Справа № 749/1061/19
Номер провадження 2-о/749/34/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2019 р. м. Сновськ

Щорський районний суд Чернігівської області

в складі: головуючого-судді Шаповал З.О.

за участі секретаря Михалевич М.В.

заявника ОСОБА_1

представника заявника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сновськ справу №749/1061/19 за заявою ОСОБА_1 , яка подана її представником ОСОБА_2 , заінтересована особа: Територіальна громада в особі Сновської міської ради Сновського району Чернігівської області, про встановлення факту постійного проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини,-

ВСТАНОВИВ

11.11.2019 року представник заявника ОСОБА_2 звернулась до суду в інтересах заявника ОСОБА_1 , з заявою в якій вказує заінтересовану особу - Територіальна громада в особі Сновської міської ради Сновського району Чернігівської області, та просить:

встановити факт постійного проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом зі спадкодавцем ОСОБА_4 на час відкриття спадщини, тобто станом на ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

В обгрунтування заяви посилаються на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла баба заявника - ОСОБА_4 , а ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько заявника - ОСОБА_3 , який був зареєстрований та фактично проживав разом зі своєю матір`ю ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 . Батьку та бабусі заявника належала вищевказана квартира в рівних долях. Після смерті батька заявника відкрилася спадщина, яка складається з названої квартири. В нотаріальному порядку заявник не може оформити спадкове майно, яке складається з права на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , оскільки не підтверджено факт постійного проживання батька позивача ОСОБА_3 зі спадкодавцем ОСОБА_4 Будинкова книга на вище вказану квартиру та квитанції на оплату послуг за електропостачання втрачені, а позивачу не відомо чи були вони в квартирі за їх життя. Будинок АДРЕСА_1 складається з двох квартир та у квартирі 2 зареєстрована баба заявника з 19.03.1966 року, а батько заявника з 20.05.1992 року, знятий з реєстрації 09.03.2004 року. На момент смерті баби заявника - ІНФОРМАЦІЯ_2, батько заявника буз зареєстрований у вказаній квартирі.

На підставі вказаного заявник не може оформити спадщину на Ѕ частину спірної квартири, а тому посилаючись на ст. 549 ЦК ЦРСР 1963 року, п.2,23 Пленуму ВС України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7 просить заяву задовольнити.

У судовому засіданні заявник та його представник заявлені вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав викладених у заяві.

У судовому засіданні представник заінтересованої особи відсутній, до суду надав заяву в якій вимоги заявника визнає та просить справу розглянути без його участі.

У судовому засіданні свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 пояснили, що вони є сусідами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . ОСОБА_3 на день смерті своєї матері ОСОБА_4 фактично проживав спільно з нею у квартирі АДРЕСА_1 .

Суд, вислухавши заявника, його представника, свідків, дослідивши матеріали справи прийшов до наступного висновку.

У справі встановлено, щоІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 08.06.1999 року (а.с.12), яка була бабою заявника, що підтверджується свідоцтвом про народження заявника серії НОМЕР_2 (а.с.9), свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 (а.с.10) та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126,133,135 СК України від 09.11.2018 року №0 (а.с.13).

Після її смерті відкрилася спадщина, спадкова справа не заводилась (а.с.71).

В подальшому ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_3 , який був батьком заявника, що підтверджується свідоцтвом про народження заявника серії НОМЕР_2 (а.с.9), свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 (а.с.10).

Після його смерті відкрилася спадщина на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 , яка належала останньому на підставі свідоцтва про права власності на житло від 31.01.1997 року (а.с.59, 79).

Заявник 22.04.2019 року звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 (а.с.52). За її заявою заведена спадкова справа №43/2019, яка відкрита до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 (а.с.51-92).

08.08.2019 року заявник звернулась до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_4 , матері спадкодавця, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцем якої був її син, ОСОБА_3 (а.с.82).

Постановою приватного нотаріуса Сновського районного нотаріального округу Гордійко Олени Петрівни від 08.08.2019 року №306/02-31 відмовлено заявнику у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що нотаріусом не встановлено фактичне прийняття спадщини ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , після смерті своєї матері, ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.87, 15).

На підставі вказаного заявник просить встановити факт постійного проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом зі спадкодавцем ОСОБА_4 на час відкриття спадщини, тобто станом на ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п.4 прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, який набрав законної сили 01 січня 2004 року вказаний Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Згідно з п.5 прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

З позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ викладеної у абз.15 п.1 Листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається, що п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що спадкові відносини регулюються, зокрема, Цивільним кодексом України.

Відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, який набрав законної сили 01 січня 2004 року ( 435-15 ), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК ( 435-15 ) і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Враховуючи, що спадщина після смерті ОСОБА_4 відкрилась до ІНФОРМАЦІЯ_4 , до даних правовідносин застосовується Цивільний кодекс 1963 року.

Відповідно до статті 524 ЦК УРСР спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Спадкування за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Згідно зі статями 525, 526 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місцезнаходження майна або його основної частини.

При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого (частина перша статті 529 ЦК УРСР).

Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно з положеннями статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

За змістом роз`яснень, викладених у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин зі спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.

Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

З аналізу ч.3 ст. 1268 ЦК України, ст.. 549 ЦК УРСР та положення п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року вбачається, що у випадку відкриття спадщини до 01 січня 2004 року вірним способом захисту заявника є саме звернення до суду із заявою про прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном спадкодавця, а не із заявою про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, як це передбачено ч.3 ст. 1268 ЦК України.

Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України N18/5 від 14.06.1994 р., яка діяла на час відкриття спадщини, передбачала, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього (пункт 113).

Отже, за змістом статті 549 ЦК Української РСР юридичне значення має не факт проживання зі спадкодавцем, а саме факт вступу в управління або володіння спадковим майном, що, серед іншого може бути підтверджений документами про проживання спадкоємця разом зі спадкодавцем безпосередньо перед смертю останнього.

Натомість заявник звернувся до суду з заявою в якій ставить вимогу про встановлення юридичного факту постійного проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Отже, законодавством, що діяло на час відкриття спадщини не було передбачено такого способу захисту спадкових прав як встановлення факту постійного проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Чинне на час смерті ОСОБА_4 законодавство пов`язує прийняття спадщини не з фактом проживання особи зі спадкодавцем, а з фактичним вступом спадкоємця в управління або володіння спадковим майном.

Натомість факт постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини має значення для визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців він не заявив про відмову від неї, відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України, яка до спірних правовідносин не застосовується, як уже зазначалося вище.

Крім того, вище вказана позиція узгоджується з п.16 роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в Постанові «Про практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року (з відповідними змінами, які діяли на час виникнення даних правовідносин), яким передбачено, що заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. У тому ж разі, коли всі необхідні документи були, але у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовлено, заінтересована особа може звернутись до суду не з заявою про встановлення факту прийняття спадщини, а зі скаргою на відмову вчинити нотаріальну дію (ст.285 ЦПК ( 1502-06 )). При вирішенні вимог про встановлення факту прийняття спадщини і місця її відкриття суд має виходити з положень статей 526 і 549 ЦК, згідно з якими місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місце знаходження майна або його основної частини. Діями ж, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подача ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частиною 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Враховуючи те, що заявник звернулась до суду з заявою в якій просить встановити факт постійного проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а чинне на час смерті ОСОБА_4 законодавство пов`язує прийняття спадщини не з фактом проживання особи зі спадкодавцем, а з фактичним вступом спадкоємця в управління або володіння спадковим майном у задоволенні заяви слід відмовити, оскільки такий факт про який просить заявник не породжує для нього юридичних наслідків.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 10, 76, 247, 264, 265, 268, 273, 293, 294, 315-316 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , яка подана її представником ОСОБА_2 , заінтересована особа: Територіальна громада в особі Сновської міської ради Сновського району Чернігівської області, про встановлення факту постійного проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його (проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду через Щорський районний суд Чернігівської області.

Повний текст рішення виготовлений 24.12.2019 року.

Суддя З.О.Шаповал