Справа № 492/185/19
Провадження № 2/492/205/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2019 року м. Арциз

Арцизький районний суд Одеської області в складі: головуючого судді Варгаракі С.М., за участю секретаря судових засідань Богдан А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Арциз цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: Арцизької районної державної нотаріальної контори Одеської області про встановлення факту проживання однією сім`єю, одержання права на спадкування зі спадкодавцем першої черги, визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

31.01.2019 р. ОСОБА_1 (далі за текстом позивач), з метою реалізації свого права на спадкування, звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 (далі за текстом відповідач), в якій просить суд встановити факт спільного проживання з ОСОБА_3 до дня її смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , та одержання права на спадкування зі спадкодавцем першої черги. В обґрунтування позовної заяви посилається на те, що з 1983 р. він працював у м. Арциз Одеської області та з 1994 р. він почав проживати спільно однією сім`єю з ОСОБА_3 з того часу вони проживали як чоловік і дружина більше 20 років. Після смерті ОСОБА_3 залишилося спадкове майно у вигляді 11/150 частин житлового будинку АДРЕСА_1 . За життя ОСОБА_3 спільно з дочками було оформлено право приватної спільної сумісної власності на 22/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 . Третину від цієї власності, тобто 11/150 частин будинку успадкувала відповідач ОСОБА_2 , як спадкоємець першої черги.

Крім того, позивач просить суд визнати за ним право власності в порядку спадкування на спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді 1/3 частини від спадкового майна, а саме від 11/150 частин будинку, тобто на 11/450 частин житлового будинку АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 06 лютого 2019 року у справі заяву представника ОСОБА_1 адвоката Афанасьєва А.А. про забезпечення позову задовольнити повністю. Накладено арешт на належне ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності нерухоме майно, а саме: на 11/150 частки житлового будинку АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 13 лютого 2019 року у справі прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та призначене підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 02 липня 2019 року у справі залучено Арцизьку районну державну нотаріальну контору Одеської області, до участі у цивільній справі за позовною ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю, одержання права на спадкування зі спадкодавцем першої черги, визнання права власності, - в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору

Ухвалою суду від 12 вересня 2019 року, закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті.

Учасники справи про дату, час і місце судового засідання повідомленні належним чином у порядку, передбаченому ст. ст. 128, 130, 131 ЦПК України.

Позивач та представник адвокат у судовому засіданні, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити.

Відповідачка позовні вимоги не визнала, 02.04.2019 р. від відповідача по справі ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідачка з вимогами позовної заява не згодна, у зв`язку з тим, що позивач не проживав з спадкодавцем безперервно, коло ОСОБА_3 хворіла перебувала у закладах охорони здоров`я позивач фактично самоусунувся від здійснення догляду, догляд здійснювали її доньки, крім того позивач і не міг здійснювати догляд за ОСОБА_3 , оскільки він є інвалідом другої групи, не має однієї руки. Що стосується майнового стану, то ОСОБА_3 отримувала пенсію, усі інші витрати на лікування сплачували її доньки, одна з яких є відповідачкою по справі, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити.

Представник третьої особи Арцизької районної державної нотаріальної контори Одеської області в судове засідання не з`явився, але надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, приходить до наступного висновку.

Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із цивільного законодавства, пов`язані із спадковим правом, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Цивільним Кодексом України.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Судом досліджена спадкова справа № 487/2015 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 . В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , її матір`ю вказана ОСОБА_3 .

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , її матір`ю вказана ОСОБА_3 .

З заявою про прийняття спадщини звернулась ОСОБА_2 . Відповідно до заяви ОСОБА_4 вона відмовилася від прийняття спадщини після смерті її матері ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 .

Відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок від 01.08.2001 р. виданого Арцизькою міською радою, ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на праві приватної спільної сумісної власності належало 22/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.06.2016 р. виданого Арцизькою районною державною нотаріальною конторою Одеської області, спадкоємцем майна ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у тому числі з урахуванням Ѕ частини майна від якої відмовилась донька померлої, ОСОБА_4 . Спадщина складається з 1/3 частини з 22/100 частин складається 11/150 частин житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с. 143-169).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності на лежить 11/150 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.06.2019 р. (а.с.8-11).

Відповідно до довідок виданих Арцизькою центральною районною лікарнею, ОСОБА_3 з 2000 року хворіє, діагноз: хронічна ниркова недостатність. Періодично знаходилася на стаціонарному лікуванні, хвора потребує сторонньої допомоги (а.с.33, 34).

Відповідно до довідки про отримання допомоги № 775 від 26.12.2018 р. ОСОБА_1 з 20.11.2012 р. по 15.11.2013 р. призначено допомогу компенсацію по соціальним послугам по догляду за інвалідом І групи ОСОБА_3 (а.с. 35).

Крім того, свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , у судовому засіданні, які пояснили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 1994 року проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, ОСОБА_1 виховував дочок ОСОБА_3 , як рідних. Під час хвороби ОСОБА_3 він піклувався про неї, готував їжу, допомагав пересуватися.

Щодо позовних вимог про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, суд приходить до наступного висновку.

У відповідності до положень п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

В силу ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. п. 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження».

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

За змістом п. п. 3.21., 3.22. глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.

Положеннями ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

З огляду на викладене, відсутність реєстрації спадкодавця за останнім місцем проживання спадкодавця сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

До спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори.

Приймаючи до уваги, що заявник позбавлений можливості у здійсненні права на спадкування в інший шлях, крім встановлення у судовому порядку факту постійного проживання зі спадкодавцем, а в судовому засідання доведений факт постійного проживання позивача та ОСОБА_3 на день її смерті, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем ОСОБА_11 на час відкриття спадщини.

Щодо позовних вимог про одержання права на спадкування зі спадкодавцем першої черги, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.1261 ЦК України - у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст.1262 ЦК України - у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Згідно ст.1263 ЦК України у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. Згідно ст. 1264 ЦК України - у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно ч.1 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно ч.2 ст.1258 ЦК кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

За приписами ч.2 ст.1259 ЦК фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року за № 7 безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Враховуючи вище зазначену норму матеріально права суд може змінити своїм рішенням черговість одержання права на спадкування за умови, що позивач протягом тривалого часу опікувалася спадкодавцем, матеріально його забезпечував, надавав іншу допомогу спадкодавцеві, внаслідок похилого віку, тяжкої хвороби чи безпорадного стану.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснив та виклав у п. 5.2 Листа від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» те, що черговість одержання права на спадкування може бути змінена шляхом договору між спадкоємцями, які прийняли спадщину (ч. 1 ст. 1259 ЦК України), або на підставі рішення суду (ч.2 ст.1259 ЦК України). Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом. Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем. Тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами), 2) матеріальне забезпечення спадкодавця, 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріальне вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири, 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3, 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову, необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин.

У законі міститься вичерпний перелік обставин, за наявності яких можлива зміна черговості, що не потребує розширеного тлумачення. Відсутність хоча б однієї із таких обставин зумовить застосування загального порядку черговості спадкування, визначеного у ст.1258 ЦК.

Як вбачається з матеріалів справи, спадкодавець ОСОБА_3 тривалий час - з 2000 року і до дня своєї смерті тяжко хворіла. ЇЇ хвороба з часом прогресувала, стан здоров`я погіршувався, вона важко пересувалася, вона потребувала постійно сторонньої допомоги і піклування, у лікуванні, харчуванні, побуті, забезпеченні комфорту в домі, що з боку позивача ОСОБА_1 отримувала. Її чоловік, з яким вона проживала у фактичних шлюбних стосунках, але шлюб не реєструвала, надавав їй фізичну, моральну, матеріальну та психологічну допомогу.

За встановлених обставин, вбачаються наявні правові підстави для застосування ст.1259 ЦК України та зміни у позивача черговості на одержання права на спадкування з четвертої на першу чергу, оскільки відповідач ОСОБА_2 є спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_3 .

Щодо позовних вимог про визнання права власності на майно в порядку спадкування, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Частиною 1 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

За роз`ясненням Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» (п. 23) свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус має право витребувати від підприємств, установ і організацій відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій.

Згідно положень ст. 34 Закону України «Про нотаріат» видача свідоцтва про право на спадщину здійснюється державними нотаріальними конторами.

В пункті 11 листа Верховного Суду України від 29 жовтня 2008 року № 19-3767/0/8-08 зазначено, що при розгляді справ про визнання права власності на спадкове майно необхідно враховувати, що за наявності правовстановлюючих документів на нього, документального підтвердження місця, часу відкриття спадщини, підстав закликання до спадкування та за відсутності спору між спадкоємцями свідоцтво про право на спадщину на підставі статей 1296, 1297 Цивільного кодексу України, ст. 34 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-ХІІ «Про нотаріат» видається нотаріусом.

Відповідно до ст. 50 ЗУ «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду.

Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Відповідно до ст. ст. 66, 67 Закону України «Про нотаріат» на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, нотаріусом за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину, видача якого провадиться у строки, встановлені цивільним законодавством України. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.

Відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (далі Порядок), затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна (п. 4.15 Порядку). Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (п. 4.18. Порядку).

Крім того, відповідно до п. 3.21. Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї.

З викладеного випливає, що нотаріат є органом, до повноважень якого віднесено вчинення дії по виданню свідоцтв про право на спадщину, а тому, видача свідоцтва про право на спадщину має здійснюватися нотаріусом з дотриманням ЗУ «Про нотаріат» та вимог Порядку.

Щодо позовних вимог про скасування свідоцтва про спадщину № 676 від 21.06.2016 року та скасування запису про державну реєстрацію права власності № 15152604, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними.

Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Частиною першою статті 1280 ЦК України встановлено якщо після спливу строку для прийняття спадщини і після розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці (ч. 2 ст. 1272 цього Кодексу), вона підлягає перерозподілу між ними. Такі спадкоємці мають право вимагати передання їм у натурі частини майна, яке збереглося, або сплати грошової компенсації.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємці як за законом, так і за заповітом мають право звернутись до нотаріуса за видачею їм свідоцтва про право на спадщину.

Відомості про видачу свідоцтва про право на спадщину вносяться нотаріусом до Спадкового реєстру (підпункт 2.2.3 пункту 2.2 Положення про Спадковий реєстр, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 липня 2011 року № 1810/5).

Відповідно до ст. 1301 ЦК України, передбачено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Про те ст. 1300 ЦК України визначено порядок внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, а саме: за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину; на вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину.

У випадках, встановлених частинами першою і другою цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину.

Отже, у випадку, коли після видачі свідоцтв про право на спадщину з`являться інші спадкоємці є можливим застосування цього правила.

При цьому у разі настання підстав для внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, законом не обумовлюється, що зміни до нього повинні вноситись внаслідок визнання попереднього свідоцтва недійсним.

У такому випадку нотаріус має вилучити у спадкоємців раніше видані свідоцтва та замість них видати нові, з актуальною інформацією.

Таким чином, порядок внесення змін до свідоцтва про право на спадщину передбачений ст. 1300 ЦК України є самостійним способом захисту прав спадкоємців.

Крім того, якщо документи підтверджують право власності спадкоємців на нерухоме майно, відомості про зміни повинні бути внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в установленому законом порядку.

Зважаючи на те що підстав для скасування свідоцтва про спадщину № 676 від 21.06.2016 року та як наслідок скасування запису про державну реєстрацію права власності № 15152604 матеріали справи та доводи позивача не містять, суд приходить до висновку що вказані позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Крім того суд звертає увагу на Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до змісту якої спадкоємець, який прийняв спадщину, має право звернутися до суду з вимогами про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, якщо спадкоємці, які прийняли спадщину, не дають згоду на внесення нотаріусом за місцем відкриття спадщини цих змін. На підставі рішення суду нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину.

У разі коли після спливу строку для прийняття спадщини та розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці (стаття 1272 ЦК) ( 435-15 ), такі спадкоємці мають право вимагати передання їм частки в натурі шляхом перерозподілу майна, яке збереглося, або сплати грошової компенсації. При переході за цих обставин спадкового майна як відумерлої спадщини до територіальної громади такий спадкоємець має право вимагати його передання в натурі, а у разі його продажу має право на грошову компенсацію на підставі статті 1280 ЦК.

Щодо розподілу судових витрат, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ЗУ «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно до п. 2 ч. 4 ЗУ «Про судовий збір» позовна заява майнового характеру, яка подана фізичною особою складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (50000*1%=500; 1921*0.4= 768,4).

Відповідно до п. 2 ч. 4 ЗУ «Про судовий збір» позовна заява немайнового характеру, яка подана фізичною особою складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1921*0.4= 768,4).

Згідно до п. 3 ч. 6 ЗУ «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. (4*768,4=3073,6)

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторін пропорційно розміру заявлених вимог.((100%/5)*2=40%; (3073,6+768,4)*40%=1536,8)

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Так як позивач звільнений від сплати судового збору, на підставі ст. 141 ЦПК України, судовий збір в сумі 1536 (тисяча п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійокпідлягає стягненню з відповідача на користь держави у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог та судовий збір в сумі 2305 (дві тисячі триста п`ять) гривень 20 копійокпідлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі ст.ст. 15, 29, 1216, 1220, 1261-1264, 1258, 1259, 1268, 1269, 1270, 1272, 1278, 1280, 1296, 1297, 1300, 1301 ЦК України, керуючись ст. ст. 7, 8, 19, 76-81, 211, 247, 258-259, 263-265, 293, 294, 315 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: Арцизької районної державної нотаріальної контори Одеської області про встановлення факту проживання однією сім`єю, одержання права на спадкування зі спадкодавцем першої черги, визнання права власності задовольнити частково.

Встановити факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 ), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1994 року по день її смерті.

Надати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) право на спадкування після смерті ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 ), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом зі спадкоємцями першої черги.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 РНОКПП: НОМЕР_2 ) судовий збір в сумі 1536 (тисяча п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійокна користь держави.

Судовий збір в сумі 2305 (дві тисячі триста п`ять) гривень 20 копійокпідлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Арцизький районний суд Одеської області шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 08 листопада 2019 року.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 );

Відповідач: ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 );

Суддя

Арцизького районного суду С.М. Варгаракі