КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2019 р. Київський Апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду

цивільних справ :

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Заришняк Г.М., Рубан С.М.

При секретарі - Гаврюшенко К.О.

Розглянули у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду

в порядку спрощеного позовного провадження

цивільну справу за апеляційною скаргою

представника Державної служби геології та надр України

нарішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 серпня 2019 року

в справі за позовом ОСОБА_1 до Державної служби геології та надр

України, Державного науково-виробничого підприємства «Державний інформаційний

геологічний фонд України»

про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на

роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., пояснення осіб, які з`явилися, перевіривши

матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В с т а н о в и л а :

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19 серпня 2019 року частково задоволено позов ОСОБА_1 до Державної служби геології та надр України, Державного науково-виробничого підприємства «Державний інформаційний геологічний фонд України» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Визнано незаконним наказ Державної служби геології та надр України № 15-к від 26.02.2019р. про звільнення ОСОБА_1 , поновлено ОСОБА_1 на посаді директора Державного науково-виробничого підприємства «Державний інформаційний геологічний фонд України» з 26.02.2019 року.

Стягнуто з Державного науково-виробничого підприємства «Державний інформаційний геологічний фонд України» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 113150,52 (сто тринадцять тисяч сто п`ятдесят) грн. 52 коп. без врахування відповідних податків, зборів й інших обов`язкових платежів.

Стягнуто з Державної служби геології та надр України та Державного науково- виробничого підприємства «Державний інформаційний геологічний фонд України» в рівних частках на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Стягнуто з Державної служби геології та надр України та Державного науково- виробничого підприємства «Державний інформаційний геологічний фонд України» в рівних частках на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача Державної служби геології та надр України просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 серпня 2019 року та постановити нове рішення, яким відмовити в повному обсязі в задоволенні позовних вимог, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема, що суд неповно з`ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 05.09.2017 року між Державною службою геології та надр України та ОСОБА_1 було переукладено Контракт № 77,відповідно до якого ОСОБА_1 призначається на посаду Директора Державного науково-виробничого підприємства «Державний інформаційний геологічний фонд України» терміном на п`ять років з 05 вересня 2017 року по 04 вересня 2022 року.

Наказом Державної служби геології та надр України від 26.02.2019 р. № 15-К ОСОБА_1 було звільнено з роботи з посади директора Державного науково-виробничого підприємства «Державний інформаційний геологічний фонд України» на підставі п.5 ст.41 КЗпП України у зв`язку із припиненням повноважень посадової особи.

Позивач вважає наказ про його звільнення незаконним, посилаючись на відсутність правових підстав для розірвання строкового трудового договору (контракту) за ініціативою уповноваженого органу.

Відповідно до п. 1.2, 1.5 Контракту, на підставі контракту виникають трудові відносини між Керівником підприємства та Органом управління майном цього підприємства, а також Керівник підприємства підзвітний Органу управління майном у межах, встановлених законодавством, Статутом Підприємства та Контрактом.

Відповідно до п.п. 2.11 - 2.15 Контракту, розділу Права та обов`язки сторін, на підставі матеріалів про порушення Керівником обов`язків передбачених цим контрактом, що надійшли до Органу управління майном, та результатами їхнього розгляду, наказом керівника Органу управління майном створюється комісія для перевірки факту зазначених порушень. На підставі відповідного наказу Керівника органу управління майном комісія проводить перевірку факту порушення Керівництвом обов`язків, передбачених цим контрактом, а саме: здійснює перевірку фактів викладених у матеріалах; встановлює перелік та порядок дій у перевірці: визначає термін проведення перевірки. Орган управління майном має право відсторонити Керівника від виконання повноважень на час проведення перевірки та призначає особу, яка тимчасово виконуватиме обов`язки керівника. Після закінчення перевірки комісія готує висновок щодо проведеної перевірки та подає зазначені документи Керівнику Органу управління майном. За результатами розгляду матеріалів, поданих комісією, Керівник органу управління майном приймає рішення про притягнення Керівника до дисциплінарної та матеріальної відповідальності.

Відповідно до п.п. 2.17.4 п. 2.17 Контракту, Орган управління майном звільняє керівника у разі закінчення терміну дії цього контракту достроково за вимогою керівника, а також у випадку порушень законодавства України та умов цього контракту.

Відповідно до п.п. 7.3.3. п. 7.3 Контракту, дія цього контракту припиняється з поміж інших підстав визначених контрактом з ініціативи Органу управління майном до закінчення строку дії контракту у випадках, передбачених законодавством (статтями 40, 41 КЗпП України) та пунктом 7.4. цього Конртакту.

В свою чергу п.7.4 містить додаткові підстави розірвання контракту до закінчення терміну його дії з ініціативи Органу управління майном, зокрема, п.п.7.4.5 підставою слугує неподання керівником в установленому порядку на затвердження або погодження Органу управління майном річного з поквартальною розбивкою фінансового та інвестиційного плану підприємства або порушення порядку здійснення витрат суб`єктами господарювання державного сектора економіки у разі не затвердження (непогодження) річних фінансових та інвестиційних планів у встановленому порядку, визначеного постановою КМУ від 03.10.2012 року № 899.

Крім того, відповідно до п.7.4.7 додатковою підставою розірвання контракту є неподання керівником підприємства Органу управління майном квартальної та річної фінансової звітності підприємства, а також квартального та річного звіту про виконання фінансового плану підприємства разом з пояснювальною запискою щодо результатів діяльності.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41).

Так, згідно ст.41 КЗпП України додатковими підставами розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов, крім підстав, передбачених ст. 40 цього Кодексу, може бути розірваний також у випадках: 1) одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами) винних дій керівника підприємства, установи, організації, внаслідок чого заробітна плата виплачувалася несвоєчасно або в розмірах, нижчих від установленого законом розміру мінімальної заробітної плати; 2) винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу; 3) вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи; 4) перебування всупереч вимогам Закону України «Про запобігання корупції» у прямому підпорядкуванні у близької особи; 5) припинення повноважень посадових осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме зі змісту службової записки начальника управління економіки та бухгалтерського обліку - головного бухгалтера ОСОБА_2 від 16.11.2018 року, директор Державного науково-виробничого підприємства «Державний інформаційний геологічний фонд України» ОСОБА_1 не виконав покладені на нього обов`язки чим порушив умови п.п.2.2.2 п.2.2 Контракту. Відповідно до положень вказаного пункту керівник підприємства забезпечує виконання річного з поквартальною розбивкою фінансового плану підприємства.

Тобто, у разі виявлення при проведенні службового розслідування (перевірки) дане порушення керівником підприємства відповідно до умов Контракту (п.п.2.11-2.15) передбачало б притягнення керівника до дисциплінарної та матеріальної відповідальності. Разом із тим, виявлене головним бухгалтером порушення, може підпадати під додаткові підстави дострокового розірвання контракту з ініціативи Органу управління майном, визначені у п.п.7.4.7 п. 7.4 Контракту, на який також йде посилання у п.п.7.3.3 Контракту та наказі відповідача від 26 лютого 2019 року про звільнення ОСОБА_1 .

В свою чергу, відповідачами не надано до суду жодного доказу, який би свідчив про проведення перевірки порушень умов контракту, виявлених головним бухгалтером підприємства, не зважаючи на наявність у матеріалах справи наказу № 439 від 26 листопада 2018 року про проведення службового розслідування з метою встановлення причин, що призвели до невиконання умов Контракту № 77 від 05.09.2017 року, укладеного між відповідачем Державною службою геології та надр України та ОСОБА_1 ; створено Комісію з проведення службового розслідування та затверджено її склад. Тобто виконано усі умови визначені п.п. 2.11-2.15Контракту.

Вищевказаним наказом надано строк для проведення такого розслідування, а саме з 27.11.2018 р.по 25.01.2019 р., а також передбачено складання відповідного Акту за результатами його проведення, який мав бути поданий до 30.01.2019 року до відповідача - Державної служби геології та надр України на розгляд для прийняття управлінського рішення.

Відповідно до п.2.15 Контракту даним рішенням мало бути притягнення керівника до дисциплінарної та матеріальної відповідальності.

Враховуючи вищевикладене, на підставі документів наданих відповідачем, в наказі про звільнення ОСОБА_1 від 26.02.2019 року № 15-Кзастосовано положення п.7.3.3 разом із положенням п.5 ч.1ст.41 КЗпП України, а не положення визначені п.7.4. Контракту, якщо звільненню передувало службове розслідування із зазначенням умов контракту, порушених позивачем.

Щодо застосування як підстави при звільненні керівника державного підприємства п.5 ст.41 КЗпП України у зв`язку із припиненням повноважень посадових осіб, то згідно ст.41 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника може бути застосовано лише за визначені законодавством конкретні порушення, які повинні слугувати підставою припинення повноважень посадових осіб, і які слід розглядати як юридичний наслідок таких порушень.

Чинне законодавство містить правові підстави для звільнення таких посадових осіб (зокрема, у разі порушення ними умов контракту).

Суд першої інстанції правильно зазначав, що враховуючи, що ст.41 КЗпП України було доповнено п.5 на підставі ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів», який набрав чинності 01.06.2014 року та системний аналіз нормативних актів, до яких внесено зміни відповідно до вказаного Закону, акцентує увагу на певному колі осіб, на яких розповсюджується дана норма в частині визначення поняття «посадова особа» (ч.2 ст.89 Господарського кодексу України, ст.2 Закону України «Про акціонерні товариства», ч.2 ст.23 Закону України «Про господарські товариства»), мова йде про керівників суб`єктів господарювання - господарських товариств.

Також, суд правильно вважав, що термін «посадова особа» в трудовому законодавстві не описано, як і не визначено «певні умови» за яких договір трудового найму можна розірвати відповідно до п.5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України і їх необхідно додатково вписувати в трудовий контракт або інший локальний акт, у даному випадку у Конракті є конкретизований пункт таких додаткових підстав, а саме п. 7.4.; що само по собі розірвання трудового договору з невизначених законом підстав, по суті є безпідставним звільненням. Дане твердження кореспондується з висновками Конституційного Суду України.

Так, рішенням Конституційного Суду України від 12 липня 2019 року № 5-р(І) /2019, зокрема зазначено, що держава, забезпечуючи стабільність трудових правовідносин, здійснює їх нормативне регулювання з метою створення справедливих, безпечних і сприятливих для життя і здоров`я умов праці, підвищення її продуктивності, гарантування рівності прав та можливостей кожного працівника, збереження його працездатності, трудового довголіття, захисту на випадок безробіття. Законодавча діяльність у сфері регулювання праці, зокрема щодо умов та порядку припинення трудових правовідносин, має: відповідати нормам і принципам, визначеним у Конституції України, а також узгоджуватися із міжнародними зобов`язаннями, які випливають з участі України у діяльності міжнародних організацій, у тому числі Міжнародної організації праці.

Відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року, держави мають передбачити відповідні гарантії проти застосування договорів про найняття на визначений термін, мета яких - ухилитися від надання захисту, передбаченого цією конвенцією (пункт 3 статті 2); трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов`язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби (стаття 4).

У Рішенні від 9 липня 1998 року № 12-рп/98 Конституційний Суд України вказав, що шляхом укладення трудового договору з роботодавцями громадяни реалізують своє конституційне право на працю, добровільно вступають у трудові правовідносини, набуваючи конкретних трудових прав і обов`язків; трудовий договір є основним юридичним фактом, з яким пов`язано виникнення, зміна чи припинення трудових правовідносин (абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).

Конституційний Суд України вважає, що контракт як особлива форма трудового договору є джерелом суб`єктивних прав та обов`язків найманого працівника і роботодавця, він укладається для виконання за винагороду роботи, яка має, як правило, постійний або досить тривалий характер. У контракті можуть визначатися, зокрема, строк його дії; режим праці та відпочинку; взаємні права, обов`язки й відповідальність сторін; умови організації та оплати праці, матеріального і соціально-побутового забезпечення працівника, надання йому компенсаційних виплат та відшкодування шкоди, завданої здоров`ю; підстави припинення трудових правовідносин тощо. Сторони контракту мають право виходити за межі сфери нормативного регулювання трудових правовідносин, передбачених законодавством України про працю, за умови відсутності погіршення юридичного становища працівника.

Отаким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих доказів, суд дійшов обґрунтованого висновку, що позивача було звільнено із порушеннями трудового законодавства, невірно застосовано п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України, а тому наказ визнати незаконним Державної служби геології та надр України №15-К від 26.02.2019 року «Про звільнення ОСОБА_1 » належить визнати незаконним.

Оскільки, судом визнано наказ про звільнення позивача з роботи незаконним, то задоволенню підлягають і вимоги про поновлення останнього на роботі на посаді директора Державного науково-виробничого підприємства «Державний інформаційний геологічний фонд України» з 26 лютого 2019 року.

Згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розг лядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Розмір середнього заробітку, належний до виплати позивачу судом визначено вірно, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995р. № 100.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

За таких обставин судова колегія вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку щодо часткового задоволення позову.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом повно з`ясовано обставини справи, дана належна оцінка доказам.

Висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи.

Підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст.268, 352, 367, 368, 374, 375, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника Державної служби геології та надр України - залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 серпня 2019 року - залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 23.12.2019 р.

Головуючий :

Судді :