н/п 4-с/490/166/2018 Справа № 2-1302/11
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
УХВАЛА

іменем України

29 січня 2019 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі :

головуючого судді Гуденко О.А.,

при секретарі Кваша С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу стягувача Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" на дії та рішення головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року стягувач звернувся до суду із скаргою, в якій просить суд визнати дії головного державного виконавця Центрального ВДВС м. Миколаїв ОСОБА_1 неправомірними, скасувати постанову про повернення виконавчого листа від у виконавчому провадженні ВП №56809428 щодо виконання виконавчого листа від 18.10.2013 по справі №2-1302/11, виданого Центральним районним судом м. Миколаєва та відновити вказане виконавче провадження, посилаючись на те, що державним виконавцем не вжито усіх заходів щодо примусового виконання зазначеного виконавчого листа.

Представник скаржника надав суду заяву, в якій просив суд слухати скаргу у його відсутність, вимоги скарги підтримує в повному обсязі та просить їх їх задовольнити.

Державний виконавець в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заперечення проти скарги не надав.

Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін.

Вивчивши доводи скарги, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлене наступне.

Рішенням (заочне) Центрального районного суду м.Миколаєва від 19.11.2012 року стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ "Державний ощадний банк України" заборгованість за кредитним договором в розмірі 29637,46 грн. Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь держави судові витрати в розмірі 138,79 грн. з кожного.

Ухвалою суду від 19 березня 2013 року виправлено допущену в рішенні Центрального районного суду м. Миколаєва від 19.11.2013 року по цивільній справі за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором описку у вигляді вказівки прізвища відповідача як "Зборжник" замість належного "Зброжик".

Центральним районним судом м. Миколаєва було видано відповідні виконавчі листи.

Ухвалою суду від 17 липня 2013 року виправлено допущені в рішенні Центрального районного суду м.Миколаєва, що постановлене 19.11.2012 року у справі за позовом ПАТ „Державний ощадний банк України до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором описки у вигляді вказівки в мотивувальній частині рішення номера та дати договорів поруки, укладених між Банком та ОСОБА_3, ОСОБА_4, які вказані як «за вказаним договором 04 лютого 2008 року було укладено договір поруки №36 та договір поруки №36/1» замість належного «за вказаним договором 05 лютого 2008 року було укладено договір поруки №118 та договір поруки №118/1»; вказівки у вступній частині рішення суми заявлених вимог як « 29637,46 грн.» замість належного « 32409,67 грн.»; вказівки у мотивувальній частині рішення розміру заборгованості як «в розмірі 29637,46 грн., з якої прострочена основна заборгованість складає 17742 грн., заборгованість по відсотках 7652,52 грн., пеня 4118,94 грн., супроводжуючі платежі 125 грн.» замість належного «в розмірі 32409,67 грн., з якої прострочена основна заборгованість складає 17742 грн., заборгованість по відсотках 9652,24 грн., пеня 4860,43 грн., супроводжуючі платежі 155 грн.»; вказівки у резолютивній частині рішення суми задоволених позовних вимог як « 29637,46 грн.» замість належного « 32409,67 грн.»; вказівки у резолютивній частині рішення суми судового збору як «138,79 грн. з кожного» замість належного «148,04 грн. з кожного». Виправлено допущену у виконавчих листах, що видані 23.06.2013 року на виконання вищевказаного рішення суду, помилку в рахунку установи банку стягувача, який вказано як «р/р НОМЕР_1» замість належного «р/р №05».

Ухвалою суду від 25.09.2013 року виправлено допущену в рішенні Центрального районного суду м.Миколаєва від 19.11.2012 року за позовом ПАТ Державний ощадний банк України до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором описку у вигляді вказівки: «Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь держави судові витрати в розмірі 138,79 грн. з кожного» замість належного «Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» судові витрати в розмірі 138,79 грн. з кожного». Виправлено допущену в ухвалі Центрального районного суду м.Миколаєва від 17.07.2013 року про виправлення описок в рішенні суду, виправлення помилок у виконавчому листі, описку у вигляді вказівки: «за вказаним договором 04 лютого 2008 року було укладено договір поруки №36 та договір поруки №36/1 замість належного «за вказаним договором 05 лютого 2008 року було укладено договір поруки №118 та договір поруки №118/1» замість належного «за вказаним договором 04 лютого 2008 року було укладено договір поруки №36 та договір поруки №36/1 замість належного «за вказаним договором 05 березня 2008 року було укладено договір поруки №118 та договір поруки №118/1».

15.11.2018 року головним державним виконавцем Центрального ВДВС м. Миколаїв ОСОБА_1 винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки за результатами перевірки БД "НАІС ДДАІ" МВС України та "Автомобіль" транспортні засоби за боржником не зареєстровано. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек-нерухоме майно на праві власності у боржника відсутнє. Згідно відповіді ДПІ - інформація про номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах України та інформація стосовно боржника та щодо сум нарахованого доходу, нарахованого (сплаченого) податковим агентом на користь платників податку, та сум утриманого з них податку в ДРФО відсутні. Згідно відповіді ПФУ -інформація про те, чи отримує боржник пенсію та чи працює за трудовим та цивільно-правовим договором, про останнє місце роботи, відсутня. За місцем проживання боржника майна, що йому належить та на яке можливо звернути стягнення не виявлено.

В силу ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 4,5 ЦПК України кожен може звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав та свобод у спосіб, передбачений законом.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права , суд розглядає справим відповідно до Конституції України, законів України , міднародних договорів, згода на обовязковістиь яких надана Верховною Радою України, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобож 1950 року і протоколи до неї, та практику Європейского суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

У рішенні по справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, п. 40 зазначається, що …право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обовязкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобовязалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невідємна частина «судового процесу» для цілей статті 6.

Відповідно до положень Європейської Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі Конвенція), право доступу до суду, що гарантується статтею 6§1, передбачає не лише право звернутись до суду за захистом своїх прав, а й право захистити своє право, в першу чергу, виконанням рішення, яке ухвалено на користь особи. Так як у разі невиконання рішення концепція «захисту прав судом» не працює. Суд зазначив, що право за судовий захист, яке гарантується статтею 6§1 може стати недіючим, якщо національне законодавство держави-учасниці Конвенції дозволяє, щоб остаточне обовязкове судове рішення залишалось не виконуваним на шкоду однієї із сторін. Доступ до суду також охоплює можливість виконання судового рішення без необґрунтованих затримок. На виконавчі процедури може впливати складність виконавчих процедур, поведінка особи-стягувача, поведінка компетентних державних органів та обсяг призначеної до стягнення суми (майна).

Євросуд зазначив, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

Також Суд зазначив, що обовязком держави є нагляд за виконанням рішень проти державних органів (таким виконанням, якого потребує Конвенція без необґрунтованих затримок).Держава не має посилатись на відсутність коштів, коли йде мова про виконання рішення проти державного органу.

Відповідно до п.7 ч. 1 ст. 37 ЗУ "Про виконавче провадження", виконавчий документ повертається стягувачу, якщо боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоровя, у звязку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

Проте державним виконавцем не надано доказів дані щодо вжиття ним усіх покладених на нього ст. 18 цього Закону обов'язків щодо примусового виконання рішення суду, оскільки ОСОБА_2 у власності має нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1.

Отже, оскаржувана Постанова від 15.11.2018 року підлягає скасуванню, що є підставою для відновлення виконавчого провадження за вищевказаним виконавчим листом та вжити усіх заходів, передбачених ЗУ «Про виконавче провадження» щодо виконання рішення суду.

На підставі зазначеного, суд дійшов висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись вимогами ст.ст. 447-452 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" - задовольнити частково.

Скасувати Постанову головного державного виконавця Центрального Відділу ДВС м.Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області ОСОБА_1 про повернення виконавчого документа стягувачу від 15.11.2018 р. ВП № 56809428 та відновити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-1302/11, виданий Центральним районним судом м. Миколаєва 18.10.2013 року.

Ухвала може бути оскаржена протягом пятнадцяти днів з дня отримання сторонами повного тексту ухвали до Миколаївського апеляційного суду.

Суддя Гуденко О.А.