Провадження № 22-ц/812/1974/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 грудня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Бондаренко Т.З.,

суддів: Крамаренко Т.З., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання: Горенко Ю.В.,

за участю: представника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 473/1279/19 за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення, яке постановлено Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області під головуванням судді Лузан Л.В., у приміщенні цього суду 20 вересня 2019 року за позовом

ОСОБА_2 до Бузької сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання незаконною бездіяльність

та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А :

В березні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Бузької сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, в якому просила визнати незаконною бездіяльність щодо неприйняття рішення про затвердження технічної документації з землеустрою та встановлення (відновлення) меж земельної ділянки на місцевості за адресом: АДРЕСА_1 , та передання її у власність позивача, а також зобов`язати вказану сільську раду затвердити вищевказану технічну документацію, передати земельну ділянку у власність позивача.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач ОСОБА_2 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до рішення Бузької сільської ради Вознесенського району Миколаївської області за №10 від 19 березня 1999 року позивачу було надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,05 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, розташованих за вищевказаним адресом. Обумовлений проект було затверджено рішенням Бузької сільської ради Вознесенського району Миколаївської області за №18 від 23 грудня 1999 року та надано заявнику в приватну власність земельну ділянку площею 0,05 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд.

На підставі вказаного рішення було виготовлено державний акт на право приватної власності на землю (земельну ділянку площею 0,15 га), який в подальшому рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 вересня 2016 року визнано недійсним. В зв`язку з цим, роботи із складання технічної документації з встановлення (відновлення) меж в натурі (на місцевості) були поновленні, та по їх закінченню позивач, за відсутності погодження меж суміжних землекористувачів, неодноразово, а саме 21 серпня 2018 року та повторно 27 лютого 2019 року, зверталася до сільської ради з питанням затвердження технічної документації та набуття у власність земельної ділянки, на якій розташований належний їй житловий будинок та яка необхідна для його обслуговування.

Між тим, Бузька сільська рада Вознесенського району Миколаївської області питання щодо затвердження технічної документації з землеустрою не розглянула та відповідне рішення не прийняла, що стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Рішенням Вознесенського районного суду Миколаївської області від 20 вересня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Районний суд мотивував рішення тим, що вирішення питань щодо покладення обов`язку на відповідача, тобто на Бузьську сільську раду Вознесенського району Миколаївської області щодо затвердження технічної документації та передачу земельної ділянки у власність позивача буде перебиранням функцій органу місцевого самоврядування щодо вирішення земельних питань, які віднесені саме до його компетенції.

Позивач ОСОБА_2 на вказане рішення подала апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що право розпорядження землями комунальної власності належить саме відповідачу Бузьській сільській раді. Враховуючи, що всі необхідні документи, а саме погоджена попереднім головою сільської ради технічна документація була підготовлена та передана, рада мала б прийняти рішення про затвердження технічної документації та передати земельну ділянку у власність. Проте, рада вказане питання не розглядає та не приймає будь якого рішення, що беззаперечно вказує на незаконну бездіяльність. Суд, не надав вказаним обставинам належної оцінки та взагалі не навів правового висновку в цій частині позовних вимог.

Суд встановивши в оскаржуваному рішенні, що треті особи у справі, які є суміжними користувачами відмовляються погодити межі землекористування, не навів висновку щодо обґрунтованості чи необґрунтованості такої відмови, та не звернув увагу на те, що на даний час спірна земельна ділянка зареєстрована в Державному земельному кадастрі, їй присвоєно кадастровий номер , вона має визначені межі та розміри.

Відмовляючи в задоволенні позову, районний суд не встановив чи були порушені права та інтереси позивача, невизнані або оспорені відповідачем, тоді як фактично Бузьською сільською радою Вознесенського району Миколаївської області порушено право позивачки на отримання у власність земельної ділянки, яка закріплена за її домоволодінням.

Зазначивши лише про неприйнятність способу захисту порушеного права який обрано позивачем, районний суд ухилився від визначення іншого способу захисту порушеного права.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, треті особи зазначали, що вимога позивачки про передачу їй у власність спірної земельної ділянки є незаконною, до них про погодження меж суміжних земельних ділянок позивачка не зверталася, крім того, своє право на приватизацію земельної ділянки позивачка вже використала, через що просили відмовити в задоволенні позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно ч.1 ст 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Районний суд відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що спосіб захисту порушеного права, як то покладення на відповідача Бузьку сільську раду Вознесенського району обов`язку прийняти конкретне рішення на користь позивача, виходить за межі компетенції судового органу.

Проте з таким висновком суду можна погодитись лише частково.

Відповідно до частин 1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Так, відповідно до змісту ст.ст.1,78 ЗК України, земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній і державній власності та є, в свою чергу, основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону (ч.1 ст. 116 ЗК України).

Згідно ч.1 ст. 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Відповідно до п.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» у разі якщо на земельній ділянці, право власності (користування) на яку не зареєстровано, розташований житловий будинок, право власності на який зареєстровано, кадастровий номер на таку земельну ділянку присвоюється за заявою власників такого будинку на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), на підставі якої передбачається здійснити передачу земельної ділянки державної чи комунальної власності у власність чи користування, на якій розташований житловий будинок, право власності на який зареєстровано, розробляється на замовлення власника житлового будинку без надання дозволу Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених ст. 122 Земельного кодексу України (ч.4 ст. 55 Закону України «Про землеустрій»).

Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) погодженню не підлягає і затверджується верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, у разі якщо земельна ділянка перебуває у державній або комунальній власності (ч.14 ст. 186 ЗК України).

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно преамбули Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" цей Закон відповідно до Конституції України визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

Частиною 3 ст. 24 цього Закону встановлено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання (ст.25 Закону України «Про місцеве самоврядування»).

Разом з тим, поряд з загальною компетенцією, ст. 26 вищевказаного закону закріплює питання, які вирішуються радами виключно на пленарних засіданнях, що є основною організаційно-правовою формою діяльності рад.

До таких повноважень, зокрема, відносяться повноваження, пов`язані з вирішенням відповідно до закону питань регулювання земельних відносин (п.34 ч.1 ст. 26 Закону).

Рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень (ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування»).

Як зазначалося вище вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду (ч.10 ст. 118 ЗК України).

Із системного аналізу наведених правових норм слідує, що ОСОБА_2 в установлений законом спосіб звернулася з приводу затвердження технічної документації на земельну ділянку призначену для будівництва та обслуговування господарських будівель та споруд на якій розташований належний їй на праві власності житловий будинок по АДРЕСА_1 до Бузької сільської ради Вознесенського району Миколаївської області до компетенції якої віднесено вирішення вказаного питання.

Проте в порушення ст. 122 ЗК України, ст. 26 ЗУ «Про місцеве самоврядування» Бузька сільська рада Вознесенського району Миколаївської області за вказаними зверненнями ОСОБА_2 не прийняла будь-якого рішення, що в силу наведених норм віднесено саме до її компетенції та є її обов`язком.

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що рішенням Бузької сільської ради Вознесенського району Миколаївської області за №18 від 23 грудня 1999 року було затверджено проект відведення земельної ділянки та передано ОСОБА_2 у приватну власність земельну ділянку площею 0,05 га, розташовану за адресом: АДРЕСА_2 після зміни найменування та АДРЕСА_3 - АДРЕСА_1 та надану для будівництва житлового будинку та господарських будівель.

На підставі обумовленого рішення було виготовлено державний акт на право приватної власності на землю (серія І-МК № 046490), зареєстрований 24 липня 2000 року за № 783 і видано його власнику.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 вересня 2016 року вказаний державний акт було визнано недійсним.

Позивачка ОСОБА_2 також є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , відповідно до свідоцтва про право власності, виданого 10 січня 2008 року виконкомом Бузької сільської ради Вознесенського району Миколаївської області.

Власниками суміжної земельної ділянки на даний час є треті особи у справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які прийняли спадщину, після смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 жовтня 2007 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На замовлення позивачки ОСОБА_2 в 2016 році було виготовлено нову технічну документацію з відновлення меж земельної ділянки. Проте власники суміжної земельної ділянки треті особи у справі відмовилися від погодження їх меж.

В серпні 2018 року та вдруге в лютому 2019 року позивачка зверталася до Бузької сільської ради Вознесенського району Миколаївської області з приводу затвердження виготовленої технічної документації на спірну земельну ділянку та прийняття відповідного рішення щодо цієї ділянки (а.с.19.20).

Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_2 вказувала на те, що в порушення її права на отримання у власність спірної земельної ділянки, її звернення до Бузької сільської ради Вознесенського району Миколаївської області не були розглянуті і не було прийняте будь-яке рішення з цього питання, що є неправомірною бездіяльністю цього органу.

Відповідно до положень частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п. 4 ч. 4, п. 1. ч. 5 ст. 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначається чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси за захистом яких мало місце звернення до суду, а у резолютивній частині рішення зазначається висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1, п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконними дій чи бездіяльності органу місцевого самоврядування.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Наведені вище обставини свідчить про неправомірну бездіяльність Бузької сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, як органу місцевого самоврядування, оскільки останнім всупереч своїх повноважень, визначених законом, не вжито заходи щодо розгляду порушених позивачкою питань у її письмових зверненнях.

Вказаною неправомірною бездіяльністю порушено право позивачки на вирішення у передбачений законом спосіб питання щодо її земельних прав та обов`язків.

За вказаних обставин, порушені права позивачки підлягають судовому захисту у спосіб визначений наведеним законом, а саме шляхом визнання бездіяльності Бузької сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, яка полягає в тому, що звернення ОСОБА_2 від 21 серпня 2018 року та 26 лютого 2019 року в установленому законом порядку не були розглянуті і не прийнято відповідне рішення з порушених нею питань - неправомірною. В зв`язку з цим, на вказаний орган місцевого самоврядування слід покласти обов`язок розглянути вказані звернення ОСОБА_2 та прийняти рішення відповідно до вимог закону.

Проте, районний суд не надав вказаним обставинам належної оцінки, не визначив дійсний характер спірних правовідносин і предмет доказування у цій справі, а також не визначив наслідки які відповідають фактичним обставинам у справі.

Натомість суд обмежився лише неможливістю застосування саме наслідків щодо спірних правовідносин які зазначені позивачкою, не навівши висновку при цьому наявності чи відсутності неправомірної бездіяльності органу місцевого самоврядування та факту порушення її прав, а відтак, правомірно відхиляючи спосіб захисту права обраного позивачкою, суд не обрав спосіб передбачений законом.

Таке призвело до неповного з`ясування обставин, які мають значення для справи, через що оскаржуване рішення суду, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення наведеного вище змісту.

При цьому, враховуючи невідповідність обраного позивачкою способу захисту характеру порушеного права, про що також фактично зазначено в апеляційній скарзі, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з ухваленням рішення наведеного вище змісту.

Доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу третіми особами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про те, що вимога позивачки про передачу їй у власність спірної земельної ділянки є незаконною, оскільки вона не зверталася до них щодо погодження суміжних меж земельних ділянок, крім того, своє право на приватизацію земельної ділянки позивачка вже використала, не мають юридичного значення для вирішення даного спору. Так, предметом розгляду в даній справі не є вирішення питання щодо права власності ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку. Судом вирішено лише питання щодо захисту її права на розгляд відповідно до вимог закону її звернення про таке до органу місцевого самоврядування, згідно з компетенцією цього органу.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 вересня 2019 року скасувати, у справі ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Бузької сільської ради Вознесенського району Миколаївської області за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання незаконною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність Бузької сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, яка полягає в неприйнятті рішень щодо письмових звернень ОСОБА_2 від 21 серпня 2018 року та 26 лютого 2019 року про затвердження технічної документації щодо земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,1259 га, яка призначена для будівництва та обслуговування господарських будівель та споруд.

Зобов`язати Бузьку сільську раду Вознесенського району Миколаївської області розглянути вказані звернення ОСОБА_2 та прийняти рішення відповідно до вимог закону.

Стягнути з Бузької сільської ради Вознесенського району Миколаївської області (Код ЄДРПОУ НОМЕР_1 , Миколаївська область, Вознесенський район, с.Бузьке, площа Центральна,1) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНН НОМЕР_2 , місце реєстрації АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 1921 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог ст. 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту 23 грудня 2019 року.

Судді: Т.З.Бондаренко

Т.В.Крамаренко

В.І.Темнікова