Провадження № 22-ц/4808/201/19
Головуючий у 1 інстанції Антоняк Т. М.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

доповідача Фединяка В.Д.

суддів: Бойчука І.В., Девляшевського В.А.

секретаря Турів О.М.

з участю ОСОБА_2 його представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Український страховий стандарт» про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 22 листопада 2018 року, ухвалене суддею Антоняк Т.М. в м.Івано-Франківську, повний текст якого складено 28 листопада 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Український страховий стандарт» про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 21.04.2015 року о 13 год. 15 хв. ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 керуючи транспортним засобом ВАЗ 210994, д.н.з. НОМЕР_1, повертаючи ліворуч, не надав перевагу в русі транспортному засобу Форд Куга, д.н.з. НОМЕР_2, що належить йому, який рухався у зустрічному напрямку та допустив зіткнення. Постановою Івано-Франківського міського суду від 16.06.2015 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Відповідно до висновку автотоварознавчого дослідження від 09.05.2015 року вартість матеріального збитку йому, як власнику автомобіля Форд Куга, д.н.з. НОМЕР_2, складає 225 571,53 грн. Вартість проведення автотоварознавчого дослідження складає 1000 грн. Страхова компанія ПрАТ «Український страховий стандарт» відшкодувала йому тільки частину завданої шкоди у розмірі 40 000 грн. ОСОБА_2, як власник джерела підвищеної небезпеки повинен відшкодувати йому завдану шкоду у розмірі 185 571,53 грн (різницю між витратами на повний ремонт у розмірі 225 571,53 грн та відшкодованої страховою компанією шкоди у розмірі 40 000 грн). Протиправними діями відповідача йому спричинено моральну шкоду, так як у зв'язку з пошкодженням автомобіля йому довелося самостійно шукати кошти для ремонту автомобіля, через що тривалий час не міг вночі спокійно спати, перебував у пригніченому стані. Через ДТП його автомобіль втратив вигляд нового і в майбутньому ускладниться його можливий продаж. Нецільове використання коштів призвело до розладу стосунків у родині. Через пошкодження автомобіля втратив можливість повноцінно здійснювати підприємницьку діяльність, що призвело до зменшення його прибутку. Крім того, йому довелося пересісти на громадський транспорт, що викликало незручості у пересуванні. Просив стягнути з ОСОБА_2 в його користь 185 571,53 грн матеріальної шкоди, 1000 грн витрат на проведення експертизи, 25 000 грн моральної шкоди, витрати по оплаті судового збору у розмірі 974, 40 грн.

25 квітня 2017 року ОСОБА_4 подав заяву про збільшення позовних вимог,вказував, що від моменту спричинення шкоди минуло майже 2 роки, зросла інфляція, просив врахувати збільшені позовні вимоги на 54 411,06 грн; стягнути з ОСОБА_2 239 982,59 грн майнової шкоди, 1000 грн витрат на проведення експертизи, 25 000 грн моральної шкоди та всі судові витрати.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 22 листопада 2018 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Український страховий стандарт» про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 159 636,40 грн спричиненої шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 1000 грн витрат на проведення експертизи, 1596,36 грн витрат по оплаті судового збору. У задоволенні решти позову відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про відмову в задоволені позову, вказуючи на допущення судом порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що на обгрунтування позовних вимог ним було подано до суду Висновок № 134а експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку автомобіля від 09.09.2015 року. Відповідно до зазначеного висновку вартість матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого автомобіля складає 225571,53 грн. В дану суму входить 199636,40 грн - вартість відновлювального ремонту з врахуванням фізичного зносу та 25935 грн величина втрати товарної вартості. Страховою компанією виплачено позивачу 40 000,00 грн. Вказує на те, що між страховою компанією та позивачем було складено Протокол узгодження суми страхового відшкодування, за яким сторони досягли згоди про розмір страхового відшкодування в сумі 41000,00 грн та підписано страховий акт № 5387, за яким сума страхового відшкодування складає 40000,00 грн. Позивач погодився, що вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 40000,00 грн, а не 199636,40 грн. На думку апелянта, вартість робіт, послуг та запчастин по відновлювальному ремонті є завищеною, позивачем не були надані Акти виконаних робіт, фіскальні чеки на купівлю запчастин. Зазначає, що не погоджується з висновком 134-а від 09.05.2015 року, оскільки огляд автомобіля проводився без участі апелянта, на момент огляду автомобіля спір в суді не розглядався, тому він не міг бути присутній при огляді автомобіля. Зазначений висновок складений експертом, який не був попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Вказує також на те, що ухвалою суду від 03.06.2016 року була призначена судова автотоварознавча експертиза, однак від експерта надійшло повідомлення про неможливість проведення експертизи, оскільки автомобіль відремонтований і пошкоджень не виявлено. Вважає, що позивачем не доведено та не встановлено судом суму, яка була витрачена на ремонт автомобіля. Вказує на те, що ним подавалась заява про передачу йому майна, яке не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, а саме запчастини, які були замінені, однак зазначена заява судом розглянута не була.

04.02.2019 року ОСОБА_4 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує на те, що він не погоджувався стосовно розміру шкоди 40000,00 грн. Зазначений розмір страхового відшкодування був погоджений між позивачем та страховою компанією задля швидшої страхової виплати. Акт виконаних робіт, на який посилається позивач, не вимагався під час розгляду справи в суді першої інстанції. Визначення розміру шкоди проводилося незалежним судовим експертом. Вказує на те, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконаних робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. Присутність будь-яких осіб при огляді авто не є обов'язковою умовою для визначення розміру шкоди і не впливає на неї. Судом не передано пошкоджене майно, адже воно не тільки не може використовуватись за призначенням, але й не представляє ніякої цінності.

У судовому засіданні ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав, просить її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах. Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Так як цивільні права та обов'язки сторін у спірних правовідносинах виникли з позадоговірних відносин, а положення ч.2 ст. 625 ЦК України застосовуються до правовідносин лише добровільного страхування, а не обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, то не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення із відповідача інфляційних втрат та трьох відсотків річних. Оскільки під моральною шкодою розуміють втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, а позивачем не доведено факту та не надано доказів завдання йому моральної шкоди, судом відмовлено в задоволенні даної вимоги.

Висновок суду в основному відповідає вимогам закону і обставинам справи.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 21.04.2015 року о 13 год. 50 хв. в м. Івано-Франківську по вул. Петлюри, 18, ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом ВАЗ 210994 д.н.з. НОМЕР_3, повертаючи ліворуч не надав перевагу в русі транспортному засобу, який рухався в зустрічному напрямку та допустив зіткнення з автомобілем Форд д.н.з. НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_4 внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п. 10.4 Правил дорожнього руху України та вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постановою Івано-Франківського міського суду від 16 червня 2015 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 (триста сорок) гривень (а.с.8 т.1).

Отже, встановлена вина ОСОБА_2 у вчинення дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 21.04.2015 року о 13 год. 50 хв. АДРЕСА_1

Згідно із частиною четвертою статті 61 ЦПК України 2004 року вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно з висновком № 134 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку від 09.05.2015 року, виготовленим за заявою ОСОБА_4, вартість матеріального збитку (шкоди), завданого власнику пошкодженого майна - автомобіля «Ford Kuga», реєстраційний номер НОМЕР_2, складає 225 571 грн. 53 коп (а.с. 9-13). У висновку зазначено, що вартість матеріального збитку, при умові доцільності відновлення КТЗ (фізичного зносу складових), визначається як сума вартості відновлювального ремонту з врахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників (199 636,40 грн) та величини втрати товарної вартості (25 935,13 грн).

З висновку № 134 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку від 09.05.2015 року, виготовленим за заявою ПрАТ СК «Український страховий стандарт», вартість відновлювального ремонту, з врахуванням фізичного зносу складових, що підлягають заміні, пошкодженого автомобіля «Ford Kuga», реєстраційний номер НОМЕР_2 станом на 09.05.2015 року складає 199 636,40 грн (а.с. 123-139 т.1).

Згідно з ст. 22.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Згідно з роз'ясненнями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992 року N 6 при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов'язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв'язку із заподіянням шкоди майну.

У статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов'язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Доводи апеляційної скарги про те, що між страховою компанією та позивачем було складено протокол узгодження суми страхового відшкодування, за яким сторони досягли згоди про розмір страхового відшкодування в сумі 40000,00 грн, тобто позивач погодився, що вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 40000,00 грн, а не 199636,40 грн, не заслуговують на увагу.

Відповідно до заяви від 10.07.2015 року позивач звернувся до ПрАТ СК «Український страховий стандарт» із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 151т.1).

28.08.2015 року між головою правління ПрАТ СК «Український страховий стандарт» Коваленко Є.В. та ОСОБА_4 було складено Протокол узгодження суми страхового відшкодування, за яким сторони досягли згоди про розмір страхового відшкодування в сумі 41000,00 грн (а.с.153 т.1) та підписано страховий акт № 5387, за яким сума страхового відшкодування складає 40 000 грн. (а.с. 154 т.1).

З матеріалів справи вбачається, що вартість відновлювального ремонту, з врахуванням фізичного зносу складових, що підлягають заміні, пошкодженого автомобіля «Ford Kuga», реєстраційний номер НОМЕР_2, складає 199 636,40 грн, про що зазначено у висновках експерта, наданих як за заявою ОСОБА_4, так і за заявою ПрАТ СК «Український страховий стандарт».

Як вбачається з долученої копії платіжного доручення № 21263 від 02.09.2015 року, ОСОБА_4 перераховано відшкодування згідно страхового акту № 5387 у розмірі 40000,00 грн (а.с. 155 т.1).

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована у приватному акціонерному товаристві «СК» Універсальний страховий стандарт», ліміт відповідальності за майнову шкоду у розмірі 50000 грн, розмір франшизи 1000 грн, про що свідчить поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів N АІ/0914997 від 13.12.2014 року.

Оскільки із ліміту відповідальності страховика виплачено 40000 грн страхового відшкодування, залишок такого відшкодування становить 9000 грн, то саме на вказану суму підлягає зменшенню розмір заподіяної шкоди стягнутий з ОСОБА_2

В іншій частині відшкодування майнової шкоди, суд першої інстанції на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені, врахувавши положення статей 1187, 1194 ЦК України та Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дійшов правильного висновку про стягнення різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою.

Відповідно до положень частин першої та другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Матеріали справи не містять та позивачем не доведено факту завдання йому моральної шкоди.

Рішення суду у цій частині позивач не оскаржує.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення у незмінні частині відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково. Рішення Івано-Франківського міського суду від 22 листопада 2018 року змінити та зменшивши розмір відшкодування заподіяної шкоди з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 до 150636, 40 (сто п'ятдесят тисяч шістсот тридцять шість) грн.

В решті вказане рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текс постанови складений 08 лютого 2019 року

Судді: В.Д.Фединяк І.В.Бойчук

В.А.Девляшевський