Справа № 353/1173/18
Провадження № 2/353/59/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2019 рокум.Тлумач

Тлумацький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді Луковкіної У.Ю.,

з участю секретаря: судового засідання ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Тлумач в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області, Тлумацької районної державної адміністрації Івано-Франківської області про визнання права на земельну частку (пай),-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом, який виклав у новій редакції 23.11.2018 року, до ОСОБА_4 сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області, Тлумацької районної державної адміністрації Івано-Франківської області, в якому просив: визнати за ним право на земельну частку (пай) в землях колективної власності колишнього підприємства спілки селян «Злагода» (надалі с/с «Злагода») на території ОСОБА_4 сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області за рахунок вільних земель на території ОСОБА_4 сільської ради в урочищі «Коростовий горб», в урочищі «Довгі гони», в урочищі «Мішанка», в урочищі «Білоягла», в урочищі «Кривий лан»; зобовязати ОСОБА_4 сільську раду провести розрахунок середньої земельної частки (паю) в розмірі середньої частки по селу Кутище Тлумацького району, для визначення частки паю. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він в 1968-1970, 1972-1973, 1975, 1982-1990, 1993 роках перебував членом та працював в колгоспі ім. Ілліча, «Злагода», с/с «Злагода» в с. Кутище Тлумацького району Івано-Франківської області. У 1995 році під час розпаювання земель с/с «Злагода» надала списки на сесію сільської ради, однак, при складанні списків пайовиків його не було включено в дані списки, а тому й не виділено земельну частку (пай). З метою реалізації права на отримання земельної частки (паю) як особа, яка працювала в спілці селян і має право на одержання паю в межах середньої частки, він був змушений звернутись в суд з даним позовом.

Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 27.11.2018 року справу було прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання.Крім цього, даною ухвалою було встановлено відповідачам пятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання ними відзиву на позовну заяву.

18.12.2019 року на адресу суд від відповідача - ОСОБА_4 сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовна вимога є необґрунтованою та безпідставною з огляду на наступне. На момент створення с/с «Злагода» (1991 рік) ОСОБА_2 не був членом колгоспу, в даному сільськогосподарському підприємстві відпрацював у вересні 1993 року лише 18 людиноднів, при встановленому мінімумі 180 людиноднів. ОСОБА_2 не подав доказів про те, що він прийнятий членом с/с «Злагода», рішення про прийняття його членом с/с «Злагода» відсутнє. Станом на 08.08.1995 року на момент прийняття Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» ОСОБА_2 не був членом с/с «Злагода», а отже не підпадає під дію п. 2 цього Указу і не має права на земельну частку (пай). В тому ж році ОСОБА_2 не був включений в списки, які складались с/с «Злагода» на членів спілки та колгоспних пенсіонерів, які мають право на земельну частку (пай). Земельний сертифікат йому не видавався, до суду він не звертався, а отже без поважних причин пропустив строк позовної давності. А тому, відповідач в задоволенні позову просив відмовити за безпідставністю позовних вимог та за пропуском строку позовної давності.

21.01.2019 року ОСОБА_2 подав до суду відповідь на відзив, у якому зазначив, що паювання земель розпочалось після прийняття 13.03.1992 нової редакції ЗК України, яким була законодавчо закріплена колективна власність на землю. Указом Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 року № 720 при паюванні земель було передбачено визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості). Законом визначено коло осіб, які мають право на земельну частку (пай), а саме: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які проживають в сільській місцевості. Право на земельну частку (пай) безпосередньо не залежить від стажу роботи члена КСП, його виробничих показників, особистих заслуг тощо. Трудова участь члена КСП є обовязковою умовою набуття права на майновий пай. Він в 1968-1970,1972-1973, 1975, 1982-1990, 1993 роках перебував членом та працював в колгоспі ім. Ілліча, «Злагода», с/с «Злагода» в с. Кутище Тлумацького району Івано-Франківської області та йому видана «Книжка пайовика». Однак, рішенням загальних зборів його безпідставно не включили до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. З 1998 року по даний час він неодноразово звертався до ОСОБА_4 сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області та до Тлумацької РДА, однак йому було відмовлено, а отже твердження відповідача щодо пропуску строку позовної давності є безпідставним.

04.02.2019 року ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду з викликом сторін по справі та свідків. Будь-яких клопотань, в тому числі щодо витребування додаткових доказів та про забезпечення доказів по справі, сторонами по справі не подавалось.

Позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 та в судове засідання не зявились, причин неявки суду не повідомили, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Представник позивача ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити. В судовому засіданні 20.03.2019 року представники позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 та адвокат ОСОБА_3 зазначили, що будь-яких доказів, в тому числі рішення правління спілки селян «Злагода», про прийняття ОСОБА_2 в члени спілки, а також його перебування членом спілки селян «Злагода» на момент паювання земель у 1995 році, надати не можуть, про це їм не відомо. Також пояснили, що ОСОБА_2 працював у с/с «Злагода» на момент паювання землі, однак будь-яких доказів надати не можуть, крім довідки з архіву. Ствердили, що після видачі державного акту на право колективної власності на землю с/с «Злагода», ОСОБА_2 не було включено до списків осіб, які мають право на земельну частку (пай). ОСОБА_2 з 1998 року неодноразово звертався до ОСОБА_4 сільської ради Тлумацького району та Тлумацької РДА з заявами про виділення йому паю, оскільки він працював в с/с «Злагода», однак йому завжди відмовляли.

Представник відповідача ОСОБА_4 сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області в судове засідання не зявився, до суду подав письмову заяву, у якій просив справу розглядати без його участі.

Представник відповідача Тлумацької районної державної адміністрації Івано-Франківської області в судове засідання не зявився, причин неявки суду не повідомив, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні повідомив, що у 1987 році протягом 2 місяців працював в колгоспі «Злагода» або у колгоспі «ім. Ілліча» шофером, а ОСОБА_2 будівельником.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні ствердив, що він з 1973 року по 2006 рік працював в колгоспі «ім. Ілліча», колгоспі «Злагода», с/с «Злагода». Також повідомив, що ОСОБА_2 у 1988-1989 роках працював у будівельній бригаді і він привозив йому сіно як «чорнобильцю». Ствердити, що ОСОБА_2 був членом с/с «Злагода» та працював у ній у період з 1990 року по 1995 рік включно не може. Про те, що ОСОБА_2 приймали в члени с/с «Злагода», не памятає.

Заслухавши думку представників позивача, допитавши свідків, дослідивши та оцінивши дані, що містяться в письмових доказах по справі, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до статті 14 Конституції України, право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Статтею 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що право на земельну частку (пай) мають, зокрема колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку.

Згідно Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» паюванню підлягали сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.

Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю.

Тобто, право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов: перебування у складі членів колективного сільськогосподарського підприємства; отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю; включення особи до списку, доданого до цього акта.

Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Судом встановлено, що відповідно до архівної довідки № 666/01-2- від 13.09.2017 року, виданої архівним відділом Тлумацької РДА Івано-Франківської області, ОСОБА_2 в 1968-1970, 1972-1973, 1975, 1982-1990, 1993 роках перебував членом та працював в колгоспі ім. Ілліча, «Злагода», с/с «Злагода», що в с. Кутище Тлумацького району Івано-Франківської області (а.с. 16). Згідно копії книжки пайовика (рахунок № 639) ОСОБА_2 (позивач) в період з 1992 року по 1994 роки був пайовиком с/с «Злагода» (а.с. 13). Відповідно до копії довідки с/с «Злагода № 93 від 07.09.2004 року ОСОБА_2 працював в липні, серпні 1986 року на відбудові житла для потерпілих від Чорнобильської аварії в с. Грузьке Макарівського району Київської області (а.с. 25).

На підставі Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» проводилось паювання земель спілки селян «Злагода» с. Кутище Тлумацького району Івано-Франківської області. Паювання земель товарного сільськогосподарського виробництва на території ОСОБА_4 сільської ради проводилося в 1995 році.

Так, з відповіді ОСОБА_4 сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 198/02-32 від 12.05.2011 року встановлено, що виділення земельних паїв у 1995 році проводилось згідно рішення сесії сільської ради на підставі списків працюючих членів спілки та колгоспних пенсіонерів с/с «Злагода». Також у цій відповіді зазначено, що ОСОБА_2 на час паювання землі в с/с «Злагода» не працював, членом спілки не був, а тому втратив право на отримання земельного паю (а.с. 14). Відповідно до листа відділу у Тлумацькому району ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області № 0-9-0.30.479/171-18 від 03.10.2018 року, ОСОБА_2 згідно проекту роздержавлення і приватизації земель селянської спілки «Злагода» ОСОБА_4 сільської ради у списках громадян, що мають право на земельну частку (пай) с. Кутище, які працюють і є членами спілки «Злагода» та пенсіонерів, працівників і пенсіонерів сфери обслуговування відсутній (а.с. 19). Також з відповідей відділу у Тлумацькому району ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області № 0-9-0.30.146/111-18 від 13.06.2018 року та № 17-9-0.30-165/111-18 від 03.07.2018 року вбачається, що у 1995 році проектною організацією Івано-Франківським філіалом Інституту землеустрою розроблено «Проект роздержавлення і приватизації земель селянської спілки «Злагода» ОСОБА_4 сільської ради народних депутатів Тлумацького району Івано-Франківської області», який затверджений розпорядженням виконавчого комітету Тлумацької районної ради від 31.08.1995 року № 551-р. Проектом роздержавлення визначено площі, що підлягали паюванню загальна кількість яких складає 746,70 га, з них: орних земель 650,30 га, багаторічних насаджень 2,1 га, пасовищ 94,3 га. У звязку з відсутністю у відділі інформації про присадибні ділянки громадян немає можливості провести розрахунок середньої земельної частки та надати інформацію про середню земельну частку ОСОБА_2 (а.с. 21, 22-23). Згідно відповіді ОСОБА_4 сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 75/02-31 від 11.06.2018 року середній розмір земельної частки по с. Кутище Тлумацького району становить 0,70 га (а.с. 15).

Згідно вище зазначеного Указу Президента (п. 2) «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, відповідно до списку, що додається до Державного акта на право колективної власності на землю. Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до п. 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність (п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»).

Відповідно до відповіді з Архівного відділу Тлумацької РДА Івано-Франківської області № 01-24/127 від 31.10.2018 року встановлено, що трудові книжки членів колективних господарств на державне зберігання до архівного відділу не надходять. В протоколах засідань правління та загальних зборів с/с «Злагода» с. Кутище Тлумацького району Івано-Франківської області за 1992-1996 роки, які знаходяться на зберіганні в архівному відділі райдержадміністрації, інформація про звільнення з роботи ОСОБА_2 відсутня (а.с. 17, 18). Відповідно до копії виписки з протоколу ХІІІ сесії 7 демократичного скликання ОСОБА_4 сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області від 21.12.2017 року рішення з приводу заяви ОСОБА_2 щодо виділення йому середньої земельної частки паю за 16 років роботи у колгоспі, не прийнято (а.с. 11). З виписки із протоколу ХІ сесії 7 демократичного скликання ОСОБА_4 сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області від 04.08.2017 року вбачається, що в задоволенні заяви ОСОБА_2 щодо надання земельної ділянки у звязку з тим, що він народився в с. Кутище та там працював, відмовлено (а.с. 10).

Отже, факт роботи позивача у в 1968-1970, 1972-1973, 1975, 1982-1990, 1993 роках в колгоспі ім. Ілліча, «Злагода», с/с «Злагода», що в с. Кутище Тлумацького району Івано-Франківської області підтверджується архівною довідкою.

Проте, указаний факт не є підставою для набуття позивачем права на земельну частку (пай), як члена с/с «Злагода», землі якої підлягали паюванню в 1995 році. Будь-які докази того, що позивач працював на цей момент в с/с «Злагода», в матеріалах справи відсутні, в тому числі суду не подано копії трудової книжки (копія трудової книжки колгоспника), яка могла би могла підтвердити перебування позивача у трудових відносинах в цей період з с/с «Злагода». Допитані в судовому засіданні свідки також не могли підтвердити факт перебування позивача в трудових відносинах з с/с «Злагода» на момент проведення паювання землі.

Крім того, позивач ОСОБА_2 не надав належних і допустимих доказів на підтвердження свого перебування у членах с/с Злагода» та його роботи на вказаному підприємстві на час передання державного акту на право колективної власності на землю, що є його процесуальним обов'язком, а тому підстави для визнання за ним права на земельну частку (пай), та, відповідно, і для покладення на відповідачів будь-яких обов'язків, що є похідними від визнання за ОСОБА_2 такого права, відсутні.

Згідно зі статтею п'ятою Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» членство в колективному сільськогосподарському підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів. Членами такого підприємства можуть бути громадяни, які досягли 16-річного віку, визнають і виконують його статут.

Тобто, у спірних правовідносинах основою виникнення права членства та набуття членських прав є юридичний склад, що включає в себе прийняття уповноваженим органом відповідного рішення про прийняття заявника до членів колективного сільськогосподарського підприємства та його трудова участь у діяльності цього підприємства.

Проте під час розгляду справи судами указаних підстав встановлено не було, позивач цих доказів не надав.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити про те, що зверненню до суду з даним позовом має передувати вирішення питання про невключення позивача до списку громадян - членів с/с «Злагода», які мають право на земельну частку (пай). Таких вимог позивач у пред'явленому позові не заявляв.

Разом з цим вирішення питання щодо невключення підприємством особи до списку громадян, які мають право на земельну частку (пай), має на меті оскарження дій чи бездіяльності цього підприємства, що вказує на необхідність залучення до участі у справі у такому випадку відповідної юридичної особи або її правонаступника.

Зазначені дії с/с «Злагода» позивач не оскаржував, та, відповідно, питання про виділення йому земельної частки (паю) і видачу правовстановлюючих документів, які б підтверджували наявність у нього права власності на земельну частку (пай), не вирішувалося, будь-яких доказів з цього приводу позивачем суду не надано.

Аналогічні правові позиції з зазначеного предмету спору викладені у Постановах ВС від 10 січня 2019 року по справі № 696/1268/16-ц, від 03 вересня 2018 року по справі №551/647/17, від 07 вересня 2018 року по справі № 478/1837/17.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведене, оцінивши наявні в справі докази, заслухавши думку учасників справи, допитавши свідків, суд приходить до висновку, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів стосовно того, що він на час паювання сільськогосподарських земель на території ОСОБА_4 сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області у 1995 році був членом селянської спілки «Злагода» ОСОБА_4 сільської ради народних депутатів Тлумацького району Івано-Франківської області, перебував з нею в трудових відносинах або був пенсіонером, який раніше працював в ній і залишився членом зазначеної спілки селян, а, отже, позивач не мав права на земельну частку (пай), в розмірі середньої частки по с. Кутище Тлумацького району Івано-Франківської області, та право на виділення цієї земельної ділянки в натурі за рахунок земель запасу. Також, що стосується позовної вимоги позивача про зобовязання ОСОБА_4 сільську раду провести розрахунок середньої земельної частки (паю) в розмірі середньої частки по селу Кутище Тлумацького району Івано-Франківської області для визначення частки паю, суд вважає, що вона є безпідставною та необґрунтованою, оскільки є похідною від основної позовної вимоги про визнання права на земельну частку (пай).

Що стосується, заявленої представником відповідача ОСОБА_4 сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області вимоги про відмову в задоволенні позову у звязку з пропуском строку позовної давності, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції 2003 р. правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк предявлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом. Якщо ж строк позовної давності закінчився до зазначеної дати, то до відповідних відносин застосовуються правила про позовну давність, передбачені Цивільним кодексом Української РСР 1963 року.

Відповідно до ст. 76 ЦК Української РСР право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна булла дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і переривання перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР і ст. ст. 78 і 79 цього Кодексу.

Відповідно до ст. ст. 71, 75, 80 ЦК Української РСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін.

Проте, положення закону про правові наслідки спливу позовної давності можуть застосовуватися лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого субєктивного цивільного права і факт його порушення або оспорювання. Якщо ж під час розгляду справи буде встановлено, що у позивача немає субєктивного права, про захист якого він просить, або ж воно не порушувалось чи не оспорювалось, суд повинен відмовити в позові не через пропущення позовної давності, а за безпідставністю матеріально-правової вимоги.

За встановлених судом обставин, в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі за безпідставністю вимог.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи те, що позивач ОСОБА_2 являється інвалідом ІІ-ої групи (копія довідки МСЕК серії АВ № 1099785, а.с. 9) та у відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, при такому вирішенні позову судовий збір в розмірі 704,80 грн., який підлягав сплаті під час звернення до суду з позовом, слід покласти на рахунок держави.

Виходячи з викладеного, на підставі ст. 14 Конституції України, ст. ст. 71, 75, 76, 80 ЦК України (в редакції 1963 року), ч. 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції 2003 року), ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України від 16.04.2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", Указом Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», керуючись ст. ст. 13, 81, 89, 141, 263-265, 268, 273, 354-355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області, Тлумацької районної державної адміністрації Івано-Франківської області про визнання права на земельну частку (пай) - відмовити.

Судовий збір в розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 копійок) покласти на рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції через Тлумацький районний суд Івано-Франківської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий ОСОБА_8

Повний текст судового рішення складено «01» квітня 2019 року.