ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/819/19Головуючий по 1 інстанції
Справа №693/1050/18 Категорія: 302000000 Шимчик Р. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2019 року м. Черкаси

Колегія суддів Черкаського апеляційного суду у складі суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.,

секретар: Поповій М.В.

учасники справи:

позивач - фермерське господарство «Степ»;

відповідач іноземне підприємство «Агро-Вільд Україна», ОСОБА_1 ;

особа, що подала апеляційну скаргу фермерське господарство «Степ»;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу фермерського господарства «Степ» на рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 10 вересня 2019 року ухваленого у складі судді Шимчика Р.В. у справі за позовом фермерського господарства «Степ» до іноземного підприємства «Агро-Вільд Україна», ОСОБА_1 про визнання недійсним договору та скасування реєстрації права,-

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2018 року ФГ «Степ» звернулось до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що між позивачем та ОСОБА_1 21 січня 2008 року було укладено договір оренди земельної ділянки площею 4,45 га, в тому числі рілля 4,45, яка знаходиться в межах Жашківської міської ради. Строк дії Договору встановлено Додатковою угодою від 01 серпня 2011 року до 31 грудня 2017 року.

29 квітня 2015 року іноземним підприємством «Агро-Вільд Україна» зареєстровано право емфітевзису на ту ж саму земельну ділянку та визначено початок перебігу емфітевтичного права з 1 січня 2018 року до 1 січня 2025 року.

Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 14 серпня 2018 року скасовано рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 10 травня 2018 року про відмову в задоволенні позовних вимог ФГ «Степ» до іноземного підприємства «Агро-Вільд Україна», ОСОБА_1 про визнання недійсним договору встановлення емфітевзису, визнання укладеною додаткової угоди, та визнано недійсним вказаний договір емфітевзису, а також визнано укладеною між ОСОБА_1 та фермерським господарством «Степ» додаткову угоду до договору оренди землі від 21 січня 2008 року в редакції, запропонованій господарством.

Водночас позивачем було встановлено, що 30 липня 2018 року на земельну ділянку, належну ОСОБА_1 , зареєстровано право оренди за іноземним підприємством «Агро-Вільд Україна» на підставі укладеного між ними договору оренди.

Позивач вказував, що укладення договору оренди земельної ділянки між ОСОБА_1 та іноземним підприємством «Агро-Вільд Україна», порушує право на використання землі ФГ «Степ» на підставі додаткової угоди про пролонгацію строку дії договору оренди, визнаної укладеною судом. У зв`язку з цим позивач вважав, що зазначений договір оренди, укладений між ОСОБА_1 та ІП «Агро-Вільд Україна» слід визнати недійсним.

ФГ «Степ» також вказувало, що оскаржуваний договір порушує переважне право орендаря на поновлення строку дії договору на новий строк, передбачене ч. 1 ст. 33 Закону України «Про оренду землі».

Враховуючи наведене, ФГ «Степ» просило суд: визнати недійсним договір оренди землі від 30 липня 2018 року, укладений між ОСОБА_1 та іноземним підприємством «Агро-Вільд Україна», на використання земельної ділянки площею 4,4507 га, розташованої в адміністративних межах Жашківської міської ради за межами населеного пункту, кадастровий номер №:05:001:1115; скасувати рішення приватного нотаріуса Жашківського районного нотаріального округу Черкаської області Шелудько В.П. від 30 липня 2018 року номер запису про інше речове право 27339424 про реєстрацію права оренди на земельну ділянку площею 4,4507 га, розташовану в адміністративних межах Жашківської міської ради за межами населеного пункту, кадастровий номер :05:001:1115, за іноземним підприємством.

29 січня 2019 року ФГ «Степ» змінило підстави позову та вказувало, що постановою Верховного Суду від 21 листопада 2018 року було скасовано постанову Апеляційного суду Черкаської області від 14 серпня 2018 року та залишено в силі рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 10 травня 2018 року у вказаній вище справі.

Судом касаційної інстанції вказано, що факт укладання договору емфітевзису за встановленими судами обставинами справи, на взаємовідносини між фермерським господарством «Степ» та ОСОБА_1 не впливають.

Водночас у Державному реєстрі прав на нерухоме майно існує запис про зареєстроване за іноземним підприємством «Агро-Вільд Україна» право оренди на підставі укладення оскаржуваного ФГ «Степ» у справі, що переглядається, договору оренди.

Посилаючись на положення частин 1-5 статті 33 Закону України «Про оренду землі» та статті 777 ЦК України, позивач вважає, що укладенням договору оренди між ІП «Агро-Вільд Україна» та ОСОБА_1 порушено його переважне право на укладення договору оренди землі на новий строк. При цьому, у тексті заяви про зміну підстав позову ФГ «Степ» зазначає і положення частини 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі».

Також вказує, що ФГ «Степ» своєчасно направив орендодавцю лист-повідомлення про поновлення договору оренди землі та запропонував поновити договір на кращих умовах, збільшивши орендну плату до 5,5 %, порівнюючи з діючим договором.

Крім того, позивач вказує, що законодавець надав додаткову гарантію захисту прав орендаря, який має переважне право перед іншими особами на використання земельної ділянки, що знаходиться в межах масиву земель сільськогосподарського призначення, істотна частина якого використовується таким землекористувачем, встановлену у частинах 3 та 4 статті 8-2 Закону України «Про оренду землі». Зазначає, що земельна ділянка, що є предметом поновлюваного договору, має кадастровий номер :05:001:1115, знаходиться в межах населеного пункту, що відповідає коду , зона 05, квартал 001, та належить до масиву земель сільськогосподарського призначення з аналогічними кодами населеного пункту, зони та кварталу, що використовуються ФГ «Степ».

Рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 10 вересня 2019 року в задоволенні позову ФГ «Степ» відмовлено.

Рішення суду вмотивоване тим, що ОСОБА_1 скористалася своїм правом і протягом місяця звернулась із листом-повідомленням до ФГ «Степ» про небажання продовжувати договір оренди землі, що передбачено частиною 5 статті 33 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин). У такому разі переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Не погоджуючись з рішенням суду ФГ «Степ» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що судом першої інстанції були порушені норми матеріального та процесуального права просило рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 10 вересня 2019 року скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує, що відповідно до частин 1-5, а також частини 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі» укладенням договору оренди з новим орендарем ІП «Агро-Вільд Україна» при дотриманні процедури повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право, продовження користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди і відсутності протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди заперечень орендодавця щодо поновлення договору, порушено переважне право на поновлення договору оренди землі орендаря ФГ «Степ».

Також скаржник вказує, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення, оскільки рішення суду не містить жодних висновків щодо доводів позивача про наявність у нього переважного права, визначеного частинами 3 та 4 статті 8-2 Закону України «Про оренду землі», на оренду земельної ділянки, належної ОСОБА_1 , яка знаходиться в межах масиву земель сільськогосподарського призначення, істотна частина якого використовується ФГ «Степ».

17 грудня 2019 року представник іноземного підприємства «Агро-Вільд Україна» надіслав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим і відповідає нормам матеріального та процесуального права.

У відзиві вказує, що Верховний Суд у постанові від 21 листопада у справі 693/9/18 визначив відсутність переважного права на поновлення договору оренди земельної ділянки, укладеного 21 січня 2008 року між ФГ «Степ» та ОСОБА_1 , тому висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову ФГ «Степ» відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає наступне.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.

Судом першої інстанції встановлено, що 21 січня 2008 року між ОСОБА_1 та фермерським господарством «Степ» укладений договір оренди землі (а.с. 8-9).

Згідно п.8 договору оренди вказаний договір укладено на 5 років з 21 січня 2008 року до 21 січня 2013 року. Після закінчення строку дії цього договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити дію цього договору.

Додатковою угодою від 01 серпня 2011 року строк дії договору було продовжено до 31 грудня 2017 року.

Рішенням Жашківського районного Черкаської області від 10 травня 2018 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ФГ «Степ» до іноземного підприємства «Агро-Вільд Україна» та ОСОБА_1 про визнання недійсним договору встановлення емфітевзису, визнання укладеною додаткової угоди.

Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 14 серпня 2018 року у справі №693/9/18 за позовом ФГ «Степ» до іноземного підприємства «Агро-Вільд Україна» та ОСОБА_1 про визнання недійсним договору встановлення емфітевзису, визнання укладеною додаткової угоди, скасовано рішення Жашківського районного Черкаської області від 10 травня 2018 року та задоволено вимоги ФГ «Степ», а саме визнано недійсним договір емфітевзису від 29 квітня 2015 року, укладений між ОСОБА_1 та ІП «Агро-Вільд Україна» на використання земельної ділянки площею 4,4507 га, розташованої в адміністративних межах населеного пункту, кадастровий номер :05:001:1115; визнано укладеною між ОСОБА_1 та ФГ «Степ» додаткову угоду в редакції, запропонованій господарством.

Постановою Верховного Суду від 21 листопада 2018 року постанову апеляційного суду Черкаської області від 14 серпня 2018 року у справі №693/9/18 за позовом ФГ «Степ» до іноземного підприємства «Агро-Вільд Україна» та ОСОБА_1 про визнання недійсним договору встановлення емфітевзису, визнання укладеною додаткової угоди, скасовано, а рішення Жашківського районного Черкаської області від 10 травня 2018 року залишено без змін.

30 липня 2018 року між ОСОБА_1 та іноземним підприємством «Агро-Вільд Україна» було укладено договір про розірвання договору встановлення емфітевзису, що був укладений між ОСОБА_1 та ІП «Агро-Вільд Україна» 29 квітня 2015 року.

Того ж дня, 30 липня 2018 року між ОСОБА_1 та іноземним підприємством «Агро-Вільд Україна» було укладено договір оренди належної ОСОБА_1 земельної ділянки на строк до 01 січня 2025 року, який, згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, зареєстрований 30 липня 2018 року приватним нотаріусом Жашківського нотаріального округу Черкаської області Шелудько В.П. за номером запису про інше речове право 27339424.

Статтею 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, тобто права власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею.

Відповідно до частини 4 статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно статті 13 ЗУ «Про оренду землі» під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до вимог частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

У статті 33 Закону України «Про оренду землі» встановлено переважне право орендаря, який належно виконував обов`язки відповідно до умов договору, на його поновлення після закінчення строку, на який було укладено договір.

Переважне право орендарів на поновлення договору оренди поширюється на випадки, коли обидві сторони договору мають намір продовжувати правовідносини з оренди земельної ділянки.

Так, частинами першою-п`ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Відтак, відповідно до положень статті 33 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин) реалізація переважного права на поновлення договору оренди землі можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін.

Отже, для застосування частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин) та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов`язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив про наявність заперечень щодо поновлення договору та своє рішення.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що переважне право орендаря, буде порушене, зокрема, у разі укладення договору оренди з новим орендарем при дотриманні процедури повідомлення попереднім орендарем про намір реалізувати своє переважне право. Якщо орендар не виконав зазначених умов, то переважне право припиняється.

Відповідно до частини 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі», у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Рішенням судів, які містяться в матеріалах справи, було встановлено, що орендар ФГ «Степ» листом - повідомленням від 26 липня 2017 року №115, без проекту додаткової угоди, звернулося до орендодавця ОСОБА_1 з пропозицією поновити договір оренди земельної ділянки від 21 січня 2008 року, шляхом укладення додаткової угоди строком на сім років.

01 серпня 2017 року ОСОБА_1 направила ФГ «Степ» заяву про відмову у поновленні договору оренди землі.

18 серпня 2017 року ОСОБА_1 направила ФГ «Степ» лист-повідомлення про небажання продовжувати договір оренди землі.

02 жовтня 2017 року ФГ «Степ» повторно звернулося до ОСОБА_1 з листом - повідомленням №255 від 27 вересня 2017 року про поновлення договору оренди земельної ділянки від 21 січня 2008 року, шляхом укладення додаткової угоди на умовах, передбачених у ній.

Тобто, орендодавець ОСОБА_1 листами від 01 та від 18 серпня 2017 року надсилала орендарю ФГ «Степ» заперечення проти поновлення договору оренди землі на новий строк, отже волевиявлення орендодавця щодо поновлення договору оренди землі відсутнє.

Постановою Верховного Суду від 21 листопада у справі 693/9/18 було залишено в силі рішення Жашківського районного Черкаської області від 10 травня 2018 року, яким в задоволенні позову ФГ «Степ» до іноземного підприємства «Агро-Вільд Україна», ОСОБА_1 про визнання недійсним договору встановлення емфівтезису, визнання укладеною додаткової угоди відмовлено. Верховний Суд визначив відсутність переважного права на поновлення договору оренди земельної ділянки, укладеного 21 січня 2008 року між ФГ «Степ» та ОСОБА_1 , оскільки процедури повідомлення орендодавця про намір реалізувати переважне право, встановленої статтею 33 Закону України «Про оренду землі», орендарем не дотримано, та відсутнє волевиявлення орендодавця на його продовження.

Враховуючи, що відповідно до положень статті 33 Закону України «Про оренду землі» реалізація переважного права на поновлення договору оренди землі можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін, колегія суддів вважає, що суд першої прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність переважного права у позивача на поновлення договору оренди землі, а тому підстави для визнання недійсним договору оренди землі, укладеного 30 липня 2018 року між ОСОБА_1 та іноземним підприємством «Агро-вільд Україна», відсутні.

На час укладення та реєстрації договору оренди землі іноземного підприємства «Агро-Вільд Україна» та ОСОБА_1 не було перешкод для укладення та реєстрації договору, так як договір оренди землі з ФГ «Степ» закінчився 31 грудня 2017 року.

Після закінчення договору оренди землі, належну ОСОБА_1 земельну ділянку став обробляти новий орендар, що підтверджується Актом приймання-передачі об`єкта оренди по договору оренди землі від 30 липня 2018 року (а.с. 60), а тому у позивача відсутні правові підстави для визнання договору оренди землі недійсним і за частиною 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі».

Відповідно до частин 3 та 4 статті 8-2 Закону України «Про оренду землі» особа, якій належить право користування істотною частиною масиву земель сільськогосподарського призначення, має право орендувати інші земельні ділянки сільськогосподарського призначення, розташовані у такому масиві, а у разі якщо інші земельні ділянки перебувають в оренді, - на одержання їх у суборенду, за умови передачі їх власнику (орендарю) у користування (оренда, суборенда) іншої земельної ділянки, розташованої у цьому ж масиві, на такий самий строк та на таких самих умовах, якщо внаслідок черезсмужжя невикористання таких земельних ділянок створює перешкоди у раціональному використанні земельних ділянок, що перебувають у користуванні цієї особи.

За наявності пропозиції іншої особи щодо укладення договору оренди цієї ж земельної ділянки, особа (крім особи, яка має переважне право на поновлення договору оренди відповідно до статті 33 цього Закону), якій належить право користування істотною частиною масиву земель сільськогосподарського призначення, має переважне право на укладення договору оренди на умовах, не гірших, ніж умови для зазначеної особи. За наявності пропозиції особи, яка має переважне право на поновлення договору оренди відповідно до статті 33 цього Закону, на укладення договору оренди цієї ж земельної ділянки переважне право, встановлене цією частиною, не застосовується.

Закон України «Про оренду землі» було доповнено статтею 8-2 Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» № 2498-VIII від 10 липня 2018 року. У прикінцевих положеннях Закону № 2498-VIII вказано, що він набирає чинності з 01 січня 2019 року.

З огляду на викладене, посилання скаржника на необхідність застосування положень статті 8-2 Закону України «Про оренду землі» є безпідставними, оскільки вказана норма Закону не існувала на час виникнення спірних правовідносин.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції у повному обсязі дослідивши надані сторонами докази, правильно застосував норми матеріального права та прийшов до обґрунтованого переконання про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ФГ «Степ».

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обгрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Відповідно до статті 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги ФГ «Степ» та залишенні рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 10 вересня 2019 року у справі, що переглядається, без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів судової палати

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Степ» залишити без задоволення.

Рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 10 вересня 2019 року у справі за позовом Фермерського господарства «Степ» до іноземного підприємства «Агро-Вільд Україна», ОСОБА_1 про визнання недійсним договору та скасування реєстрації права залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції на протязі тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Судді Н.І. Гончар

Т.Л. Фетісова

Ю.В. Сіренко

Повний текст постанови складений 24 грудня 2019 року.: