Постанова

Іменем України

11 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 642/235/19

провадження № 61-11544св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Кривцової Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

заявник (стягувач) - Кредитна спілка «Соколов»,

представник заявника - ОСОБА_3 ,

суб`єкт оскарження - головний державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області Ступін Володимир Віталійович,

заінтересована особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну

скаргу Кредитної спілки «Соколов», в інтересах якої діє Соколова Катерина Юріївна, на постанову Харківського апеляційного суду від 08 травня

2019 року у складі колегії суддів: Пилипчук Н. П., Кругової С.С., Маміної О. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2019 року Кредитна спілка «Соколов» (далі - КС «Соколов») звернулась до суду із скаргою на постанову старшого державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби

по Новобоварському та Холодногірському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Ступіна В. В.

від 30 грудня 2018 року про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту другого статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Скарга мотивована тим, що рішенням Ленінського районного суду

м. Харкова від 01 вересня 2015 року позовні вимоги КС «Соколов» задоволені. Стягнуто з ОСОБА_2 суму боргу за кредитним договором. Вказане рішення набрало законної сили.

29 грудня 2015 року виданий виконавчий лист, який пред`явлений до виконання до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області (далі - МВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків ГТУЮ

у Харківській області).

30 грудня 2018 року на адресу КС «Соколов» надійшов лист з постановою МВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків ГТУЮ

у Харківській області про повернення виконавчого документа стягувачу за виконавчим листом. Вказана постанова є незаконною, так як представником стягувача направлялось клопотання до МВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків ГТУЮ

у Харківській області про перевірку інформації щодо майнового стану боржника, однак було проігнороване. Крім цього, державним виконавцем не були направлені необхідні запити щодо виявлення майна боржника.

Ураховуючи викладене, КС «Соколов» просила суд визнати незаконними дії старшого державного виконавця МВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків ГТУЮ у Харківській області Ступіна В. В. щодо повернення виконавчого документа стягувачеві у межах виконавчого провадження № 51841374 при виконанні виконавчого листа у справі

№ 642/4071/15-ц, виданого Ленінським районним судом м. Харкова; визнати неправомірною постанову головного державного виконавця МВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків ГТУЮ

у Харківській області Ступіна В. В. щодо повернення виконавчого документа стягувачеві у межах виконавчого провадження № 51841374 при виконанні виконавчого листа у справі № 642/4071/15-ц, виданого Ленінським районним судом м. Харкова.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2019 року

у складі судді Грінчук О. П. скаргу КС «Соколов» задоволено.

Визнано незаконними дії старшого державного виконавця МВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків ГТУЮ

у Харківській області Ступіна В. В. щодо повернення виконавчого документа стягувачу в межах виконавчого провадження № 51841374 при виконанні виконавчого листа у справі № 642/4071/15-ц виданого Ленінським районним судом м. Харкова.

Визнано неправомірною постанову старшого державного виконавця

від 12 грудня 2018 року МВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків ГТУЮ у Харківській області Ступіна В. В. щодо повернення виконавчого документа стягувачеві в межах виконавчого провадження

№ 51841374 при виконанні виконавчого листа у справі № 642/4071/15-ц про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором.

Судове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що державний виконавець не здійснив перевірку майнового стану боржника за клопотанням стягувача, матеріали справи не містять відомостей щодо встановлення місця знаходження боржника, відомостей щодо перетинання державного кордону, щодо розшуку боржника, тобто державним виконавцем не були зроблені всі необхідні заходи примусового виконання рішення.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Харківського апеляційного суду від 08 травня 2019 року апеляційну скаргу головного державного виконавця МВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків ГТУЮ

у Харківській області в Харківській області Ступіна В. В. задоволено.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2019 року скасовано, у задоволенні скарги КС «Соколов» відмовлено.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що державним виконавцем вжиті всі необхідні заходи щодо розшуку майна боржника та встановлено, що у боржника відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення

в рахунок погашення заборгованості, а тому судом не встановлено порушення державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження» і прав заявника.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду, КС «Соколов»

в інтересах якої діє ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Верховного Суду від 29 липня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У серпні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 грудня 2019 року вказану справу призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції

дійшов помилкового висновку про те, що державним виконавцем вжиті всі необхідні заходи щодо розшуку майна боржника відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Зазначає, що перевірка майнового стану боржника не проводилась, на підставі того, що ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова

від 06 лютого 2017 року боржника ОСОБА_2 оголошено в розшук.

Відзив на касаційну скаргу учасників справи

У серпні 2019 року головний державний виконавець МВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків ГТУЮ

у Харківській області Ступін В. В. подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому зазначає, що постанова апеляційного суду законна та обґрунтована, доводи касаційної скарги вказаних висновків не спростовують.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

29 грудня 2015 року Ленінським районним судом м. Харкова видано виконавчий лист у справі № 642/4071/15-ц про стягнення з ОСОБА_2

на користь КС «Соколов» заборгованості за кредитним договором у сумі

24 805 грн.

Постановою головного державного виконавця МВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків ГТУЮ у Харківській області

Ступіна В. В. від 12 грудня 2018 року виконавчий лист у справі

№ 642/4071/15-ц повернутий стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з тим, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (а.с. 21).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга КС «Соколов»,в інтересах якої діє ОСОБА_3 , підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під

час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Зазначене конституційне положення відображено й у частинах першій та другій статті 18 ЦПК України,судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Тривале невиконання рішень, постановлених національними судами,

є системною проблемою України, яка констатована у декількох рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

ЄСПЛ в пункті 40 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення ЄСПЛ у справі «Піалопулос та інші проти Греції»).

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження

і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах,

у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини восьмої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше, ніж один раз на два

тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше, ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення,

а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні скарги КС «Соколов», указаних вимог закону не врахував та дійшов помилкового висновку про те, що державним виконавцем вжито всіх заходів щодо розшуку майна боржника, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості.

Натомість суд першої інстанції, на підставі належно оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов обґрунтованого висновку про те, що державним виконавцем не було проведено всіх необхідних заходів примусового виконання рішення.

Судом першої інстанції встановлено, що представником стягувача направлялось до МВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків ГТУЮ у Харківській області клопотання про перевірку даних щодо діяльності боржника, однак згідно зі вивченими матеріалами виконавчого провадження, вказана перевірка не була проведена. Відповідно до роздруківки з мережі Інтернет державний виконавець помилково дійшов до висновку про проведення повної перевірки щодо встановлення місця роботи чи діяльності боржника.

Крім цього, судом зазначено, що у матеріалах виконавчого провадження відсутні відомості щодо встановлення місця знаходження боржника, наявність закордонного паспорта, відомості щодо перетинання державного кордону. При цьому судом зазначено, що державний виконавець намагався направити запит до Державної прикордонної служби України, однак останній вказаного запиту не отримав, а тому в матеріалах провадження відсутні необхідні відомості з цього приводу та відомості щодо розшуку боржника.

Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального права та із дотриманням норм процесуального права, тому це рішення необхідно залишити в силі,

а рішення апеляційного суду - скасувати.

Керуючись статтями 402, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Кредитної спілки «Соколов», в інтересах якої діє Соколова Катерина Юріївна, задовольнити.

Постанову Харківського апеляційного суду від 08 травня 2019 року скасувати.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2019 року залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Г. В. Кривцова

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк