Справа №461/4504/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2019 року м. Львів.

Галицький районний суд міста Львова

в складі:

головуючого судді Юрківа О.Р.,

за участю:

секретаря судового засідання Чорненької К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Галицького відділу Державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області, за участю третьої особи- ОСОБА_2 про зняття арешту з нерухомого майна,-

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся до суду з позовом до Галицького відділу Державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області, за участю третьої особи- ОСОБА_2 , про зняття арешту з нерухомого майна. Свої вимоги мотивує тим, що 30.04.2013 року державний виконавцем Галицького ВДВС м. Львова, при здійсненні виконавчого провадження № 24948780, відкритого на підставі виконавчого листа № 2-3736/2008, виданого Шевченківським районним судом м. Львова 03.09.2008 р. щодо стягнення аліментів, було винесено постанову про накладення арешту на усе належне ОСОБА_1 майно та заборону його відчуження.

03.04.2019 року позивач звернувся до держаного виконавця з заявою про зняття арешту, оскільки заборгованість по аліментах повністю була погашена ще у 2018 році, що підтверджується розрахунком державного виконавця від 01.04.2019 року.

Листом від 24.05.2019 р. за № 7505 державний виконавець відмовив у задоволенні заяви за відсутності підстав для зняття арешту з майна та роз`яснено право позивача на звернення до суду для вирішення питання щодо зняття арешту з майна, згідно ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження».

Арешт накладений на все майно позивача порушує його право власності, оскільки ОСОБА_1 позбавлений змоги в повному об`ємі користуватися та розпоряджатися на власний розсуд своїм майном, яке є або може бути у його власності.

Враховуючи, що в даному випадку виконання рішення суду по стягненню аліментів є триваючими, протягом декількох років, до повноліття дитини, а заборгованість по сплаті аліментів відсутня, отже на теперішній час не існує підстав для арешту майна позивача як боржника, оскільки рішення суду виконується добровільно.

Просить позов задовольнити.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 24.06.2019 року відкрито провадження у справі.

Представник позивача подав до суду заяву про слухання справи у його відсутності та у відсутності позивача. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, про причини неявки суд не повідомив.

Третя особа та представник третьої особи в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання, про причини неявки суд не повідомили. Представник третьої особи ОСОБА_3 .М. подав до суду письмові пояснення в яких зазначає, що позивач ОСОБА_1 недобросовісно виконує свої обов`язки зі сплати аліментів згідно виконавчого листа № 2-3736/2008 від 03.09.2008 року, виданого Шевченківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої ОСОБА_4 про що свідчить відкрите провадження в Франківському районному суді м. Львова по справі № 465/4269/18. Зазначає, що згідно розрахунку державного виконавця від 23.09.2019 року заборгованість боржника становить 8045,75 грн. і зняття арешту з майна боржника унеможливить стягнення і нього заборгованості , що призведе до порушення прав неповнолітньої ОСОБА_4 .

Згідно з ч. 1ст. 223 ЦПК України неявка осіб, належним чином повідомлених про час та місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви, тому за таких обставин суд вважає за можливе розглянути позов у їх відсутність.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

30.04.2013 року державний виконавцем Галицького ВДВС м. Львова, при здійсненні виконавчого провадження № 24948780, відкритого на підставі виконавчого листа № 2-3736/2008, виданого Шевченківським районним судом м. Львова 03.09.2008 р. щодо стягнення аліментів, було винесено постанову про накладення арешту на усе належне ОСОБА_1 майно та заборону його відчуження.

03.04.2019 року позивач звернувся до держаного виконавця з заявою про зняття арешту, оскільки заборгованість по аліментах повністю була погашена ще у 2018 році, що підтверджується розрахунком державного виконавця від 01.04.2019 року.

Державний виконавець листом від 24.05.2019 р. за № 7505 відмовив у задоволенні заяви за відсутності підстав для зняття арешту з майна та роз`яснено право позивача на звернення до суду для вирішення питання щодо зняття арешту з майна, згідно ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Згідно з ч.4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч.5 ст.59 Закону).

Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст.ст. 316, 317 ЦК України право власності є правом особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежного від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Згідно з п.2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

За наведених обставин арешт на все майно позивача порушує його право власності, оскільки ОСОБА_1 позбавлений змоги в повному об`ємі користуватися та розпоряджатися на власний розсуд своїм майном, яке є або може бути у його власності.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позов слід задовольнити, оскільки заборгованість по сплаті аліментів погашена, проте арешт з майна боржника не знято, що порушує законні права та інтереси позивача щодо розпорядження майном, власником якого він є або може бути, наведені факти вказують на наявність та достатність підстав для зняття арешту з майна.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 19, 81, 258-259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 56, 59 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 6, 15, 16, 316, 317, 321, 391 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

позов задовольнити.

Зняти арешт та заборону відчуження рухомого та нерухомого майна ОСОБА_1 (проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) накладений постановою державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції від 30 квітня 2013 року у виконавчому провадженні №24948780 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3736/2008, виданого Шевченківським районним судом м. Львова 03.09.2008 року.

Повний текст рішення складено 23.12.2019 року.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.Р. Юрків.