Головуючий суду 1 інстанції - Журавель Т.С.
Доповідач -Коновалова В.А.
Справа № 428/8964/17
Провадження № 22-ц/810/32/18
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 лютого 2019 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Коротенка Є.В., Луганської В.М.,

за участю секретаря судового засідання Перишкіна Т.М.,

учасники справи:

боржник - ОСОБА_2,

стягувач - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на ухвалу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 26 жовтня 2017 року, постановлену у складі судді Журавель Т.С. в м. Сєвєродонецьк Луганської області,

за клопотанням мирового судді судової ділянки № 2 Каменського судового району Ростовської області Російської Федерації про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення мирового судді судової ділянки № 2 Каменського судового району Ростовської області від 20 квітня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування додаткових витрат на дитину для придбання ліків та консультацій лікарів,

в с т а н о в и в:

У серпні 2017 року до Сєвєродонецького міського суду Луганської області надійшло клопотання мирового судді судової ділянки № 2 Каменського судового району Ростовської області Російської Федерації про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення мирового судді судової ділянки № 2 Каменського судового району Ростовської області від 20 квітня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування додаткових витрат на дитину для придбання ліків та консультацій лікарів.

Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 26 жовтня 2017 року у задоволенні зазначеного клопотання про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення мирового судді судової ділянки № 2 Каменського судового району Ростовської області від 20 квітня 2017 року відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити клопотання мирового судді судової ділянки № 2 Каменського судового району Ростовської області Російської Федерації, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в судове засідання була викликана лише одна сторона у справі - боржник, чим порушено принцип змагальності.

Крім того, ОСОБА_3 посилається на те, що судом першої інстанції не з'ясовано, на яке судове рішення боржником відправлена апеляційна скарга. Посилання суду першої інстанції на те, що копія рішення була відправлена боржнику неналежним чином, не містить посилання на докази.

Додатково ОСОБА_3 вказує на те, що суд безпідставно вважає довідку щодо повідомлення боржника про розгляд справи неналежно оформленим документом.

Стягувач в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце повідомлений належним чином і в установленому законом порядку.

Боржник в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнав.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення боржника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу від 26 жовтня 2017 року про відмову у задоволенніклопотання мирового судді судової ділянки № 2 Каменського судового району Ростовської області Російської Федерації, суд першої інстанції виходив з того, що боржник був позбавлений можливості взяти участь у судовому процесі через те, що йому не було належним чином повідомлено про розгляд справи, а також на рішення світового судді судової ділянки № 2 Каменського судового району Ростовської області Російської Федерації від 20.04.2017 року подано апеляційну скаргу, відомості про розгляд якої відсутні.

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки суд до такого висновку дійшов передчасно.

Відповідно до статті 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного Законодавства України.

Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору (ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України»).

В Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті (частина 1 статті 81 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

Згідно статті 390 ЦПК України (в редакції на час розгляду клопотання судом першої інстанції) рішення іноземного суду (суду іноземної держави; інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних чи господарських справ; іноземних чи міжнародних арбітражів) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності. У разі якщо визнання та виконання рішення іноземного суду залежить від принципу взаємності, вважається, що він існує, оскільки не доведено інше.

Відповідно до ч.ч. 1-5 статті 395 ЦПК України (в редакції на час розгляду клопотання судом першої інстанції) про надходження клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду суд у п'ятиденний строк письмово повідомляє боржника і пропонує йому у місячний строк подати можливі заперечення проти цього клопотання.

Після подання боржником заперечень у письмовій формі або у разі його відмови від подання заперечень, а так само коли у місячний строк з часу повідомлення боржника про одержане судом клопотання заперечення не подано, суддя постановляє ухвалу, в якій визначає час і місце судового розгляду клопотання, про що сторони повідомляються письмово не пізніше ніж за десять днів до його розгляду.

За заявою будь-якої із сторін і за наявності поважних причин суд може перенести час розгляду клопотання, про що повідомляє сторони.

Розгляд клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду проводиться суддею одноособово у відкритому судовому засіданні.

Неявка без поважних причин у судове засідання будь-якої із сторін або їх представників, стосовно яких суду відомо про своєчасне вручення їм повістки про виклик до суду, не є перешкодою для розгляду клопотання, якщо будь-якою з сторін не було порушено питання про перенесення його розгляду.

Із системного аналізу зазначеної норми права вбачається, що розгляд клопотанняпро надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду проводиться суддею одноособово у відкритому судовому засіданні із письмовим повідомленням сторін не пізніше ніж за десять днів до його розгляду.

Аналогічні положення закріплені у ст. 467 ЦПК України.

Порядок вручення судових повісток визначений ч. 7 ст. 76 ЦПК України(в редакції на час розгляду клопотання судом першої інстанції), яка передбачає, що особам, які проживають за межами України, судові повістки вручаються в порядку, визначеному міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, в разі відсутності таких - у порядку, встановленому статтею 419 цього Кодексу.

Із матеріалів справи вбачається, що стягувач ОСОБА_3 мешкає в Російській Федерації.

Відповідно до статті 415 ЦПК України (в редакції на час розгляду клопотання судом першої інстанції) у разі якщо в процесі розгляду справи суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, суд України може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі - іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Доручення суду України надсилається у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, а якщо міжнародний договір не укладено, - Міністерству юстиції України, яке надсилає доручення Міністерству закордонних справ України для передачі дипломатичними каналами.

Законом України «Про ратифікацію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах» від 10 листопада 1994 року ратифікована Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року, яка набула чинності з 14 квітня 1995 року і передбачає визнання та виконання рішень Російської Федерації Україною.

Статтею 5 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах передбачено, що при виконанні цієї Конвенції компетентні установи юстиції Договірних Сторін зносяться один з одним через свої центральні органи, якщо тільки цією Конвенцією не встановлений інший порядок зносин.

У пункті 2.1, 2.1.1 Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 27.06.2008 року за № 1092/5/54 зазначено, що у разі, якщо при розгляді цивільної справи в суду України виникне необхідність у врученні документів або отриманні доказів, у проведенні окремих процесуальних дій за кордоном, суд України складає доручення про надання правової допомоги за кордоном.

Доручення складається судом України, який розглядає цивільну справу, і повинно містити інформацію та документи, передбачені міжнародним договором України. Доручення адресується компетентному суду запитуваної держави.

Однак, судом першої інстанції у достатній мірі зазначені вимоги законів України та Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах не були враховані при вирішенні клопотання мирового судді судової ділянки № 2 Каменського судового району Ростовської області Російської Федерації про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України.

Як вбачається з матеріалів справи, зазначене клопотання розглядалось 26 жовтня 2017 року у судовому засіданні без участі осіб, які беруть участь у справі. При цьому, вматеріалах справи відсутні відомості про належне повідомлення в установленому законом порядку стягувача ОСОБА_3 про день, час і місце розгляду зазначеного клопотання.

Таким чином, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості про повідомлення стягувача ОСОБА_3 про час і місце розгляду клопотання мирового судді судової ділянки № 2 Каменського судового району Ростовської області Російської Федерації про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України, як це передбачено статтею 395 ЦПК України (в редакції на час розгляду клопотання судом першої інстанції), то колегія суддів вважає, що клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглянуто всупереч вимогам статті 395 ЦПК України (в редакції на час розгляду клопотання судом першої інстанції) без відповідного повідомлення боржника.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції під час постановлення оскаржуваної ухвали порушено норми процесуального права, у зв'язку з чим наявні підстави для скасування ухвали Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 26 жовтня 2017 року і направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, п. 6 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 26 жовтня 2017 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 11 лютого 2019 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді Є.В. Коротенко

В.М. Луганська