ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/523/18 Номер провадження 22-ц/814/49/19Головуючий у 1-й інстанції Чуванова А.М. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Панченка О.О.,

суддів: Пікуля В.П., Дорош А.І.

за участю секретаря Зеленської О.І.

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 06 вересня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Чуванової А.М. в м. Полтава, зі складанням повного тексту рішення 14 вересня 2018 року,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики

та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання зобов'язання за договором припиненим, -

В С Т А Н О В И В :

У січні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування позовних вимог вказував, що 27.07.2015 року між ним та ОСОБА_3 було укладено договір позики, відповідно до умов якого, відповідач отримала від позивача грошові кошти у розмірі 100000 доларів США, які зобов'язувалась повернути до 27.07.2017 року. Суму боргу було повернуто 28.09.2017 року, тобто з простроченням на два місяці після дати, визначеної договором. Пунктом 5.1, вказаного договору, визначено відповідальність за порушення зобов'язань у вигляді сплати пені у розмірі 0,1% від несплаченої суми за кожен день прострочення. Оскільки, кількість днів прострочення становить 63 дні, позивач просив стягнути з ОСОБА_3 пеню, яка складає 185798 гривень.

У березні 2018 року ОСОБА_3 подала до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_2, в якому просила визнати припиненим належним виконанням зобов'язання за договором позики від 27.07.2015 року, який укладений із ОСОБА_2

В обґрунтування зустрічних вимог позивач вказувала, що 27.07.2015 року вона уклала договір позики з ОСОБА_2 на суму 100000 доларів США, які зобов'язувалася повернути до 27.07.2017 року. Згідно розписки від 28.09.2017 року ОСОБА_2 отримавши від ОСОБА_3 грошові кошти в повному розмірі, вказав, що претензій відносно повернення грошей не має та в подальшому не матиме. Вважає, що боргове зобов'язанняміж сторонами припинено виконанням, проведеним належним чином.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 06 вересня 2018 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму пені за договором позики у розмірі 10000 ( десять тисяч) гривень.

В задоволенні вимог про стягнення пені в сумі 175798 (сто сімдесят пять тисяч сімсот девяносто вісім) гривень відмовлено.

В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання зобов'язання за договором припиненим відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 100,33 гривень.

З вказаним рішенням не погодилася ОСОБА_3, в інтересах якої апеляційну скаргу подав її представник - адвокат ОСОБА_4 Вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що позивач не повинен збагачуватися безпідставно за рахунок відповідача, є вірним. Проте, у даному випадку в ОСОБА_2 взагалі відсутнє право на отримання пені, оскільки зобов'язання було припинено належним виконанням ОСОБА_3 своїх зобов'язань.

Згідно розписки від 28 вересня 2017 року ОСОБА_2 особисто отримав від ОСОБА_3 грошові кошти у повному обсязі, розрахунком задоволений за борговим зобов'язанням повністю. У розписці зазначено, що претензій, відносно повернення грошових коштів, ОСОБА_2, не має та в подальшому не матиме. З урахуванням вказаного, боргове зобов'язання між сторонами є припиненим.

Просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2, а зустрічний позов ОСОБА_3 задовольнити.

В апеляційному порядку рішення суду першої інстанції, в частині стягнення пені і судового збору, оскаржив ОСОБА_2 Вважає, що судом неповно з'ясовано обставини справи, що мають значення для справи, мають місце недоведеність та невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Просить рішення, в оскаржуваній частині, скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суми пені за несвоєчасне виконання зобов'язання за договором позики у розмірі 185798,00 грн.

Вказує, що судом першої інстанції неправомірно зменшено розмір неустойки, оскільки доказів, які б свідчили про наявність чи відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання відповідачкою конкретного зобов'язання, матеріали справи не містять. Крім того, розмір пені не перевищує розміру збитків у відповідності до ст. 551 ЦК України. Доказів щодо існування важкого матеріального стану, поважності причин неналежного виконання зобов'язання, які мають істотне значення, відповідачкою не надано та не було встановлено судом.

Відзив на апеляційну скаргу подав представник ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 Вказує, що договором позики укладеним між сторонами визначено право, а не обов'язок позичальника на нарахування пені. Таким правом, ОСОБА_2, станом на час виконання ОСОБА_3 зобов'язань не скористався, тому пред'явлення даної вимоги є безпідставним збагаченням та зловживанням правом на захист. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню.

Судом встановлено і ці обставини не заперечуються сторонами, що 27.07.2015 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідач отримав від позивача грошові кошти у розмірі 100000 доларів США.

Остаточною датою повернення позики сторони договору встановили 27 липня 2017 року (пункт 4.2 договору позики).

У пункті 5.1 договору позики сторони домовились про те, що за прострочення повернення позики Позикодавець має право нараховувати пеню у розмірі 0,1% від несплаченої суми за кожен день прострочення (а.с.37-38).

28 вересня 2017 року відповідач передала борг в сумі 100000 доларів США (а.с.39), прострочивши строк виконання зобов'язання на два місяці.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов'язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України (у редакції, чинній на час укладення договору позики) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Вказані вище висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року № 6-2789цс16.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

За змістом статей 549-551 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

У пункті 5.1 договору позики сторони цього правочину погодили, що позичальник сплачує позикодавцеві пеню в розмірі 0,1 % від розміру позики за кожний день прострочення повернення позики.

Оцінивши заявлені позовні вимоги про стягнення пені, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для стягнення із ОСОБА_3 на користь позивача заявлених до стягнення 1 % пені від розміру позики за кожний день прострочення зобов'язання. При цьому, суд мотивовано застосував до розміру нарахованої пені положення частини третьої статті 551 ЦК України, оскільки термін прострочення становить два місяці, а розмір пені є значним - 185798 грн., таким чином, суд першої інстанції правомірно зменшив її розмір до 10 000 грн.

Доводи викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_2, про те, що судом першої інстанції необґрунтовано зменшено розмір неустойки є неспроможними, оскільки з урахуванням вимог, ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду враховуючи обставини, які мають істотне значення. У даному випадку, враховуючи невеликий час прострочення виконання зобов'язання, розмір пені у сумі 185798 грн. є значним, тому висновок суду про недопустимість збагачення кредитора за рахунок позичальника, є вірним.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 про те, що боргове зобов'язання між сторонами припинено виконанням, проведеним належним чином, є помилковими.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується ОСОБА_3, що позику нею повернуто із простроченням на два місяці, тобто з порушенням строків виконання взятих на себе зобов'язань, в зв'язку з чим позивач, відповідно до умов договору, скористався своїм правом на стягнення пені за прострочене зобов'язання.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 382-384, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 06 вересня 2018 року -залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 08.02.2019р.

Головуючий суддя: О.О.Панченко

Судді: В.П. Пікуль

А.І. Дорош