Дата документу 30.01.2019 Справа № 331/5795/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер 331/5795/17 Головуючий у 1 інстанції Скользнєва Н.Г.
Номер провадження 22-ц/807/322/19 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Воробйової І.А.

за участю секретаря судового засідання Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Запорізького комунального підприємства міського електротранспорту «Запоріжелектротранс» на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Запорізького комунального підприємства міського електротранспорту «Запоріжелектротранс», третя особа - ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Запорізького комунального підприємства міського електротранспорту «Запоріжелектротранс», третя особа - ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В позові зазначав, що 20 жовтня 2016 року, приблизно о 16 годині 00 хвилин, водій ОСОБА_4, керуючи трамваєм № НОМЕР_3, який належить ЗКПМЕ «Запоріжелектротранс», рухаючись по вул. Каліброва в м. Запоріжжі в районі будинку № 13 та електроопори № 26, не виконав вимоги п. 12.3 ПДР України, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Mersedes-Benz», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5

Внаслідок наїзду трамвая № НОМЕР_3 на автомобіль «Mersedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_1, останній неконтрольовано виїхав на зустрічну смугу руху та здійснив наїзд на автомобіль «ВАЗ-111830», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_6, який рухався по вул.. Калібровій в м. Запоріжжі у зустрічному трамваю напрямку. В результаті порожньо-транспортної пригоди автомобіль «ВАЗ-111830», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, який належить на праві власності ОСОБА_3, зазнав технічних пошкоджень.

Транспортний засіб - трамвай № НОМЕР_3, яким на момент ДТП керував ОСОБА_4, належить ЗКПМЕ «Запоріжелектротранс». На момент скоєння ОСОБА_4 ДТП, останній перебував у трудових відносинах з ЗКПМЕ «Запоріжелектротранс», працюючи на посаді водія трамваю.

Постановою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 24 березня 2017 року ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, та на підставі п. 7 ст. 247, ст.. 38 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 за ст.. 124 КУпАП - закрито.

Згідно висновку експертного дослідження автотоварознавця по визначенню матеріального збитку, спричиненого володільцю колісного транспортного засобу № 110 від 29 жовтня 2016 року, вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу складає 21225 гривень 76 копійок.

За проведення автотоварознавчого дослідження ОСОБА_3 було сплачено 595,00 грн.

На підставі викладеного, просив суд стягнути з ЗКПМЕ «Запоріжелектротранс» на користь ОСОБА_3, завдану внаслідок ДТП матеріальну шкоду в розмірі 21225,76 грн., витрати за проведення автотоварознавчого дослідження 595,00 грн. та витрати по сплаті судового збору.

В процесі розгляду справи ОСОБА_3 в особі представника - адвоката ОСОБА_7 уточнив позовні вимоги, шляхом їх збільшення, додатково до раніше заявлених вимог просив суд стягнути з ЗКПМЕ «Запоріжелектротранс» на користь ОСОБА_3 понесені витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 червня 2018 року у цій справі позов ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з Запорізького комунального підприємства міського електротранспорту «Запоріжелектротранс» на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду, спричинену внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 21225,76 грн.; витрати на проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 595,00 грн.; витрати на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн., судовий збір в розмірі 640,00 грн., а всього 27460,76 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ЗКПМЕ «Запоріжелектротранс» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Згідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 та стягуючи з ЗКПМЕ «Запоріжелектротранс» на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду, спричинену внаслідок ДТП, в розмірі 21225,76 грн.; витрати на проведення авто товарознавчого дослідження в розмірі 595,00; витрати на правову допомогу в розмірі 5000, 00 грн., судовий збір в розмірі 640 грн, а всього 27460,76 грн., суд першої інстанції перш за все виходив з того, що власник трамваю НОМЕР_3 - ЗМКПЕ «Запоріжелектротранс» повинен нести відповідальність за шкоду, завдану джерелов підвищеної небезпеки під керуванням працівника підприємства, яке належить йому на праві власності та на момент ДТП відповідно до ст. ст. 1166, 1172, 1187 ЦК України.

Колегія судді погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20 жовтня 2016 року, приблизно о 16 годині 00 хвилин, водій ОСОБА_4, керуючи трамваєм № НОМЕР_3, який належить ЗКПМЕ «Запоріжелектротранс», рухаючись по вул. Каліброва в м. Запоріжжі в районі будинку № 13 та електроопори № 26, не виконав вимоги п. 12.3 ПДР України, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Mersedes-Benz», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5

Внаслідок наїзду трамвая № НОМЕР_3 на автомобіль «Mersedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_1, останній неконтрольовано виїхав на зустрічну смугу руху та здійснив наїзд на автомобіль «ВАЗ-111830», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_6, який рухався по вул.. Калібровій в м. Запоріжжі у зустрічному трамваю напрямку. В результаті порожньо-транспортної пригоди автомобіль «ВАЗ-111830», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, який належить на праві власності ОСОБА_3, зазнав технічних пошкоджень.

Транспортний засіб - трамвай № НОМЕР_3, яким на момент ДТП керував ОСОБА_4, належить ЗКПМЕ «Запоріжелектротранс». На момент скоєння ОСОБА_4 ДТП, останній перебував у трудових відносинах з ЗКПМЕ «Запоріжелектротранс», працюючи на посаді водія трамваю.

Постановою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 24 березня 2017 року ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, та на підставі п. 7 ст. 247, ст.. 38 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 за ст. 124 КУпАП - закрито. Постанову суду набрала законної сили 04 квітня 2017 року.

Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Статтею 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогнебезпечних та інших речовин, утримання диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об"єктом, використання, зберігання або утримання кого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином, законом покладено на володільця джерела підвищеної небезпеки відповідальність за шкоду, яка є наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності його вини у її заподіянні. Перед потерпілим несуть однаковий обов'язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об'єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Пунктом 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», визначено, що на володільця джерела підвищеної небезпеки покладено відповідальність та обов'язок відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, навіть якщо вони завдані не з його вини.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода завдана одній особі з вини іншої особі, відшкодовується винною особою (ч.1 ст. 1188 ЦК України).

Колегія суддів аналізуючи зазначені норми матеріального права, встановлені під час розгляду справи обставини, дійшла висновку про те, що власник трамваю № НОМЕР_3 - ЗМКПЕ «Запоріжелектротранс» повинен нести відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки під керуванням працівника підприємства, яке належить йому на праві власності та на момент ДТП з його власності проти його волі не вибувало.

Відповідно до висновку експертного дослідження автотоварознавця по визначенню матеріального збитку, спричиненого володільцю колісного транспортного засобу № 110 від 29 жовтня 2016 року, вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу складає 21225 гривень 76 копійок.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що за проведення автотоварознавчого дослідження ОСОБА_3 сплачено 595 грн., за квитанцією № П264/4759146/1 від 25.10.2016р.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що ЗМКПЕ «Запоріжелектротранс» повинно відшкодувати ОСОБА_3 розмір матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 21225,76 грн., витрати на проведення експертного дослідження в розмірі 595,00 грн.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Основним доводом апеляційної скарги є те, що згідно з п.9 постанови Пленуму ВСУ від 27 березня 1992 року № 6: «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначено: «Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків)». Отже, з даної постанови слідує, що при стягненні грошового еквіваленту пошкоджених деталей автомобіля повинен бути врахований ступінь їх зношеності. Згідно з п. 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 142/5/2092 від 24.11.2003, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник, для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідно до п. 8.3. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 142/5/2092 від 24.11.2003р., вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини ВТВ. Таким чином, вважає, що позивачем безпідставно заявлена сума про стягнення вартості відновлювального ремонту без урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу. Крім того, зазначено, що протоколом огляду місця ДТП від 20.10.2016р. автомобіль «ВАЗ-111830», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, не отримував механічні пошкодження: ліве дзеркало; арка заднього лівого колеса; заднього бамперу; ручки дверей передньої лівої та задньої лівої; перекос кузову; стойки боковини, вартість яких включена у автотоварознавче дослідження.

Судова колегія вважає вищезазначені доводи безпідставними та не приймає їх до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та оціночну діяльність в Україні», проведення незалежної оцінки майна є обов'язковим у випадках застави державного та комунального майна, відчуження державного та комунального майна способами, що не передбачають конкуренцію покупців у процесі продажу, або у разі продажу одному покупцю, визначення збитків або розміру відшкодування, під час вирішення спорів та в інших випадках, визначених законодавством або за згодою сторін.

08 листопада 2017 року на виконання ч. 3 ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та оціночну діяльність в Україні» ОСОБА_3 звернувся до судового експерта ОСОБА_8 для визначення розміру збитків, про що свідчить висновок експертного дослідження автотоварознавця по визначенню матеріального збитку, спричиненого володільцю колісного транспортного засобу № 110 від 29 жовтня 2016 року, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу складає 21225 гривень 76 копійок. (а.с. 8-15)

Згідно протоколу огляду транспортного засобу від 25 жовтня 2016 року, судовим експертом ОСОБА_8 під час огляду автомобіля «ВАЗ-111830», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, встановлені наступні пошкодження: 1) деформація дверей передніх лівих по всій поверхні; 2) деформація дверей задніх лівих по всій поверхні; 3) деформація лівого зовнішнього дзеркала; 4) деформація крила заднього лівого; 5) деформація арки заднього лівого колеса; 6) деформація заднього бамперу; 7) деформація ручки дверей передньої лівої та задньої лівої; 8) перекос кузову; 9) деформація стойки боковини. (а.с. 21-22)

Відповідачем в обґрунтування заперечень щодо включення у розрахунок суми відшкодування механічних пошкоджень: лівого дзеркала; арки заднього лівого колеса; заднього бамперу; ручки дверей передньої лівої та задньої лівої; перекос кузову; стойки боковини, які пошкоджений автомобіль не отримував під час ДТП, яке мало місце 20 жовтня 2016 року, наведено лише запис у протоколі огляду транспортного засобу про не згоду з ними.

Проте, на підтвердження того, що дійсно автомобіль «ВАЗ-111830», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, не отримував пошкодження (ліве дзеркало; арка заднього лівого колеса; заднього бамперу; ручки дверей передньої лівої та задньої лівої; перекос кузову; стойки боковини) під час ДТП, яке мало місце 20 жовтня 2016 року, відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про відсутність зазначених пошкоджень одразу ж після ДТП, або їх наявність до ДТП.

Одночасно, суд враховує і той факт, що огляд пошкодженого автомобіль «ВАЗ-111830», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, судовим експертом було проведено через 5 днів після ДТП.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку про те, що заперечення представника відповідача в цій частині є неспроможними та не підтвердженими відповідними доказами.

Пунктом першим частини другої статті 22 ЦК України визначено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до п. 2.4 Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Доводи апеляційної скарги щодо стягнення в рахунок відшкодування шкоди коштів без урахування значення коефіцієнта фізичного зносу, колегія суддів відхиляє, оскільки вони не відповідають положенню ст. 1166 ЦК України.

Стосовно позовної вимоги позивача щодо стягнення з ЗМКПЕ «Запоріжелектротранс» витрат на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Вирішуючи питання судових витрат, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з положень ст..133 ЦПК України, ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України та дійшов вірного висновку про те, що вимога позивача щодо відшкодування понесених витрати по сплаті витрат на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. є також законною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Випадки для звільнення від доказування, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідно ж до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для задоволення позову.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Запорізького комунального підприємства міського електротранспорту «Запоріжелектротранс» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 червня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 11 лютого 2019 року.

Головуючий

Судді: