ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8674/19 Справа № 207/857/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Тюлюнова В. Г. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2019 року Дніпровський Апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.

за участю секретаря Лященко С.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк Приват Банк до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 жовтня 2015 року, -

В С Т А Н О В И В:

02.03.2015 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором № DNKOGK00000011 від 15.03.2007 року. 17.08.2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» вточнив позовні вимоги з врахуванням того, що відповідач ОСОБА_4 , батько ОСОБА_1 , помер. В позовній заяві Банк посилається на те, що 15.03.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № DNKOGK00000011, згідно з яким Банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 10000,00 доларів США до 04.03.2027 року. Відповідач зобов`язалися повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором. Згідно договору у випадках порушення зобов`язань за кредитним договором відповідач сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. В забезпечення виконання зобов`язання за договором № DNKOGK00000011 між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 укладені договори поруки, згідно з якими поручителі несуть відповідальність як солідарні боржники. Відповідачі зобов`язання за кредитним договором і договором поруки не виконують, у зв`язку з чим виникла станом на 10.08.2015 року заборгованість 17442,14 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом 11602,16 доларів США, заборгованості за відсотками за користування кредитом 2260,79 доларів США, заборгованості за комісіями за користування кредитом 413,84 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за кредитним договором 2323,48 доларів США, штрафів: 11,86 доларів США фіксована частина, 830,01 доларів США відсоткова складова. Вказана заборгованість відповідачами не сплачена, у зв`язку з чим Банк вимушений був звернутися до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість і витрати, пов`язані з розглядом справи, судовий збір 2528,88 грн. (том 1 а.с. а.с.3-5,59-62).

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 жовтня 2015 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк Приват Банк до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - задоволенні.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , проживаючої у АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , проживаючого по АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_3 , проживаючої у АДРЕСА_3 , на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № DNKOGK00000011 від 15.03.2007 року у розмірі 17442,14 доларів США, що за курсом 21.08 відповідно до службового розпорядження НБУ від 10.08.2015 року 367680,38 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 11602,16 доларів США, заборгованості за відсотками за користування кредитом 2260,79 доларів США, заборгованості за комісіями за користування кредитом 413,84 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за кредитним договором 2323,48 доларів США, штрафів: 11,86 доларів США фіксована частина, 830,01 доларів США відсоткова складова.

Також вирішено питання щодо судового збору (том 1 а.с. 99-107).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі (том 2 а.с.а.с.1-8,39-46).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом 1 інстанції встановлено, що 15.03.2007 року ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № DNKOGK00000011, згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 10000,00 доларів США до 04.03.2027 року і зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором. Згідно з договором у випадках порушення зобов`язань за кредитним договором відповідач сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом (том 1 а.с.20-22).

В забезпечення виконання зобов`язання за договором № DNKOGK00000011 між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 укладені договори поруки (том 1 а.с.а.с.23,25).

Відповідачі належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконують, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка на 10.08.2015 року становить 17442,14 доларів США і складається з заборгованості за кредитом 11602,16 доларів США, заборгованості за відсотками за користування кредитом 2260,79 доларів США, заборгованості за комісіями за користування кредитом 413,84 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за кредитним договором 2323,48 доларів США, штрафів: 11,86 доларів США фіксована частина, 830,01 доларів США відсоткова складова.

Задовольняючи позовні вимоги суд 1 інстанції виходив з того, що відповідачі належним чином не виконували свої зобов`язання у зв`язку із чим станом на 10.08.2015 року виникла заборгованості по кредитному договору в сумі 17442,14 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 10.08.2015 року складає 367680,38 грн., і яка підлягає солідарному стягненню з відповідачів на користь позивача.

Однак із вказаними висновками суду 1 інстанції, колегія суддів не в повній мірі погоджується.

Так, згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржене судове рішення відповідає не в повній мірі.

Так, згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статтею 546 ЦК України закріплено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Відповідно ст. 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.

Відповідно ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки (ст. 554 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, 15.03.2007 року ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № DNKOGK00000011, згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 10000,00 доларів США до 04.03.2027 року і зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором. Згідно з договором у випадках порушення зобов`язань за кредитним договором відповідач сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом (том 1 а.с.20-22).

В забезпечення виконання зобов`язання за договором № DNKOGK00000011 між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 укладені договори поруки (том 1 а.с.а.с.23,25).

Матеріалами справи та наявним розрахунком банку встановлено факт невиконання боржником умов кредитного договору, у зв`язку з чим станом на 10.08.2015 року утворилася заборгованість в сумі 17442,14 доларів США і складається з заборгованості за кредитом 11602,16 доларів США, заборгованості за відсотками за користування кредитом 2260,79 доларів США, заборгованості за комісіями за користування кредитом 413,84 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за кредитним договором 2323,48 доларів США, штрафів: 11,86 доларів США фіксована частина, 830,01 доларів США відсоткова складова.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір є правомірним, оскільки його недійсність законом прямо не встановлена та судом він недійсними не визнаний, а тому відповідно до ст. 204 ЦК України, є правомірним і повинен виконуватися належним чином, виходячи зі змісту норм матеріального права та з урахуванням умов і змісту самого договору.

За змістом ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. З матеріалів справи не вбачається, що існуюче зобов`язання між сторонами було виконано, або припинено іншим шляхом, передбаченим ст. ст. 600-609 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене та конкретні обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачі повинні відповідати за несвоєчасне виконання зобов`язань.

Виходячи зі змісту договорів та встановлених по справі обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог банку та стягнення з відповідачів в солідарному порядку суми заборгованості за договором кредиту, а саме: заборгованість по тілу кредиту та заборгованість за відсотками за користування кредитом.

При цьому, підстав для застосування позовної давності немає, що вбачається з розрахунку заборгованості та руху коштів по рахунку.

Вирішуючи питання щодо суми заборгованості, яка підлягає стягненню, колегія суддів враховує розрахунок, наданий позивачем, який боржниками не спростовано, відповідно до якого станом на 10.08.2015 року наявна заборгованість у сумі 17442,14 доларів США і складається з заборгованості за кредитом 11602,16 доларів США, заборгованості за відсотками за користування кредитом 2260,79 доларів США, заборгованості за комісіями за користування кредитом 413,84 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за кредитним договором 2323,48 доларів США, штрафів: 11,86 доларів США фіксована частина, 830,01 доларів США відсоткова складова.

Однак, колегія суддів враховує, що сума пені в розмірі 2 323,48 доларів США підлягає стягненню у національній валюті України гривні, оскільки пеня є штрафною санкцією, сплата якої законом та договорами передбачена у національній валюті України - гривні.

Відповідно до статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із частиною 1 статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частина 3 статті 533 ЦК України).

Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»).

Таким чином, максимальний розмір пені пов`язаний із розміром облікової ставки Національного банку України; оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України гривні.

Між тим, вирішуючи питання про визначення складових заборгованості, суд першої інстанції помилково стягнув штрафи, виходячи з наступного.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для всіх судів України.

Оскільки оскаржуваним рішенням стягнута пеня, як вид цивільно-правової відповідальності за порушення строків виконання грошового зобов`язання за кредитним договором, у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів слід відмовити, оскільки одночасне застосування пені та штрафів за одне й те саме порушення не допускається.

Крім того, колегія суддів вважає вимоги позивача щодо стягнення з відповідачів заборгованості по комісії за користування кредитом у сумі 413,84 доларів США безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, що діяла на час укладання правочину, з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, в редакції, що діяла на час укладання правочину, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи,договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16.

Як вбачається з матеріалів справи, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, банк не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позичальнику, у зв`язку з чим вона не підлягає стягненню з відповідача.

Крім того, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд 1 інстанції дійшов висновку про стягнення з відповідачів судового збору в солідарному порядку, що не відповідає вимогам Закону.

За таких обставин колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 жовтня 2015 року в частині стягнення комісії та штрафів (фіксована частина та процентна складова) - скасувати, та у задоволенні цих позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» - відмовити змінити рішення в частині стягнення пені, стягнувши її у національній валюті України в сумі 49 084,36 грн., також змінити рішення змінити в частині визначення способу стягнення суми судового збору, стягнувши з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк Приват Банк судові витрати за сплачений судовий збір в сумі по 842,96 грн. з кожного, іншій частині рішенні - залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що позивачем пропущено строк позовної давності, а також те, що порука припинена, колегія суддів не приймає, оскільки сторони укладаючи кредитний договір та договори поруки, погодили, що договір набирає чинності з дати його укладання та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань, порука за цими договорами припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором, а саме до 04 березня 2027 року, з позовом до суду позивач звернувся - 02 березня 2015 року, крім того, згідно з розрахунку заборгованості боржник здійснив останній платіж 25.02.2014 року, а тому підстави для застосування позовної давності та припинення поруки відсутні.

Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої заперечення проти позову та доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 жовтня 2015 року в частині стягнення комісії та штрафів (фіксована частина та процентна складова) скасувати, та у задоволенні цих позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» - відмовити.

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 жовтня 2015 року змінити в частині стягнення пені, стягнувши її у національній валюті України в сумі 49 084,36 грн.

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 жовтня 2015 року змінити в частині визначення способу стягнення суми судового збору, стягнувши з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк Приват Банк судові витрати за сплачений судовий збір в сумі по 842,96 грн. з кожного.

В іншій частині рішенні Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 жовтня 2015 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: