Справа № 2-124/11
Провадження № 6/161/171/19
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2019 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі головуючого судді Пушкарчук В.П.

з участю секретаря судового засідання Загоровської І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства УкрСиббанкдо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у справі за позовом Публічного акціонерного товариства УкрСиббанкдо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором

Заяву обґрунтовує тим, що у провадженні Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області перебувають виконавчі провадження ВП №54648606 та ВП № 54648451 по примусовому виконанню виконавчих листів, виданих 07.03.2017 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області по справі № 2-124/11.

Вказані вище листи були видані Луцьким міськрайонним судом на виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.06.2011 року у справі №2-124/11 за позовом Акціонерного комерційного інноваційного банку «Укрсиббанк», правонаступниками якого, в подальшому стали, АТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3, до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором №0 від 23.08.2007 року в сумі 964141,22 грн. та по 850 гривень сплаченого судового збору і по 120,60 гривень сплачених витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи з кожного.

Зазначає, що 18.02.2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено: Договір дарування майнових прав (права вимоги) за кредитним договором № 0 від 23 серпня 2007 року; Договір відступлення права вимоги за договором поруки; Договір про відступлення права вимоги за Договором іпотеки, посвідченого 23.08.2007 року приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу ОСОБА_4, за реєстровим № 3179, відповідно до договору дарування майнових прав (права вимоги) від 18.02.2019 року.

За умовами вказаних договорів ОСОБА_3 відступив новому кредитору - ОСОБА_1 належні права кредитора та іпотекодержателя, а Новий Кредитор набув права вимоги до позичальника, іпотекодавця та поручителя за кредитним договором №0 від 23 серпня 2007 року та забезпечувальними договорами.

Внаслідок передачі ОСОБА_3 ОСОБА_1 прав вимоги до Боржника (ОСОБА_1) та Поручителя (ОСОБА_2), Новому кредитору перейшло (відступилося) право вимоги (замість ОСОБА_3В.) від Боржників повного, належного та реального виконання обовязків за Кредитним та Забезпечувальними Договорами.

Таким чином, керуючись Договором дарування майнових прав (права вимоги) від 18.02.2019 року, ОСОБА_1 набув статусу Нового кредитора, згідно ст. ст. 512 - 517 ЦК України та, відповідно, всіх процесуальних прав та обовязків такого кредитора у зобовязаннях, які виникли на підставі кредитного договору № 0 від 23.08.2007 року.

З огляду на те, що у зобовязанні, яке виникло на підставі кредитного договору № 0 від 23.08.2007 року відбулося поєднання Кредитора та Боржника в одній особі, а тому таке зобов'язання є припиненим в силу вимог ст. 606 ЦК України.

Окрім того відсутній обов'язок боржника - ОСОБА_1 щодо виконання такого зобов'язання у виконавчому провадженні № 54648606, відкритого на підставі виконавчого листа Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.03.2017 року, виданого по справі № 2-124/11.

На підставі наведеного просив суд визнати виконавчі листи, видані Луцьким міськрайонним судом Волинської області 07.03.2017 року у справі № 2-124/11 про солідарне стягнення із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором №0 від 23.08.2007 року в сумі 964141,22 грн. та по 850 гривень сплаченого судового збору і по 120,60 гривень сплачених витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи з кожного такими, що не підлягають виконанню повністю та стягнути із Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області на користь ОСОБА_1 стягнутий виконавчий збір в сумі 13383.12 грн.

Заявник в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи.

Представник Луцького районного відділу ДВС ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_5 на адресу суду подав заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, проти задоволення заяви заперечує.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.06.2011 року ухвалено стягнути з солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства УкрСиббанкзаборгованість за кредитним договором № 0 від 23.08.2007 року в розмірі 964 141,22 грн. (дев'ятсот шістдесят чотири тисячі сто сорок одну гривню двадцять дві копійки) та сплачений судовий збір в розмірі - 1700 (одна тисяча сімсот) гривень по 850 (вісімсот п'ятдесят) грн. з кожного та витрати на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи в розмірі - 120 (сто двадцять) грн. по 60 (шістдесят) грн. з кожного. (а.с. 89-91).

У провадженні Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області перебувають виконавчі провадження ВП №54648606 та ВП № 54648451 по примусовому виконанню виконавчих листів, виданих 07.03.2017 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області по справі № 2-124/11.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду у справі №2-124/11 від 18.10.2018 року, яка набрала законної сили 05.11. 2018 року було замінено стягувача у виконавчому провадженні на ОСОБА_3 (а.с. 231).

18.02.2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено: Договір дарування майнових прав (права вимоги) за кредитним договором № 0 від 23 серпня 2007 року; Договір відступлення права вимоги за договором поруки; Договір про відступлення права вимоги за Договором іпотеки, посвідченого 23.08.2007 року приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу ОСОБА_4, за реєстровим № 3179, відповідно до договору дарування майнових прав (права вимоги) від 18.02.2019 року.

За умовами вказаних договорів ОСОБА_3 відступив новому кредитору - ОСОБА_1 належні права кредитора та іпотекодержателя, а Новий Кредитор набув права вимоги до позичальника, іпотекодавця та поручителя за кредитним договором №0 від 23 серпня 2007 року та забезпечувальними договорами.

Внаслідок передачі ОСОБА_3 ОСОБА_1 прав вимоги до Боржника (ОСОБА_1) та Поручителя (ОСОБА_2), Новому кредитору перейшло (відступилося) право вимоги (замість ОСОБА_3В.) від Боржників повного, належного та реального виконання обовязків за Кредитним та Забезпечувальними Договорами.

Таким чином, керуючись Договором дарування майнових прав (права вимоги) від 18.02.2019 року, ОСОБА_1 набув статусу Нового кредитора, згідно ст. ст. 512 - 517 ЦК України та, відповідно, всіх процесуальних прав та обовязків такого кредитора у зобовязаннях, які виникли на підставі кредитного договору № 0 від 23.08.2007 року.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 432 ЦПК України визначено, що суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 49 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (який діяв на час виникнення правовідносин) (далі - Закон № 606-XIV) є закінчення виконавчого провадження.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов'язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов'язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов'язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред'явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред'явлення цього листа до виконання.

У п. 4 ч. 1 ст. 49 Закону № 606-XIV передбачено скасування рішення суду, на підставі якого видано виконавчий документ, як самостійну підставу для закінчення виконавчого провадження. У зв'язку з цим у разі, якщо виконавчий лист вже пред'явлено до виконання, необхідності звертатися до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, немає. Виконавче провадження в цьому випадку буде закінчене на зазначеній підставі.

Частина 1 ст. 39 діючого ЗУ «Про виконавче провадження» № 1404-VIII 02.06.2016 передбачає, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення; 2) затвердження судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення; 3) припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника; 4) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 6) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі або оплатно вилучена; 7) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів; 8) визнання боржника банкрутом; 9) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 10) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 11) надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред'явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 41 цього Закону; 14) якщо стягнені з боржника в повному обсязі кошти не витребувані стягувачем протягом року та у зв'язку з цим перераховані до Державного бюджету України; 15) якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна (за виконавчим документом про звернення стягнення на заставлене майно), недостатньо для задоволення вимог стягувача - заставодержателя, а також якщо майно, яке є предметом іпотеки, передано іпотекодержателю або придбано ним відповідно до вимог Закону України «Про іпотеку» за виконавчим документом про звернення стягнення на майно, яке є предметом іпотеки; 16) погашення, списання згідно із Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України», її дочірньою компанією «Газ України», Публічним акціонерним товариством «Укртрансгаз» за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), перед постачальниками електричної енергії за спожиту електричну енергію, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням.

Таким чином, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» обставин для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню з процесуально-правових підстав, судом не вбачається.

Заявник просить суд визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з матеріально-правових підстав, оскільки зобов'язання за кредитним договором, на його думку, припинилося внаслідок поєднання боржника та кредитора в одній особі.

Згідно із ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 14 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов'язковість рішень суду.

Статтею 14 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Виконавчі листи було видано на стягнення в користь банку заборгованості по кредитному договору, а також судового збору. Державним виконавцем було відкрито виконавче провадження та проводились виконавчі дії.

З наведених вище мотивів та підстав суд дійшов висновку, що відсутні підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, оскільки боржник таким чином неправомірно та невиправдано ухилиться від сплати виконавчого збору, який передбачений ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження».

Таким чином, суд вважає, що відсутні будь-які підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню слід відмовити в повному обсязі .

Керуючись ст. ст. 260,352- 354, 432 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства УкрСиббанкдо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором- відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на ухвалу суду. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області ОСОБА_6