ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/2577/17 Головуючий суддя І інстанції Пілюгіна О. М.
Провадження № 22-ц/818/1505/19 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із сімейних правовідносин
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2019 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.

суддів колегії: Кіся П.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 04 жовтня 2018 року, ухвалене у складі судді Пілюгіної О.М., по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області, про визначення місця проживання малолітньої дитини,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та просив визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . разом з ним, його батьком ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що має спільного з відповідачем сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сторони та їх син мають зареєстровану адресу проживання: АДРЕСА_1 . З кінця 2014 року відповідач забрала сина та стала проживати за іншою адресою: АДРЕСА_2 , у недобудованому будинку у приміщенні не придатному для проживання.

Відповідач є особою з інвалідністю першої групи у зв`язку із захворюванням центральної нервової системи і сама потребує постійної сторонньої допомоги в повсякденному житті, що є винятковою обставиною, яка унеможливлює проживання сина з матір`ю. Відповідач, виходячи з фізичного, інтелектуального, матеріального стану та правосвідомості на думку позивача не в змозі виконувати обов`язки матері по вихованню, утриманню та організації домашнього побуту сина і не бажає піклуватись про сина, її поведінка не сприятливо позначається на розвиток дитини. Так, 23 жовтня 2015 року відповідач святкувала свій день народження в колі родичів, а син був без нагляду в результаті чого перекинув на себе окріп та отримав опіки 5% поверхні шкіри, після чого довгий час знаходився на лікуванні, але залишились шрами та глибока психологічна травма. Від спілкування в родині відповідача, син вживає нецензурну лексику, слова-паразити та слова «жаргону». У 2016 році відповідач відмовилась надавати згоду на виїзд дитини за межі України для оздоровлення, кошти що надані позивачем на влаштування дитини до дитячого садочка витратила на свої особисті потреби. Позивач з народження сина виконує свої батьківські обов`язки по його утриманню та забезпечує продуктами харчування, одягом, іграшками. Позивач оформив сину закордонний паспорт. Дитина досягла віку, коли потрібно приділяти особливу увагу його розвитку. Син має відвідувати дошкільний заклад або школу розвитку, займатися іноземними мовами, спортом, тощо. Позивач є приватним підприємцем і має достатній дохід для утримання сина та організації його інтелектуального та фізичного розвитку. Крім того він працює в період з 08:00 до 14:00 з понеділка по п`ятницю і його робочий графік дозволяє приділяти дитині достатньо часу. Оскільки сторони не змогли дійти згоди щодо місця проживання сина, позивач звернувся з позовом до суду.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 26 травня 2017 року відкрито провадження по справі.

Позивач в судовому засіданні підтримав заявлені ним вимоги просив їх задовольнити з підстав викладених у позові.

Крім того він пояснив, що відповідач не має власного житла, проживає без реєстрації в будинку, що належить її матері, ОСОБА_4 Будинок без газопостачання і підтверджень, про наявність будь-якої опалювальної системи не надано, до того ж на будинок державним виконавцем накладено арешт.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги свого довірителя, просив їх задовольнити з підстав викладених у позові. Також вказав, що малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає з матір`ю і знаходиться в складних життєвих обставинах, тому проживання з батьком відповідає інтересам дитини. Позивач матеріально забезпечена людина і син знаходиться на його повному утриманні. В родині відповідача дитина є об`єктом отримання грошових коштів для її особистих потреб, зокрема лікування як інваліда першої групи. Оточення родини відповідача негативно впливає на дитину, хлопчик дитячий садок не відвідує і не має умов розвитку його особистості, а наслідком недбалого ставлення відповідача до догляду за сином є отримання ним опіків, після лікування яких залишились шрами.

Відповідач у судовому засіданні проти визначення місця проживання дитини з позивачем заперечувала та пояснила, що дійсно має з відповідачем спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . До народження дитини та деякий час після пологів, вона із новонародженим сином та старшою дочкою проживали в будинку, що належить відповідачу, але потім стосунки погіршились і вона з дітьми змушена переїхати жити до будинку за адресою: АДРЕСА_2 , що належить матері відповідача. Дитина забезпечена усім необхідним, розвивається відповідно віку, знає батька та спілкується з ним і перешкод щодо участі позивача у вихованні сина вона не чинить. В подальшому відповідач в судове засідання не з`явилась, про день та час розгляду справи сповіщалась належним чином.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала та пояснила, що її довіритель з дня народження сина і до теперішнього часу здійснює за ним догляд та виховання, а приводом позову про визначення місця проживання дитини стало звернення відповідача 15 березня 2017 року до суду з позовом про стягнення з позивача аліментів на утримання сина. С метою не сплачувати аліменти з доходу у розмірі 420 000,00 гривень на рік, позивач звернувся до суду з позовом про визначення місця проживання дитини з ним. Також зазначила, що її довіритель має позитивний досвід материнства, оскільки виховала старшу дочку, яка в теперішній час вже навчається в медичному коледжі і наявність у відповідача певного захворювання не є перешкодою для виконання нею батьківських обов`язків, а її родина допомагає їй в цьому. Просила врахувати, що дитині чотири роки і в цьому віці зв`язок дитини та матері є дуже тісним, при цьому відповідач сприяє спілкуванню дитини з батьком і син знає батька, проводить з ним певний час в тому числі за місцем проживання позивача. Підкреслила, що будинок опалюється, що було встановлено під час проведення обстеження житлово-побутових умов відповідача.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області Панченко Н.В., яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні підтримала висновок щодо доцільності залишити проживати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із матір`ю, в подальшому в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, про день та час розгляду справи була сповіщена належним чином.

Враховуючи вік дитини, суд не з`ясовував думку малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо визначення його місця проживання.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 04 жовтня 2018 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування скарги зазначено, що оскаржуване рішення є незаконним і не обґрунтованим, так як ухвалене з недотриманням норм матеріального та процесуального права і таким що ухвалено не на підставах повного і всебічного з`ясування обставин справи.

Вказано, що суд не взяв до уваги як доказ наявність невиліковної хвороби відповідача, яка згідно з довідки до акту МСЕК № 130232 від 11.12.2015 є особою з інвалідністю І групи, непрацездатною, потребуючою постійного стороннього нагляду, і це є виключними обставинами неможливості виконання нею обов`язків матері, що відповідач відповідно до Закону України «Про соціальні послуги», «Про соціальну роботу з сім`ями, дітьми та молоддю» згідно до наказу № 1239 від 12.11.2017 Харківської РДА знаходиться під соціальним супроводом в «ХРЦСССДМ» і отримує соціальні послуги, відповідно до визначених потреб та вимог Державних стандартів соціальних послуг, тобто, є особою, яка соціально не захищена.

Послався на те, що суд дійшов хибного висновку, що відповідач має самостійний дохід.

Вказав, що безпідставно було взято до уваги висновок органу опіки, який має рекомендаційний характер.

Вважає, що відповідачем не було спростовано, що будинок, в якому проживає дитина не опалюється в холодну пору року.

Зазначив, що судом безпідставно було використано «презумпцію на користь матері», не врахувавши, що дитина чоловічої статі, та у нього тісний емоційний зв`язок з батьком.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло, що не перешкоджає розгляду справи за наявними у ній матеріалами відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_5 , представника відповідача ОСОБА_6 , представника третьої особи Чопорової В.В., перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Підстави для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін визначені у ст. 375 ЦПК України, за якоюсуд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач та відповідач є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить свідоцтво про його народження.

Позивач, відповідач та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , де також зареєстрована ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до акту, що складений 04 грудня 2016 року депутатом Жовтневої сільської рада Харківського району Харківської області, ОСОБА_2 разом із дітьми ОСОБА_7 , 1999 року народження та ОСОБА_3 , 2013 року народження, з січня 2015 року по день складання акту проживають без реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до виписки з історії хвороби № 30667 від 20 квітня 2017 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в період з 23 жовтня 2015 року по 04 листопада 2015 року перебував на стаціонарному лікуванні у Комунальному закладі охорони здоров`я «Харківська міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. Проф. О.І. Мещанінова» з діагнозом: опік шкіри.

Згідно із довідкою Комунального закладу охорони здоров`я «Центр первинної медико-санітарної допомоги с. Липці Харківського району» № 646 від 26 червня 2017 року, ОСОБА_3 , розвивається згідно віку, щеплений, з квітня 2013 року перебуває на диспансерному обліку з діагнозом: аномальна хорда лівого шлуночка, переніс захворювання: ГРВІ, у жовтні 2013 року опік; дитину на прийоми до лікаря приводить мати або бабуся ОСОБА_4 , дитина охайна, доглянута.

За відомостями, що надані Липецьким дошкільним навчальним закладом (ясла-садок), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за 2016 рік жодного разу не відвідав заклад, у 2017 році - чотири рази, характеризується як позитивний лідер, має жвавий характер, розвивається відповідно до віку, до садка мати приводить дитину охайною.

Суду наданий висновок Харківської районної державної адміністрації Харківської області щодо вирішення спору про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до якого доцільним є визначити місце проживання дитини разом із матір`ю ОСОБА_2 .

Також суду наданий психологічний висновок щодо психоемоційного ставлення дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_1 , відповідно до якого дитина наділяє останнього роллю батька, у відносинах з ним відчуває захищеність та емоційну близькість, вважає авторитетною фігурою, орієнтується на його поведінку, як модель чоловічої ролі, відчуває емоційну прихильність, ідентифікує як члена родини, у взаємодії з батьком відчуває себе у стані психологічного благополуччя.

Позивачем в якості доказів надані: фотографії ОСОБА_3 ; виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та податкова декларація платника єдиного податку фізичної особи-підприємця від 17 лютого 2017 року про те, що він зареєстрований як фізична особа - підприємець та за 2016 рік мав дохід у розмірі 420000,00 грн.; витяг № 25376202 про реєстрацію права власності на нерухоме майно, що виданий 22 лютого 2010 року Комунальним підприємством «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» та свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що видане 22 лютого 2010 року Виконкомом Жовтневої сільської ради, рішення № 20 від 09.02.2010 відповідно до яких позивач є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ; акт обстеження матеріально-побутових умов ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , складений комісією Виконавчого комітету Жовтневої сільської ради Харківського району Харківської області, про те, що у будинку облаштовано все необхідне для проживання малолітньої дитини; свідоцтва про реєстрацію на ім`я позивача автомобіля марки «Фольксваген» та автомобіля марки «Тойота»; сертифікат про проходження позивачем профілактичного наркологічного огляду від 20 квітня 2017 року, за яким ознак наркологічних захворювань не виявлено; довідку № 78 від 20 квітня 2017 року Комунального закладу охорони здоров`я «Обласний психоневрологічний диспансер», проте що позивач протягом п`яти років до лікаря-психіатра не звертався; інформація Жовтневої сільської ради Харківського району Харківської області від 27 квітня 2017 року, що стосовно позивача скарг не надходило; трудова книжка на ім`я позивача; диплом про отримання позивачем вищої освіти; атестат з відзнакою про закінчення технічного училища; повідомлення про сплату боргу у розмірі 18559,87 грн. станом на 01.05.2017 за спожитий газ за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач є особою з інвалідністю першої групи за загальним захворюванням, з 01 грудня 2015 року на строк до 01 грудня 2018 року, непрацездатна, потребує постійного, стороннього догляду.

Житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , на праві власності зареєстрований за ОСОБА_4 .

Відповідно до довідок обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат відповідач отримує допомогу як малозабезпечена сім`я, допомогу на одну дитину як одинока матір та пенсію по інвалідності, про що свідчать довідки видані у квітні 2017 року.

Відповідач в якості доказів суду надала: сертифікат про проходження відповідачем профілактичного наркологічного огляду від 15 червня 2017 року, за яким ознак наркологічних захворювань не виявлено; медичну довідку про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів від 01 червня 2017 року, відповідно до якої протипоказань не виявлено; довідка Жовтневої сільської ради, що в користуванні ОСОБА_4 перебуває земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2 , яка використовується для обслуговування житлового будинку та для вирощування овочевих та ягідних культур; характеристика на ОСОБА_4 ; договір на підготовку молодшого спеціаліста, відповідно до якого ОСОБА_2 надає кошти на навчання ОСОБА_7 у Комунальному закладі охорони здоров`я Харківський медичний коледж № 2; довідка про те, що ОСОБА_7 навчається у Харківському обласному медичному коледжі на контрактній формі.

З пояснень сторін встановлено, що малолітній ОСОБА_3 постійно проживає разом із матір`ю з 2014 року по теперішній час, а позивач приймає участь у вихованні дитини і спір щодо його участі у вихованні дитини відсутній. Питання визначення місця проживання дитини з позивачем постало після звернення відповідача у березні 2017 року до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання сина.

Судом встановлено, що батьки в однаковій мірі виконують свої батьківські обов`язки по відношенню до малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і дитина має прихильність до обох батьків, як позивач так і відповідач мають кожний самостійний дохід, кожний із батьків забезпечені житлом і мають умови для проживання дитини.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що відповідач не виконує батьківські обов`язки і дитина знаходиться у складній життєвій ситуації.

Суд критично поставився до посилань позивача на те, що житлові умови відповідача не придатні для проживання дитини і не прийняв їх до уваги, як такі що спростовуються даними Харківського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді ХРДА, що надані на запит представника позивача і де вказано, що будинок за адресою: АДРЕСА_2 , де мешкає ОСОБА_3 , обладнаний комунальними зручностями, діти мають окремі кімнати з необхідними меблями, в помешканні дотримуються санітарно - гігієнічні норми проживання, при цьому позивач не надав жодного доказу на підтвердження своїх посилань, а наявність заборгованості по сплаті послуг газопостачання жодним чином не свідчить, що будинок не опалюється в зимовий період.

Також суд критично поставився до посилань позивача, що родина відповідача негативно впливає на дитину і не прийняв їх до уваги, оскільки доказів на підтвердження вказаних обставин позивачем не надано, а відповідно до психологічного висновку, що складений на запит позивача, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 орієнтований у оточуючому світі, актуальний запас знань відповідає віковим нормам розвитку, під час проведення дослідження та виконанні тестових завдань демонстрував помірний рівень працездатності, підтримував концентрацію уваги, завдання розумів з першого надання, мову має сформовану, розгорнуту відповідно до вікового розвитку, ознак дефіцитності у сферах пам`яті, уваги та мислення не спостерігалось, а поведінка та емоційне сприйняття ситуації обумовлені віковими особливостями розвитку та відповідають нормативному розвитку, при цьому дитина ідентифікує батька як члена сім`ї.

Такі висновки вказують, що мати займається вихованням дитини і її захворювання не є перешкодою для цього, позитивні емоції сина на адресу батька є в тому числі заслугою матері та її батьківського досвіду, а відсутність такого досвіду у батька може негативно вплинути на дитину такого віку, оскільки фотографування сина в оголеному вигляді із акцентуванням наслідків опіку свідчить, що батько недостатньо розуміється на тонкощах дитячої психіки і не врахував, що це могло травмувати дитину.

За вказаних обставин, суд, враховуючи дані висновку Служби у справах дітей ХРДА Харківської області про доцільність залишити проживати дитину з матір`ю, вік дитини, якому на момент розгляду справи виповнилось лише п`ять років і в цьому віці зв`язок дитини та матері є дуже тісним, виключно в інтересах дитини, залишив проживати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із матір`ю ОСОБА_2 , при цьому суд врахував, що між сторонами відсутній спір щодо участі позивача у вихованні дитини, оскільки у судовому засіданні встановлено, що відповідач не чинить перешкод позивачу у його виконанні батьківських обов`язків по відношенню до сина ОСОБА_3 .

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 160 Сімейного Кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Статтею 161 Сімейного Кодексу України передбачено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. Якщо дитина не може бути передана жодній із цих осіб, суд на вимогу органу опіки та піклування може постановити рішення про відібрання дитини від особи, з якою вона проживає, і передання її для опікування органу опіки та піклування.

Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:

1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:

1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України:

1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991, частин 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини.

Так, надані до суду апеляційної інстанції позивачем докази - копія вимоги про виселення та копія позовної заяви ОСОБА_11 , є новими обставинами по справі, оскільки вони виникли після ухвалення оскаржуваного рішення та не були предметом розгляду у суді першої інстанції, а тому знаходяться поза межами апеляційного розгляду та відповідно до ч. 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції їх не може взяти до уваги (т. 2 а.с. 58, 59).

Судом апеляційної інстанції на підставі Довідки №236 від 24.07.2019, виданої Амбулаторією загальної практики сімейної медицини с. Борщова, встановлено, що відповідач ОСОБА_2 потребує стороннього нагляду тільки підчас кризів, супровід під час ходи та харчування не потрібен (т. 2 а. с. 64).

Вказане свідчить, що ОСОБА_2 не має протипоказань медичного характеру, які б перешкоджали їй виконувати свої батьківські обов`язки. Позивач не надав до суду належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що дитина отримала опіки внаслідок недогляду на нею з боку відповідача.

Наявні в матеріалах справи докази не доводять, що малолітній син учасників справи, мешкаючи у відповідача перебуває у скрутній життєвій ситуації, або не має безпечного оточення або матеріально-побутових умов.

Колегія суддів відхиляє заперечення ОСОБА_1 проти врахування висновків органу опіки та піклування про доцільність залишити проживати дитину з матір`ю, оскільки ніяких доказів у розумінні ст.ст. 77-80 ЦПК України на спростування викладених висновків позивачем надано не було.

З урахуванням вищевикладеного, належного рівня соціалізації дитини у безпечних і надійних умовах життя з матір`ю, зведеною сестрою та родичами, при збереженні нормальних стосунків з батьком, розлучення дитини у такому малолітньому віці з матір`ю створить негативний психологічний ефект, а тому не відповідає її інтересам, які у даному спорі мають вирішальне значення. При цьому у справі не встановлено перешкод для того, щоб позивач як батько реалізував своє бажання докласти необхідних зусиль для подальшого розвитку дитини, його належного матеріального забезпечення, вихованню та розвитку, що не обумовлено необхідністю його спільного проживання з дитиною. Доводи скарги щодо незадовільних та непевних умов проживання дитини не мають також суттєвого значення, оскільки сторони ніколи не перебували у формальному шлюбі, у відповідача та дитини є зареєстроване право на постійне місце проживання у позивача, - тому вони не позбавлені права скористалися цим правом. Посилання в доводах скарги на дискредитацію батьківських прав позивача за гендерною ознакою є також безпідставними.

З огляду на те, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України залишає скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 04 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 02 вересня 2019 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії П.В. Кісь.

О.М. Хорошевський.