Договору, передача зазначеної в п. 2.1. даного Договору суми грошових коштів (позики) засвідчується (підтверджується) розпискою позичальника.

Як вбачається із розписки від 27 листопада 2017 року ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_3 в позику гроші в сумі 7 150,00 грн. (а.с. 11).

Зазначену вище суму грошових коштів позичальник зобов'язалась повернути позикодавцеві готівкою в строк до 27 листопада 2019 року згідно Додатку №1 до Договору (п. 2.2. Договору, розписка від 27 листопада 2017 року).

03 вересня 2018 року між ОСОБА_3 (первісний кредитор) та ОСОБА_1 (новий кредитор) було укладено Договір про відступлення права вимоги. Пунктом 1.1., 1.2. вказаного Договору первісний кредитор передала Новому кредиторові, а Новий кредитор прийняв право вимоги у повному обсязі, що належить Первісному кредиторові і стає кредитором за Договором позики від 25.07.2017 року та від 27.11.2017 року, укладеного між Первісним кредитором та ОСОБА_2. За цим Договором Новий кредитор одержує право (замість Первісного кредитора) вимагати від Боржника належного виконання всіх зобовязань за Основними договорами (а.с. 15).

04 вересня 2018 року на адресу ОСОБА_2 направлено ОСОБА_3 повідомлення про відступлення права вимоги (а.с. 16). Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що ОСОБА_1 набув прав кредитора до ОСОБА_2 Даний факт стороною відповідача в судовому засіданні не заперечувався. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За правилами ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст. 530 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Позивач, пред'явивши позов, посилався на те, що йому позика за договорами від 25.07.2017 року та 27.11.2017 року не повернута. Лише, за договором позики від 25.07.2017 року відповідачем повернено кошти в розмірі 1 350,00 грн.

У відповідності до ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання ( ст. 549 ЦК України).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Договорами від 25.07.2017 року та 27.11.2017 року передбачено, що за порушення умов Договору винна сторона відшкодовує завдані збитки, у тому числі втрачену вигоду у повному обсязі незалежно від суми нарахованої або сплаченої пені, у порядку, передбаченому чинним законодавством України. В разі неповернення позики позичальником в строк визначений в п. 2.2. Договору, останній сплачує на користь позикодавця відсотки за користування чужими грошовими коштами в розмірі 60 та 57,6 % річних. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити суму боргу, а також пеню у розмірі 5 відсотків від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (розділ 6 Договору).

Відповідач ОСОБА_2 перед позивачем належним чином не виконала зобовязання, внаслідок чого станом на 07.09.2018 року утворилась заборгованість за договором позики від 25.07.2017 року в розмірі 22 754,55 грн., з них: 3 772,00 грн.- позика, 18 982,55 грн.- пеня (а.с. 9) та за договором позики від 27.11.2017 року в розмірі 29 280,75 грн., з них: 7 150,00 грн.- позика, 22 130,75 грн.- пеня (а.с. 13).

Як вбачається із додатку №1 до Договору позики від 25.07.2017 року відповідачем повернено позику 29.08.18 р.-330,00 грн., 28.09.18 р.-360, 00 грн., 31.10.18 р.-320,00 грн., 24.11.18 р.-375,00 грн., 17.12.18 р.-165 ,00 грн., 21.01.19 р.-150,00 грн., 21.02.19 р.-150,00 грн., 26.03.19 р.-150, 00 грн., всього на суму 2 000,00 грн. та додатку №1 до Договору позики від 27.11.2017 року відповідачем повернено позику 17.12.18 р. - 165,00 грн., 21.01.19 р.-150,00 грн., 21.02.19 р.- 150,00 грн., 26.03.19 р.- 150,00 грн., всього на суму 615, 00 грн., про що не заперечувалось стороною позивача. Тому, відповідно заборгованість, з врахуванням проплат, за договором позики від 25.07.2017 року- 3 122,00 грн. та за договором позики від 27.11.2017 року- 6 535,00 грн.

Частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 4 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 12 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків та з врахуванням заяви відповідача щодо застосування інших обставин, які мають істотне значення.

За даними договорами позики розмір збитків становить 3 122,00 грн. та 6 535,00 грн., а сума пені, яку просить стягнути позивач із відповідача, становить 18 982,55 грн. та 22 130,75 грн., що значно перевищує розмір збитків, у зв'язку з чим суд, виходячи із засад виваженості, розумності та справедливості, з врахуванням майнового стану відповідачки, вважає за можливе зменшити розмір пені з 18 982,55 грн. до 2 000,00 грн., з 22 130,75 грн. до 4 000,00 грн.,

Таким чином, оскільки свої договірні зобов'язання ОСОБА_2 за договорами позики своєчасно не виконала, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню частково, стягнувши із відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 5 122,00 грн. за договором позики від 25 липня 2017 року, з них: 3 122,00 грн.- позика, 2 000,00 грн.- пеня, та 10 535,00 грн. боргу за договором позики від 27 листопада 2017 року, з них: 6 535,00 грн.- позика, 4 000,00 грн.- пеня., всього:

15 657,00 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Пронін проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв'язку з тим, що позовні вимоги майнового характеру задоволено частково, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір майнового характеру виходячи з такого розрахунку. Загальна сума задоволених вимог позивача складає в розмірі 15 657,00 грн., тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 212,07 грн. (15 657,00 грн. х 100% : 52 035,30 грн. х 704,80 грн.).

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5 122,00 грн. боргу за договором позики від 25 липня 2017 року,

з них: 3 122,00 грн.- позика, 2 000,00 грн.- пеня, та 10 535,00 грн. боргу за договором позики від 27 листопада 2017 року, з них: 6 535,00 грн.- позика, 4 000,00 грн.- пеня, а також 212, 07 грн.- сплаченого судового збору.

У задоволенні решти вимог -відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1;

відповідач: ОСОБА_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, м. Кропивницький; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2.

Повне судове рішення складено 29.03.2019 року

Суддя Кіровського О. В. Бершадська

районного суду

м.Кіровограда