Ухвала

Іменем України

05 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 295/5373/14-ц

провадження № 61-1649ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Кузнєцова В. О.,

розглянувши касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» на ухвалу Корольовського районного суду міста Житомира від 26 жовтня 2018 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 19 грудня 2018 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки, стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт», ОСОБА_5 про визнання недійсним договору іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення заборгованості в солідарному порядку.

Рішенням Корольовського районного суду міста Житомира від 26 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 19 липня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 26 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 19 липня 2016 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

23 жовтня 2018 року ОСОБА_6 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» (далі - ТОВ «ФК «Форінт»), ОСОБА_5 про визнання недійсним договору іпотеки.

23 жовтня 2018 року представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7 звернувся до суду із заявою про забезпечення зустрічного позову шляхом встановлення заборони державним реєстраторам, нотаріусам та будь-яким іншим особам вчиняти дії щодо реєстрації (перереєстрації) права власності за будь-якими фізичними чи юридичними особами на 75/100 частин магазину непродовольчих товарів літ. «А», цегляний, загальною площею 112,0 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_6

Заява мотивована тим, що предметом зустрічного позову є визнання недійсним договору іпотеки, за яким передано в іпотеку належні ОСОБА_6 75/100 частин магазину непродовольчих товарів літ. «А», цегляний, загальною площею 112,0 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно змінився іпотекодержатель зазначеного майна, яке є предметом договору іпотеки, а саме - ТОВ «ФК «Форінт», що свідчить про наявність ризику відчуження вказаного майна та зміну власника. Згідно з договором іпотеки від 22 лютого 2007 року іпотекодержатель на власний розсуд може відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» набути право власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язань ОСОБА_8 за кредитним договором. У випадку невжиття заходів забезпечення зустрічного позову існує загроза утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадку задоволення її зустрічного позову.

Ухвалою Корольовського районного суду міста Житомира від 26 жовтня 2018 року заяву представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 задоволено. В порядку забезпечення зустрічного позову ОСОБА_6 до винесення і вступу в законну силу рішення у справі встановлено заборону державним реєстраторам, нотаріусам та будь-яким іншим особам вчиняти дії щодо реєстрації (перереєстрації) права власності за будь-якими фізичними чи юридичними особами на 75/100 частин магазину непродовольчих товарів літ. «А», цегляний, загальною площею 112,0 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_6 За цією ухвалою стягувачем є ОСОБА_6, боржником - ТОВ «ФК «Форінт». Копію ухвали направлено для виконання до Корольовського відділу державної виконавчої служби міста Житомира Головного територіального управління юстиції у Житомирській області.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що між сторонами існує спір, а необхідність забезпечення позову є обґрунтованою, оскільки наявні достатні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду в разі задоволення зустрічного позову.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 19 грудня 2018 року апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Форінт» залишено без задоволення, ухвалу Корольовського районного суду міста Житомира від 26 жовтня 2018 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права.

18 та 21 січня 2019 року до Верховного Суду надійшли касаційні скарги ТОВ «ФК «Форінт», в яких воно просило скасувати ухвалу Корольовського районного суду міста Житомира від 26 жовтня 2018 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 19 грудня 2018 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви про забезпечення зустрічного позову, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права.

Касаційні скарги мотивовані помилковістю висновків судів попередніх інстанцій про те, що ТОВ «ФК «Форінт» як новий іпотекодержатель може звернути стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, оскільки згідно з вимогами статті 37 Закону України «Про іпотеку» зміна іпотекодержателя не тягне за собою збільшення обсягу прав щодо майна згідно з договором іпотеки. Судами не враховані вимоги статей 151, 153 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) та постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» і не з'ясовано, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду на момент постановлення ухвали суду першої інстанції.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктом 2 частини першої, частиною третьою статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, розтратити його, продати або знецінити, і такі дії відповідача можуть призвести в майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження буде утрудненим або взагалі неможливим.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про те, що між сторонами існує спір, а тому заявлений представником позивача за зустрічним позовом вид забезпечення позову у вигляді заборони державним реєстраторам, нотаріусам та будь-яким іншим особам вчиняти дії щодо реєстрації (перереєстрації) права власності за будь-якими фізичними чи юридичними особами на майно, що належить позивачу та є предметом іпотеки, є доцільним у межах даної цивільної справи з огляду на заявлені у зустрічному позові вимоги, невжиття заходів забезпечення позову може призвести до ускладнення виконання можливого рішення суду в разі задоволення зустрічних позовних вимог, і обґрунтовано забезпечив позов. Вид забезпечення позову є співмірним із заявленими вимогами.

Наведені у касаційних скаргах доводи були предметом розгляду апеляційного суду та їм дана належна правова оцінка.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (рішення від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції», рішення від 19 грудня 1997 року у справі «Бруалла Гомес де ла Торре проти Іспанії»).

Відповідно до частини другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Із змісту касаційних скарг, оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарги є необґрунтованими, правильне застосовування судами попередніх інстанцій норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скаргах доводи не дають підстав для висновку про незаконність судових рішень.

Відповідно до частини п'ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» на ухвалу Корольовського районного суду міста Житомира від 26 жовтня 2018 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 19 грудня 2018 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки, стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт», ОСОБА_5 про визнання недійсним договору іпотеки.

Копію ухвали та додані до скарг матеріали направити особі, яка подала касаційні скарги.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов