Ухвала

04 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 757/4906/15-ц

провадження № 61-47651св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: Департамент молоді та спорту Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації),

треті особи - ОСОБА_5, Школа Вищої спортивної майстерності м. Києва,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 грудня 2017року у складі судді Писанця В. А. та постанову Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2018 року у складі колегії суддів: Сержанюка А. С., Волохова Л. А., Мельника Я. С.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Департаменту освіти і науки, молоді та спорту Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - ВК КМР (КМДА)), треті особи: ОСОБА_5, Школа вищої спортивної майстерності м. Києва, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що він із 16 серпня 2012 року по 27 січня 2015 року працював на посаді директора Школи вищої спортивної майстерності м. Києва. Наказом від 27 січня 2015 року № 42-к Департаменту звільнений із займаної посади згідно з пунктом 3 статті 41 КЗпП України за вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку не сумісного з продовженням цієї роботи. Вважає своє звільнення незаконним, так як не є працівником, який виконує виховні функції, оскільки згідно з пунктом 1.2 Контракту від 02 січня 2013 року директор здійснює керівництво Спортивною школою відповідно до посадових обов'язків на підставі єдиноначальності та умовах, викладених у Контракті відповідно до чинного законодавства України і Статуту Дитячо-юнацької спортивної школи. Крім того, у наказі про звільнення вказано, що знаючи про відсутність у нього спортивного звання, він незаконно використовував відомості про наявність спортивного звання «Майстер спорту СРСР» та внаслідок цього привласнив кошти бюджету міста Києва, однак із вересня 2014 року за власною ініціативою він припинив отримання надбавки.

Посилаючись на викладене, позивач просив визнати незаконним та скасувати наказ від 27 січня 2015 року № 42-к, поновити його на посаді, стягнути з ВК КМР (КМДА) невиплачену заробітну плату за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн.

Суди неодноразово розглядали цю справу.

Останнім рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21 грудня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач, знаючи про відсутність у нього спортивного звання, усвідомлюючи протиправність своїх дій, умисно та всупереч інтересам служби, недотримуючись педагогічної етики, встановленого порядку призначення надбавок за спортивні звання, незаконно використав відомості про наявність у нього спортивного звання «Майстер спорту СРСР», та внаслідок цього тривалий час незаконно та безпідставно привласнював собі кошти бюджету міста Києва. Одночасно, перебуваючи на посаді директора Школи вищої спортивної майстерності м. Києва, позивач, зокрема, виконував обов'язки щодо дотримання вимог Конституції України, законів України, інших законодавчих та нормативних актів, наказів Міністерства освіти і науки України, Міністерства молоді та спорту України, тобто мав обов'язки зі здійснення функцій виховного та педагогічного характеру. При працевлаштуванні на роботу, позивач зазначив про наявність у нього спортивного звання «Майстер спорту СРСР» із плавання, вказавши конкретний номер значка та посвідчення, проте згідно з архівною довідкою, відомості про присвоєння ОСОБА_4 спортивного звання «Майстер спорту СРСР» із плавання відсутні, а номер значка та посвідчення, які зазначив позивач, належить іншій особі.

Постановою Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2018року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції погодився із висновком суду першої інстанції про те, що позивач умисно та усупереч інтересам служби, не дотримуючись педагогічної етики, встановленого порядку призначення надбавок за спортивні звання, незаконно використав відомості про наявність у нього спортивного звання «Майстер спорту СРСР», чим порушив моральні норми, притаманні українському суспільству і суперечать змісту трудової функції керівника, тим самим дискредитують виховні, службові повноваження директора Школи вищої спортивної майстерності м. Києва, є прикладом зневаги до суспільних цінностей та негативно впливають на членів трудового колективу та вихованців школи, є несумісними з кваліфікаційними вимогами посади директора, яку обіймає ОСОБА_4 в аспекті виконання ним функцій з управління установою, виконання педагогічних та виховних функцій, що є підставою для звільнення його з посади директора за пунктом 3 статті 41 КЗпП України.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги

У листопаді 2018 року ОСОБА_4 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 грудня 2017року та постанову Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2018року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вказує на те, що посада директора не відноситься до суб'єкта, якого може бути звільнено відповідно до пункту з статті 41 КЗпП України. Відповідно до пункту 1.2 контракту, директор здійснює керівництво спортшколою відповідно до посадових обов'язків на підставі єдиноначальності та умовах викладених у контракті, відповідно до чинного законодавства України і Статутом Дитячо-юнацької спортивної школи. Тобто, він не здійснює жодних виховних функцій з дітьми. Конструкція статті 12 Закону України «Про фізичну культуру і спорт», визначає Школу вищої спортивної майстерності саме як заклад фізичної культури і спорту, та жодним чином не вказує на те, що це може бути освітній заклад. Школа вищої спортивної майстерності м. Києва культивує наступні види спорту, а саме: боротьба вільна, боротьба дзюдо, спортивна гімнастика, триатлон, плавання та шорт-трек. Більшість вихованців школи є членами збірних команд України з відповідних видів спорту, чемпіонами та призерами чемпіонатів України, Європи, світу та Олімпійських ігор, середній вік яких складає 20-24 років, таким чином навіть не може бути мови про виховні функції, оскільки у школі тренуються вже сформовані особистості, а Школа вищої спортивної майстерності м. Києва не може відноситись до закладів освіти, оскільки є виключно закладом фізичної культури та спорту. Судовими рішеннями у справі №757/33969/14-ц відмовлено у стягненні надбавок, на які департамент посилався у наказі про звільнення.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 17 грудня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі, та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

На адресу Верховного Суду надійшло клопотання ОСОБА_4про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції (частина друга).

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу. Абзац другий частини першої статті 402 ЦПК України визначає, що у разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.

Таким чином, питання виклику учасників справи для надання пояснень у справі вирішується Верховним Судом з огляду на встановлену необхідність таких пояснень.

Положення частин п'ятої та шостої статті 279 ЦПК України, якою врегульовано порядок розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження в суді першої інстанції, не застосовуються при касаційному розгляді, оскільки суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права та не вирішує питань доказування у справі і не встановлює обставин справи.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Отже, відсутні підстави для задоволення клопотання ОСОБА_4

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини п'ятої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Керуючись статтею 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_4 про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін відмовити.

Справу за позовом ОСОБА_4 до Департаменту молоді та спорту виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), треті особи - ОСОБА_5, Школа Вищої спортивної майстерності м. Києва, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 грудня 2017 року та постанову Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2018 року призначити до судового розгляду колегією у складі п'яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак
С. О. Погрібний Г. І. Усик