ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

08 січня 2019 року

м. Харків

справа № 646/127/18

провадження № 22-ц/818/74/19

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.

за участю секретаря - Кучер Ю.Ю.

учасники справи:

позивач - комунальне підприємство «Харківські теплові мережі»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення вартості спожитої без достатніх підстав теплової енергії за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18 травня 2018 року, постановлене під головуванням судді Гребенюка В.В. в залі суду в місті Харкові (повний текст судового рішення складено 29 травня 2018 року), -

в с т а н о в и в:

У червні 2016 року КП «Харківські теплові мережі» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення вартості спожитої без достатніх підстав теплової енергії в сумі 205 159,85 гривень.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18 травня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги з теплопостачання з 1 жовтня 2013 року по 4 квітня 2016 року у розмірі 105 487,39 грн. В задоволенні іншої частини позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Харківські теплові мережі» судові витрати в розмірі 572,43 грн.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 31 травня 2018 року виправлено описку в резолютивній частині рішення суду від 18 травня 2018 року, а саме невірно вказану суму судових витрат, які покладено на відповідача - «572,73 гривень» виправлено на «1984, 65 гривень».

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовної заяви КП «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 у частині стягнення заборгованості з 01 жовтня 2013 року по 04 квітня 2016 року у розмірі 105 487,39 грн. та судових витрат.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що позивач не надав суду достатні та достовірні докази на підтвердження обставин викладених у позові про споживання відповідачем без достатніх підстав теплової енергії. Акт обстеження системи теплопостачання об'єкта від 30.10.2015 року № 178/1368 є єдиним документом, на який послався суд. Вважає, що він не може бути визнаний достовірним доказом на підтвердження встановлених обставин. Апелянт вказує на доведеність відсутності з вересня 2012 року у нежитлових приміщеннях теплових радіаторів та відповідно неспоживання теплової енергії. Вважає, що розмір сплати за електричну енергію по обігріву в сумі 109 776, 24 грн. підтверджує, що обігрів даних приміщень не здійснюється за рахунок споживання теплової енергії.

Представник КП «Харківські теплові мережі» надав відзив на апеляційну скаргу, просив залишити рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18 травня 2018 року без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконав свого обов'язку із сплати отриманої ним послуги з централізованого опалення, тому наявні підстави для стягнення заборгованості в сумі 105 487,39 грн. за період з жовтня 2013 року по квітень 2016 року згідно здійсненого КП «Харківські теплові мережі» розрахунку, який відповідачем в ході судового розгляду не спростовано.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що на підставі рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 квітня 2009 року ОСОБА_1 є власником нежитлових приміщень першого поверху №2-1, площею 53,1 кв.м, №2-2, площею 40,40 кв.м, №2-6, площею 96,50 кв.м, коридор №2-3, площею 7,70 кв.м, кухню №2-4, площею 5,3 кв.м, вбиральню №2-5, площею 2,60 кв.м, загальною площею 205,6 кв.м в Літ. «А-2» з окремим входом, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, які були самовільно реконструйовані та самочинно перебудовані з належної йому на праві власності квартири № 2 (а.с. 26 т.1).

За період з жовтня 2009 року по квітень 2016 року ОСОБА_1 має заборгованість за спожиту теплову енергію, з урахуванням коливань температури, в розмірі 205 159,85 грн. Вказана сума розрахована у відповідності до тарифів, затверджених постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг від 31.12.2013 року, 31.03.2014 року, 16.05.2014 року, 28.11.2014 року, 27.02.2015 року, 31.03.2015 року, 30.04.2015 року щодо категорії споживачів до яких відноситься відповідач - інші споживачі (фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності, які розраховуються за теплову енергію спожиту у нежитлових приміщеннях) (а.с. 46-55, 168 т.1).

Як на підставу позовних вимог, КП «Харківські теплові мережі» посилалося на те, ОСОБА_1 має заборгованість за спожиту без достатніх підстав теплову енергію, яку в добровільному порядку не сплачує. Про переведення квартири відповідача у нежитловий фонд позивач дізнався лише у січні 2016 року, коли отримав лист департаменту містобудування, архітектури та генерального плану з копією рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 квітня 2009 року, що зумовило різницю в сумах нарахувань в розрахунку доданого до позову та акту звіряння. З урахуванням уточнених позовних вимог КП «Харківські теплові мережі» просило суд стягнути з ОСОБА_1 вартість спожитої без достатніх на те підстав теплової енергії в сумі 205 159 ,85 грн.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачами, виконавцями або виробниками послуг.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

Правила відключення від централізованої системи опалення врегульовано Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України 22.11.2005 N 4, якими передбачено, зокрема, отримання дозволу міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування, технічних умов, відключення об'єкту від централізованого опалення із складанням акту про відключення.

Матеріали справи свідчать про те, що нежитлові приміщення, які розташовані в житловому будинку АДРЕСА_1 обладнані системою опалення, яка є єдиною із системою опалення будинку, що підтверджується актом обстеження системи теплоспоживання об'єкта від 30.10.2015 р. №178/1368. (а.с. 43 т.1).

За інформацією, наданою начальником Південного районного відділення «Харківенергозбуд» від 30 січня 2017 року, в приміщенні, яке належить ОСОБА_1, не передбачена наявність електронагрівальних установок, в тому числі для опалення приміщення (а.с. 192 т.1).

Як свідчать акти підключення споживача до джерела теплової енергії та акти відключення споживача від джерела теплової енергії житловий будинок АДРЕСА_1 у період з жовтня 2009 року до квітня 2016 року підключався до центрального опалення та відповідно відключався в неопалювальний період, а отже, і нежитлові приміщення відповідача також були підключені до центрального опалення. ОСОБА_1 споживав послуги з опалення, оскільки система опалення відповідача єдина із системою опалення вказаного житлового будинку. ( а. с. 57-72 т.1).

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на виконання Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання суду не надано.

Долучена до матеріалів справи за клопотанням відповідача в копіях документація з енергопостачання (робочий проект енергопостачання нежитлових приміщень в будинку АДРЕСА_1, листи АК «Харківобленерго», Акти, протоколи, договір про постачання електричної енергії) є лише свідченням забезпечення приміщення відповідача постачанням електричною енергією за ІІІ категорією надійності електропостачання. Копії дублікатів чеків від 20.03.2018 року також є підтвердженням оплати відповідачем електричної енергії, та не спростовують отримання послуг з централізованого теплопостачання.

Належних та допустимих доказів на виконання Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання відповідачем суду не надано. Самовільне відключення ОСОБА_1 від мережі теплопостачання не є доказом неспоживання ним теплової енергії та не звільняє споживача від оплати за послуги з теплопостачання.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтями 610, 612 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Крім того частиною 1 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено обов'язок споживача, за відсутності іншого погодженого строку, сплачувати отримані житлово-комунальні послуги щомісяця.

Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов'язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг.

За таких обставин зобов'язання відповідача оплатити послуги з теплопостачання виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг.

Висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості в сумі 105 487,39 гривень за період з 01 жовтня 2013 року по 04 квітня 2016 року, а також судових витрат - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні іншої частини позовних вимог сторонами не оскаржується та судом апеляційної інстанції не переглядається.

Посилання ОСОБА_1 на те, що він використовує електричну енергію на обігрів нежитлових приміщень трьома потужними кондиціонерами, чеки оплати за споживання електричної енергії та розмір сплати за електричну енергію по обігріву в сумі 109 776, 24 грн. є доказом споживання в нежитлових приміщеннях відповідача електричної енергії, - не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки не спростовано отримання ОСОБА_1 послуг з централізованого опалення.

Застосування позивачем при здійсненні розрахунків КТМ 204 України 244-94 «Норми та вказівки по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні», не суперечать діючому законодавству, оскільки зазначені норми не підлягають державній реєстрації в Мінюсті на підставі пп. е) п. 5 Постанови КМУ від 28 грудня 1992 року № 731 "Про затвердження Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади".

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Рішення суду ухвалено з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов'язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18 травня 2018 року в частині стягнення заборгованості за період з 1 жовтня 2013 року по 4 квітня 2016 року та судових витрат - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення виготовлено 10.01.2019 року.