ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2019 року м. Київ

справа № 754/16095/17

провадження № 22-ц/824/75/19

Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Іванової І.В.

суддів - Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

при секретарі - Аверковій А.І.

сторони :

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Деснянського районного суду м.Києва від 06 листопада 2018 року у складі судді Таран Н.Г., повний текст складений 13.11.2018 року,

встановив:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до ПАТ КБ «Приватбанк» з позовом про захист прав споживачів, стягнення сум вкладів, процентів та штрафних санкцій.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 13 травня 2013 року вона уклала договір з ПАТ КБ «Приватбанк» №SAMDN6844, за яким передала банку 41333,68 дол. США. 18 липня 2013 року позивач уклала договір з ПАТ КБ «Приватбанк» №SAMDNFF68, за яким передала банку 30000 дол. США. 18 липня 2013 року позивач уклала договір з ПАТ КБ «Приватбанк» № SAMDNFF83, за яким передала банку 31000 дол. США. Позивач зазначила, що факт укладення зазначених вище договорів та факт передачі коштів за даними договорами встановлені рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16 липня 2015 року, яке набрало законної сили. У зв'язку із припиненням функціонування банківських відділень відповідача на території АР Крим та м. Севастополя, рахунки позивача були заблоковані банком, нарахування відсотків було припинено. З метою отримання належних коштів та нарахованих по ним відсотків позивач неодноразово зверталась до банку із вимогами поновити доступ до рахунків, але дані вимоги позивача банком виконані не були. 24 листопада 2017 року відповідачем отримано заву позивача від 17 листопада 2017 року про розірвання депозитних договорів, видачу вкладів, нарахованих відсотків за вкладами та надання інформації. Станом на 01 грудня 2017 року зазначена вище заява не була задоволена, тому позивач звернулась до суду з даним позовом і остаточно просила стягнути з відповідача на її користь за договором №SAMDN6844 від 13 травня 2013 року, 41333,68 дол. США - сума вкладу; 14982,89 дол. США - не нараховані відсотки за період з 13.03.2014 року по 28.11.2017 року; 277,45 дол. США - не нараховані відсотки за період з 29.11.2017 року по 31.07.2018 року; 3378,99 дол. США - пеня у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі частини п'ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 29.11.2017 року по 30.11.2017 року; 134,05 дол. США - 3 % річних за період з 29.11.2017 року по 31.07.2018 року, а всього 61107,06 дол. США. За договором №SAMDNFF68 від 18 липня 2013 року, просила стягнути: 30000,00 дол. США - сума вкладу; 9073,97 дол. США - не нараховані відсотки за період з 18.02.2014 року по 28.11.2017 року; 201,37 дол. США - не нараховані відсотки за період з 29.11.2017 року по 31.07.2018 року; 2344,44 дол. США - пеня у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі частини п'ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 29.11.2017 року по 30.11.2017 року; 604,11 дол. США - 3 % річних за період з 29.11.2017 року по 31.07.2018 року, а всього 42223,89 дол. США. За договором №SAMDNFF83 від 18 липня 2013 року просила стягнути: 31000, 00 дол. США - сума вкладу; 9376,44 дол. США - не нараховані відсотки за період з 18.02.2014 року по 28.11.2017 року 208,08 дол. США - не нараховані відсотки за період з 29.11.2017 року по 31.07.2018 року; 2422,59 дол. США - пеня у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі частини п'ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 29.11.2017 року по 30.11.2017 року; 624,25 дол. США - 3 % річних за період з 29.11.2017 року по 31.07.2018 року., а всього 43631,36 дол. США.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 06 листопада 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 суми вкладів з не нарахованими відсотками, пенею та відсотками за прострочення за договором № SAMDN6844 від 13 травня 2013 року в розмірі 61107,06 дол. США; за договором № SAMDNFF68 від 18 липня 2013 року в розмірі 42223,89 дол. США; за договором № SAMDNFF83 від 18 липня 2013 року в розмірі 43631,36 дол. США.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач АТ КБ «Приватбанк» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, відповідач зазначає, що рішенням Центрального банку РФ було припинено діяльність відокремлених структурних підрозділів ПАТ КБ «Приватбанк» на території Республіки Крим та міста Севастополя. Доступ банку до первинних документів, у тому числі оригіналів договорів та касових документів, клієнтів Кримського РУ ПАТ КБ «Приватбанк» на даний час є обмеженим. Разом з тим, автономна некомерційна організація «Фонд захисту вкладників» (далі за текстом АНО «ФЗВ»), відповідно до законодавства РФ, взяла на себе зобов'язання здійснювати компенсаційні виплати, у тому числі клієнтам філії Кримське РУ ПАТ КБ «Приватбанк». Відповідач вважає, що зобов'язання за договорами, укладеними між банком в особі Кримської філії та кримськими клієнтами, виконує саме АНО «ФЗВ» за рахунок майна банку, яке знаходиться на території АРК та м. Севастополя, та яке було конфісковано та націоналізовано. Крім того, суд першої інстанції, в порушення вимог чинного законодавства, стягнув 3% річних та пеню в доларах.

Позивач ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що посилання банку на нормативні акти РФ, як на підставу звільнення відповідача від обов'язку повернути її депозитний вклад, є неприпустимим, оскільки, за законодавством України чинність на окупованій території АР Крим нормативних актів РФ не визнається, та вони не підлягають виконанню. Крім того, в матеріалах цивільної справи № 754/16095/17 міститься копія довідки банку, зі змісту якої вбачається, що станом на 31 січня 2018 року на рахунках позивача в ПАТ КБ «Приватбанк» знаходяться її кошти в розмірі 41 333,68 дол. США, 31 190,24 дол. США та 30 184,11 дол. США.

В суді апеляційної інстанції позивач та її представник заперечували проти задоволення скарги Банку, просили рішення суду залишити без змін.

Представник відповідача Банкув суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, пояснення учасників, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16 липня 2015 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК», про захист прав споживача. Зокрема, вказаним рішення суду визнано, що Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» порушує права ОСОБА_1 як споживача банківських послуг. Визнано неправомірними та скасовано рішення Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» щодо обмеження доступу ОСОБА_1 до її рахунків та припинення виконання зобов'язань за договорами №SAMDN 6844, №SAMDNFF 68, №SAMDNFF83. Зобов'язано Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» розблокувати усі рахунки, відкриті на ім'я ОСОБА_1 та забезпечити безперешкодний доступ до її рахунків. Визнано продовженими дію та чинність договорів №SAMDN6844, №SAMDNFF68, №SAMDNFF83 на передбачених договорами умовах відповідно до 13.05.2015 року та до 18.07.2015 року за процентною ставкою на відповідну дату. Зобов'язано Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» виконувати зобов'язання по відповідних договорів, в тому числі нараховувати та виплачувати відсотки. В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 07.10.2015 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 липня 2015 року залишено без змін.

При цьому, рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 лютого 2016 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 07 жовтня 2015 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 про зобов'язання ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в подальшому забезпечити виконання договорів від 13 травня 2013 року та від 18 липня 2013 року, в тому числі нарахувати та сплачувати відсотки, скасовано. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зобов'язання ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в подальшому забезпечити виконання договорів від 13 травня 2013 року та від 18 липня 2013 року, в тому числі нараховувати та сплачувати відсотки, відмовлено. В іншій частині рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 07 жовтня 2015 року залишено без змін.

Вищевказаними судовими рішення було встановлено, що 13 травня 2013 року позивач уклала договір з ПАТ КБ «Приватбанк» №SAMDN6844 про строковий банківський вклад терміном на 365 днів до 13 травня 2014 року включно, сума вкладу 20 800,00 дол. США з нарахуванням відсотків у розмірі 9,75% річних. 24 жовтня 2013 року до суми вкладу було додано 20533,68 дол. США. Загальна сума становить 41333,68 дол. США. 18.07.2013 року позивач уклала договір з ПАТ КБ «Приватбанк» №SAMDNFF 68 (Депозит плюс на 12 місяців) строковий банківський вклад терміном на 366 днів до 18 липня 2014 року включно, сума вкладу 30000,00 дол. США з нарахуванням відсотків у розмірі 8% річних та 1% надбавки (разом 9%). 18.07.2013 року позивач уклала договір з ПАТ КБ «Приватбанк» №SAMDNFF 83 (Депозит плюс на 12 місяців) строковий банківський вклад терміном на 366 днів до 18 липня 2014 року включно, сума вкладу 31000,00 дол. США з нарахуванням відсотків у розмірі 8% річних та 1% надбавки (разом 9%).

Відповідно до п. 2 договорів від 13 травня 2013 року та від 18 липня 2014 року відсотки нараховуються на рахунок чи карту для зарахування відсотків по вкладу після закінчення кожного цілого місяця, який минув з моменту укладення договору в перший робочий день, який слідує після дати оформлення договору, після 15:00.

За умовами договорів, якщо після закінчення строку вкладу вкладник не виявить бажання отримати свої кошти, вклад автоматично продовжується ще на один строк та строк вкладу продовжується неодноразово без заявки вкладника. Відсотки в період нового строку вкладу нараховуються на суму вкладу (п.3,4 договорів).

Судом також було встановлено, що 17 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк» з заявою, в якій просила розірвати договори №SAMDN6844 від 13 травня 2013 року, №SAMDNFF68 від 18 липня 2013 року та №SAMDNFF83 від 18 липня 2013 року та видати належні позивачу кошти та нараховані по ним відсотки, проте вказане звернення яке було отримано відповідачем 24 листопада 2017 року, залишене без відповідного реагування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог ОСОБА_1

Зазначений висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Суд першої інстанції правильно встановив, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються параграфом 3 «Банківський вклад» глави 71 ЦК України.

Відповідно до частини 1 статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Стаття 1059 ЦК України визначає, що договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Згідно зі статтею 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

За договором банківського вкладу на вимогу банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.

Умова договору банківського вкладу на вимогу про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

За договором банківського строкового вкладу банк зобов'язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу.

Повернення вкладникові банківського строкового вкладу та нарахованих процентів за цим вкладом на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, можливе виключно у випадках, якщо це передбачено умовами договору банківського строкового вкладу.

Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а невитребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти.

Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Закінчення строку дії договору банківського вкладу в разі невиконання зобов'язань не припиняє зобов'язальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні, що містять обов'язок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).

Відповідно до частини п'ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі.

Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною п'ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені у розмірі 3 % вартості послуги за кожний день прострочення.

Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов'язання, яка має на меті окрім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов'язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов'язання.

Окрім того, до моменту вчинення порушення пеня відіграє забезпечувальну функцію, і навпаки, з моменту порушення - являє собою міру відповідальності.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції, перевіривши розрахунок позивача, дійшов правильного висновку про те, що з відповідача підлягають стягненню суми вкладу за договорами №SAMDN6844 від 13 травня 2013 року, №SAMDNFF68 від 18 липня 2013 року та №SAMDNFF83 від 18 липня 2013 року у розмірі відповідно: 41 333,68 дол.США, 30 000 дол.США та 31 000 дол.США.

Крім того, підлягають стягненню відсотки, передбачені умовами договорів та які не були нараховані на час дії строку вкладів, зокрема за період з 13.03.2014 р. по 28.11.2017 р., відповідно у розмірі 14 982,89 дол.США; 9 073,97 дол.США та 9 376,44 дол.США; і за період з 29.11.2017 р. по 30.11.2017 р., відповідно у розмірі 2,26 дол.США, 1,64 дол.США, 1,70 дол.США.

Також підлягають стягненню 3 відсотки річних на підставі ст.625 ЦК України та пеня у розмірі 3% за кожен день прострочення на підставі ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» з урахуванням прострочення відповідачем виконання зобов'язань, тобто за період з 29.11.2017 року по 30.11.2017 року, відповідно 6,79 +3378,99 дол.США; 4,93+2344,44 дол.США; 5,10+42805,83 дол.США (а.с.7)

Необґрунтованим є твердження апелянта про те, що позивач повинна звертатися за отриманням коштів за договорами банківського вкладу, які укладені з філією «Кримське регіональне управління ПАТ КБ «Приватбанк»», до створеної на території Автономної Республіки Крим автономної некомерційної організації «Фонд захисту вкладників», так як вони не ґрунтуються на вимогах закону і суперечать принципам зобов'язального права.

Відповідно до статті 95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії не є юридичними особами.

Стаття 96 ЦК України встановлює, що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями усім належним їй майном.

Договори банківського вкладу укладені позивачем з юридичною особою - ПАТ КБ «Приватбанк», яка повинна виконати свої зобов'язання відповідно до умов таких договорів та положень чинного законодавства України.

За таких обставин судова колегія дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, оскільки рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги, не спростовують висновок суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 ЦПК України, Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах,

постановив :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м.Києва від 06 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді :