єдиний унікальний номер справи 423/2158/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

10 січня 2019 року Попаснянський районний суд Луганської області

у складі: головуючого судді Архипенко А.В.

за участю секретаря судового засідання Іваненко С.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житлом та про визнання особи такою, що втратила право користування житлом -

встановив:

В поданому позові позивачка зазначила, що вона з 09.04.2016 року, являється власником будинку за адресою: Луганська область, м.Гірське, Попаснянського району, вул.Незалежності (колишня Комсомольська), буд.12а, на підставі договору дарування від 09.04.2016 року між нею та ОСОБА_3

З того самого часу позивачка разом зі своєю сімєю стала проживати у цьому будинку.

Крім позивачки та членів її сімї, у будинку, який належить позивачки також залишається зареєстрованим брат її колишнього чоловіка - ОСОБА_2, але він починаючи з 2016 року, по місту реєстрації не проживає.

Починаючи з 2016 року ОСОБА_2, проживає зі своєю дружиною за адресою: Луганська область, м.Гірське, Попаснянського району, вул..Незалежності, буд.18, у будинку, який належить дружині ОСОБА_2

У період з квітня 2016 року по наступний час позивачка, як власник будинку, неодноразово зверталася до ОСОБА_2 О,О. з тим, щоб він знявся з реєстрації у будинку, який належить їй на праві приватної власності, але ОСОБА_2 цього робити не бажає.

Позивачка сама утримує будинок, робить ремонти у будинку. У той час, як ОСОБА_2 якої бо то участі в утриманні будинку, який належить позивачу не приймає. В будинку зараз немає жодної речі відповідача.

Позивач має намір оформити субсидію на житлово-комунальні послуги, але реєстрація ОСОБА_2 в будинку позивачки у цьому їй перешкоджає.

За таких обставин, позивачка, у поданому позові просить суд визнати ОСОБА_2 таким , що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: Луганська область, м.Гірське, Попаснянського району, вул.Незалежності, буд.12а.

До початку розгляду справи позивач та його представник надали заяви про розгляд справи у їх відсутність , позовні вимоги просили задовольнити, не заперечували проти винесення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не з'явився, свого права на участь у судовому засіданні не використав, про час і місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, рекомендованим поштовим повідомленням, яке отримав особисто 25.10.2018 р., про причини не з'явлення в суд не повідомив, клопотання про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило тому суд розглядає справу за відсутності відповідачів, що відповідає вимогам ст.. 223 ч. 3 ЦПК України. За таких обстави зі згоди представника позивача ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.ст. 280-284 ЦПК України.

Суд, вивчивши письмові матеріали справи, зазначає наступне.

Предметом даного позову являється вирішення питання про користування житлом, яке перебуває у приватній власності позивача, при тім, що відповідач не є членом сім"ї позивача. Суд вважає, що при розгляді даного позову необхідно користуватися положеннями Цивільного Кодексу України щодо захисту права власності особи та положеннями житлового законодавства щодо права користування особи житловим приміщенням.

До цього, відповідно до положень ст.10 ч.3 ЦПК України - суд застосовує в даному випадку також положення Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» .

Так, відповідно до ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до приписів ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно ст.150 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним для особистого проживання і проживання їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до Постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та протоколів №№2.4.7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.

При цьому, суд зазначає, що відповідач по даній справі не являється членом сім"ї, а діюче законодавство не регулює правовідносини між власником та сторонніми особами щодо користування житловим приміщенням.

А так, відповідно до положень ст.10 п.9 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутністю такого - виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Тому, враховуючи дану правову норму - суд вважає необхідним розглядати даний позов, на підставі правових положень ст.71 Житлового Кодексу УРСР (діючого), що регулюють збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами, яка передбачає, що «При тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом, у видках, передбачених переліком ст.71 ЖК УРСР.

Згідно ст.81ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Із наданих письмових доказів судом встановлено:

Позивач дійсно з квітня 2016 року є власником будинку за адресою: Луганська область, м.Гірське, Попаснянського району, вул.Незалежності, буд.12а, що підтверджується копією договіру дарування будинку (а.с.4), копією ОСОБА_4 з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.5).

Відповідно до запису у будинкової книги за адресою: Луганська область, м.Гірське, Попаснянського району, вул.Незалежності, (колишня Комсомольська) буд.12а, окрім позивача, у будинку зареєстрований відповідач по справі ОСОБА_2.(а.с.9-11)

Також судом встановлено, що відповідач є братом колишнього мужа позивача, та не мешкає за місцем своєї реєстрації з 2016 року тобто більше двох років. Проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Спільного майна він з позивачем не має і спільного господарства не веде, що підтверджується відповідними доказами Актом та довідкою які були складені депутатом Гірської міської ради у присутності сусідів позивача гр.ОСОБА_5 та ОСОБА_4О.(а.с.12-13).

Тобто судом встановлено, що ОСОБА_2, не є членом сім'ї позивача.

Так як відповідач, не є членом сім'ї власника житла, за місцем реєстрації не проживає більше 2-х років, а відомостей про причини його відсутності суду не надано , то суд не вбачає підстав для продовження строку збереження жилого приміщення за відповідачем на більш тривалий строк (тобто більш 6 місяців за умов ст.71 ЖК УРСР) і тому у відповідача не має законних підстав для користування житловим будинком за адресою: Луганська область, м.Гірське, Попаснянського району, вул.Незалежності, буд.12а.

Враховуючи встановлене, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_2 втратив право користування належним позивачу будинком.

При цьому судом враховується, що реєстрація відповідача у зазначеному будинку негативно впливає на матеріальний стан позивача, яка змушена нести додаткові витрати на утримання житла та оплату наданих комунальних послуг, а також позбавлена можливості оформити субсидію на оплату комунальних послуг.

Таким чином, у судовому засіданні знайшло своє підтвердження те, що відповідач ОСОБА_2 не проживає (відсутній) в найманому жилому приміщенні, за адресою: Луганська область, м.Гірське, Попаснянського району, вул.Незалежності, буд.12а без поважних причин тривалий час , а саме понад шість місяців, а тому на підставі ст. 71 ЖК України повинен бути визнаним таким, що втратив право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності його понад встановлені строки без поважних причин.

При цьому суд враховує Розпорядження Гірської міської ради Попаснянського району від 08.02.2016 р. за № 4 "Про перейменування вулиць у місті Гірське Попаснянського району Луганської області" та зазначає, що житло позивача за адресою Попаснянський район, м.Гірське, вул.Комсомольська, буд.12а, правильно враховувати із зазначенням : Попаснянський район, м.Гірське, , вул.Незалежності, буд.12а.

На підставі ст.ст.150, 71,72ЖК Української РСР, ст.ст. 316,317, 319, 391, ЦК України,положень Постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», керуючись ст.ст.10,12,81,89,223,263-265,280-282,352-354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житлом та про визнання особи такою, що втратила право користування житлом - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме будинком розташованим за адресою: Луганська область, Попаснянський район, м.Гірське, вул.Незалежності, буд.12а.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути може бути оскаржене в загальному порядку до Апеляційного суду Луганської області шляхом подання апеляційної скарги через Попаснянський районний суд протягом 30 днів.

У цьому випадку строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, або у разі подання апеляційної скарги після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не скасоване.

Суддя: А.В.Архипенко