Дата документу 28.01.2019 Справа № 335/3267/14
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 335/3267/14Головуючий у 1-й інстанції Макаров В.О.
Пр. № 22-ц/807/788/19Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Бєлки В.Ю., Воробйової І.А.,

за участі секретаря Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 серпня 2014 року у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (надалі - Банк) до ОСОБА_2, як правонаступника померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року відповідача ОСОБА_4, про звернення стягнення на предмет іпотеки

ВСТАНОВИВ:

04 жовтня 2011 року Банк звернувся до суду із вищезазначеним позовом до ОСОБА_4 (т.с. 1 а.с. 2-5), та в якому просив:

- в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ZPAAGF 50090015 від 02.08.2005 року, станом на 19.08.2011 року в розмірі 64368,20 доларів США, що за курсом 7,97 відповідно до службового розпорядження НБУ № 205/314 від 18.08.2011 року становить 513078, 92 грн., яка складається із заборгованості за кредитом - 22288,25 доларів США та еквівалентно 177637,35 грн., заборгованості за процентами -14968,70 доларів США, що еквівалентно 119300,53 грн., заборгованості по комісії - 2494,89 доларів США, що еквівалентно 19884,27 грн., пені - 24616,36 доларів США, що еквівалентно 19617,04 грн., звернути стягнення на квартиру загальною площею 49,18 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № б/н від 02.08.2005 року) Банком з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням Банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу;

- виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та проживають у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1, зі зняттям з реєстраційного обліку у Відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України м. Запоріжжя;

- стягнути з відповідача судові витрати: судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1708,50 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду судового процесу 120,00 грн.

Ухвалою суду першої інстанції від 06 жовтня 2011 року (суддя Рибалко Н.І., т.с. 1 а.с. 25) провадження у цій справі за вищезазначеним позовом відкрито.

24.04.2012 року (т.с. 1 а.с. 31) ОСОБА_2, як спадкоємець (мати) повідомила Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя про те, що рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 березня 2011 року у справі ЄУН № 0814/2о-33/2011 (т.с. 1 а.с. 52) відповідача у цій справі ОСОБА_4 оголошено померлим, видано свідоцтво про смерть останнього ІНФОРМАЦІЯ_1 року (т.с. 1 а.с. 53) та просила залучити її до участі у цій справі як правонаступника відповідача.

Ухвалою суду першої інстанції від 03 травня 2012 року (т.с. 1 а.с. 61) витребувано фотокопію відповідної спадкової справи у Третьої Запорізької державної нотаріальної контори.

22.05.2012 року на виконання вищезазначеної ухвали суду першої інстанції Третя Запорізька державна нотаріальна контора надала суду для долучення до матеріалів цієї справи фотокопію спадкової справи після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 (т.с. 1 а.с. 68-89).

Ухвалою суду першої інстанції від 09 серпня 2012 року до участі у справі правонаступником після його смерті залучена ОСОБА_2

У квітні 2013 року Банк подав уточнену позовну заяву до ОСОБА_2, як правонаступника померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року відповідача ОСОБА_4 (т.с. 1 а.с. 168-169), в якій, з урахуванням часу відкриття спадщини 15.03.2011 року, просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ZPAAGF50090015 від 02.08.2005 року, станом на 04.04.2013 року в розмірі 59341,44 доларів США, що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 04.04.2013 року складає 474138,11 грн., яка складається із заборгованості за кредитом - 22464,91 доларів США, заборгованості за процентами - 13665,04 доларів США, заборгованості по комісії - 2343,70 доларів США, пені - 20867,79 доларів США, звернути стягнення на квартиру загальною площею 49,18 кв. м, житловою площею 31,75 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № б/н від 02.08.2005 року Банком з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмета іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах та організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення банком всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки; стягнути з відповідача на користь Банку судові витрати: судовий збір за подання позовної заяви 1708,50 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду судового процесу 120,00 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16 квітня 2013 року (суддя Рибалко Н.І. а.с. 174-176) позов Банку у цій справі залишено без задоволення.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 31 липня 2013 року (судді Боєва В.В., Денисенко Т.С., Коваленко А.І. т.с. 1 а.с. 207-210) апеляційну скаргу Банку відхилено, рішення суду першої інстанції у цій справі залишено без змін.

Ухвалою ВССУ від 12 березня 2014 року (т.с. 1 а.с. 236-237) касаційну скаргу Банку задоволено, рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя (суддя Макаров В.О. т.с. 2 а.с. 2) справу прийнято до провадження.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 серпня 2014 року (суддя Макаров В.О., т.с. 2 а.с. 71-72) позовні вимоги Банку задоволено.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ZPФФGF50090015 від 02.08.2005 року в розмірі 59341,44 доларів США, що за курсом 7.99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 04.04.2013 року складає 474138,11 грн., звернуто стягнення на квартиру загальною площею 49,18 кв. м житловою площею 31,75 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № 630 від 03.08.2005 року) Банком з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно де поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення Банком всіх передбачених нормативне-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Банку судові витрати пов'язані зі сплатою судового збору у розмірі 1700,00 грн., та витрати пов'язані зі сплатою ІТЗ у розмірі 120,00 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_2 у своїй апеляційні скарзі (т.с. 2 а.с. 75-80) просила рішення суду першої скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити Банку у задоволенні позову у повному обсязі, судові витрати стягнути із позивача.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 18 жовтня 2016 року (судді Онищенко Е.А., Ломейко В.О., Кухар С.В. т.с. 3 а.с. 71-77) апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 серпня 2014 року у цій справі скасовано, ухвалено нове рішення наступного змісту. У задоволенні позову Банку до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено.

Ухвалою ВССУ від 18 березня 2015 року (т.с. 2 а.с. 139-141) в порядку часткового задоволення касаційної скарги Банку рішення Апеляційного суду Запорізької області від 18 жовтня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 29 липня 2015 року (т.с. 2 а.с. 157) задоволено самовідвід суддів Боєвої В.В. та Коваленко А.І.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 26 листопада 2015 року (судді Савченко О.В., Кочеткова І.В., Маловічко С.В., т.с. 2 а.с. 205-209) апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 серпня 2014 року в цій справі змінено.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №ZPAAGF50090015 від 02 червня 2005 року, укладеним з ОСОБА_4, в розмірі 44427,36 доларів США, визначеної станом на 15 березня 2011 року - дату смерті позичальника, яка включає: заборгованість за тілом кредиту 20839,39 доларів США, заборгованість за відсотками 13665,04 долари США, заборгованість з комісії 2305,90 долари США, пеня 7617,03 долари США, звернуто стягнення на нерухоме майно - квартиру, загальною площею 49,18 кв. м, житловою площею 31,75 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка належить іпотекодавцю ОСОБА_4, спадкоємцем якого являється ОСОБА_2, на підставі договору купівлі-продажу від 03.08.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу за реєстровим №1465.

Звернення стягнення на предмет іпотеки провести із застосуванням процедури, передбаченої ст.38 Закону України «Про іпотеку» та встановлено початкову ціну продажу предмету іпотеки 265732,00 грн.

Судові витрати Банку у цій справі віднесено на користь держави.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою ВССУ від 20 квітня 2016 року (т.с. 3 а.с. 28-30) в порядку часткового задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 рішення Апеляційного суду Запорізької області від 26 листопада 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 18 жовтня 2016 року (суддя Подліянова Г.С., Кримська О.М., Дашковська А.В., т.с. 3 а.с. 71-77) апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Орджонікідзевсьбкого районного суду м. Запоріжжя від 04 серпня 2014 року у цій справі скасовано. Ухвалено нове рішення. В задоволенні позову Банку до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2018 року (т.с. 3 а.с. 128-133) в порядку часткового задоволення апеляційної скарги Банку рішення Апеляційного суду Запорізької області від 18 жовтня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017 року №452/2017 ліквідовано зокрема: Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область з місцезнаходженням у місті Запоріжжі.

Указом Президента України № 297/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Запорізької області переведені до Запорізького апеляційного суду, який почав роботу з 05 жовтня 2018 року.

10 грудня 2018 року дана справа надійшла на новий апеляційний розгляд до Запорізького апеляційного суду (т.с. 3 а.с. 134).

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Воробйову І.А. і Бєлку В.Ю. (т.с. 3 а.с. 135).

Ухвалою апеляційного суду (т.с. 3 а.с. 136) дану справу прийнято до провадження, призначено до апеляційного розгляду (т.с. 3 а.с. 137).

ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_6 подала апеляційному суду письмові пояснення до своєї апеляційної скарги у цій справі (т.с. 3 а.с. 143-144).

Банк при новому її апеляційному розгляді не скористався своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу у цій справі.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

У судове засідання 28 січня 2019 року повідомлена належним чином апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи (т.с. 3 а.с. 142) відповідач ОСОБА_2 не з'явилась, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістила, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавала.

В силу вимог ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажною причину неявки у дане судове засідання відповідача ОСОБА_2 і на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України ухвалив розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю останньої за присутністю її представника ОСОБА_6 (т.с. 3 а.с. 144, який не є адвокатом, але був допущений до участі у цій справі раніше ще судом першої інстанції) та представника Банку за довіреністю (т.с. 3 а.с. 145-146) адвоката Мельникової Я.В., назву якого було змінено з 21.05.2018 року на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК».

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, які не оспорювали: 1) зміну назви Банку з 21.05.2018 року у вищезазначений спосіб, 2) ціну предмету іпотеки за звітом у цій справі 265732,00 грн., 3) а також те, що рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19.10.2006 року в іншій цивільній справі № 2-3050/06 про стягнення заборгованості з ОСОБА_4 на користь Банку за вищезазначеним кредитним договором станом на 11.07.2006 року у розмірі 22152,55 доларів США в гривневому еквіваленті 111870,38 грн. є чинним та не виконано, навіть, в будь-якій частині; перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В силу вимог ст. 374 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право:

1) залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення;

2) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково і ухвалення у відповідній частині нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (ст. 376 ч. 4 ЦПК України).

В силу вимог ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що задовольняючи позов Банку у цій справі у повному обсязі (т.с. 2 а.с. 71-72), суд першої інстанції керувався ст. ст.124 Конституції України, ст. ст. 33, 35, 39-40 ЗУ «Про іпотеку», ст. ст. 11, 1218, 1269, 1296, 1297 ЦК України, ст. ст. 3, 7, 11, 60-61, 157,209, 212-213, 215, 224 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, та виходив із обґрунтованості та доведеності всіх позовних вимог Банку у цій справі.

Проте, із такими висновками суду першої інстанції у цій справі можна погодитись лише частково з таких підстав.

З 15.12.2017 року набрав законної сили ЦПК України в новій редакції, саме його нормами має керуватись та керується апеляційний суд при апеляційному перегляді цієї справи.

Разом із тим, при перевірці законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі апеляційний суд має враховувати також положення ЦПК України, в редакції, що була чинною до 14.12.2017 року включно, тобто чинною на час ухвалення оскаржуємого рішення судом першої інстанції у цій справі (04 серпня 2014 року).

Ст. 263 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року (аналог ст. 213 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно) містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року (аналог ст. 214 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно) - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у цій справі відповідає лише частково.

Так, хоча судом першої інстанції було правильно встановлено, що 02 серпня 2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» (нова назва АТ КБ «ПРИВАТБАНК», т.с. 3 а.с. 146) та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 26880 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,92% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення коштів до 04 серпня 2025 року (т.с. 1 а.с. 15-17).

На забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором сторони 03 серпня 2005 року уклали договір іпотеки (т.с. 1 а.с. 12-14), згідно якого ОСОБА_4 надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 49,18 кв. м, житловою площею 31,75 кв. м, яка розташована АДРЕСА_1.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 березня 2011 року ОСОБА_4 оголошено померлим, рішення набрало законної сили 15 березня 2011 року (т.с. 1 а.с. 52).

19 квітня 2011 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції зроблено актовий запис про смерть ОСОБА_4, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_1 року (т.с. 1 а.с. 53).

Спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 є його мати - ОСОБА_2, яка у встановлений законом строк прийняла спадщину, проте свідоцтва про право на спадщину не отримала.

Суд першої інстанції правильно вважав у цій справі, що Банк має право на звернення стягнення на вищезазначену іпотечну квартиру шляхом продажу останньої Банком з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно де поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення Банком всіх передбачених нормативне-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.

Оскільки, це узгоджується із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя (п. 26 іпотечного договору між Банком та ОСОБА_4 т.с. 1 а.с. 14) та не суперечить порядку, передбаченому ст. 38 ЗУ «Про іпотеку».

Разом із тим, суд першої інстанції допустився помилки при визначенні розміру заборгованості ОСОБА_2, як правонаступника померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року відповідача ОСОБА_4, за вищезазначеним кредитним договором № ZPФФGF 50090015 від 02.08.2005 року, в рахунок погашення якої слід звернути стягнення на іпотечну квартиру у вищезазначений у цій справі спосіб.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що ще у липні 2006 року Банк звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя із позовом до ОСОБА_4. про дострокове стягнення заборгованості за вищезазначеним договором з ОСОБА_4, у зв'язку з невиконанням зобов'язання по поверненню кредиту, який рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2006 року було задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 заборгованість станом на 11.07.2006 року у розмірі 22152,55 доларів США, що за курсом Національного банку України складало 111870, 38 грн. та яка складалась з заборгованості за кредитом у розмірі 20717,34 доларів США, простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 122,05 доларів США, заборгованості за відсотками у розмірі 57,26 доларів США, простроченої заборгованості за відсотками у розмірі 962,10 доларів США, простроченої комісії у розмірі 189,00 доларів США та пені у розмірі 104,80 доларів США (т.с. 2 а.с. 17-18).

Сторони у цій справі в апеляційному суді визнали, що вищезазначене рішення суду про стягнення заборгованості набрало законного сили та є чинним на час розгляду цієї справи, перебувало на примусовому виконанні (т.с. 2 а.с. 19-24), проте, останнє до теперішнього часу не виконано у повному обсязі (ст. 82 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року).

При вищевикладених обставинах, Банк, скориставшись своїм правом на дострокове стягнення вказаної заборгованості за вищезазначеним кредитним договором, змінив таким чином строк виконання основного зобов'язання за останнім, який настав на час звернення Банку із вищезазначеним позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості у липні 2006 року, не пізніше 11.07.2006 року.

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Останнє узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц провадження № 14-154цс18, в якому зазначено, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Останній має враховуватись загальними судами щодо застосування відповідних норм права в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.1017 року.

У цій справі Банк звернувся до суду першої інстанції із позовом до ОСОБА_9 про звернення стягнення 04.10.2011 року (т.с. 1 а.с. 2).

При цьому, Банком було нараховано заборгованості, на яку слід звернути стягнення:

- спочатку станом на 19 серпня 2011 року - 64368,20 доларів США, що за курсом 7,97 відповідно до службового розпорядження НБУ від 18.08.2011 року становить 513078,92 грн., та яка складається із заборгованості за кредитом - 22288,25 доларів США та еквівалентно 177637,35 грн., заборгованості за процентами -14968,70 доларів США, що еквівалентно 119300,53 грн., заборгованості по комісії - 2494,89 доларів США, що еквівалентно 19884,27 грн., пені - 24616,36 доларів США, що еквівалентно 19617,04 грн. (т.с. 1 а.с.3, 105-108);

- у подальшомустаном на 04 квітня 2013 року, з урахуванням часу відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 року (дня смерті ОСОБА_4.) - 59341,44 доларів США, що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 04.04.2013 року складає 47438,11 грн., яка складається із наступного: 22464,91 доларів США - заборгованості за кредитом, 13665,04 доларів США - заборгованості по процентам за користування кредитом, 2343,70 доларів США - заборгованості по комісії за користування кредитом, 20867,79 доларів США - пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором (т.с1 а.с.168-169).

ОСОБА_2, як правонаступник померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року відповідача ОСОБА_4 подала суду першої інстанції заяву про застосування строку позовної давності після залучення її до участі у цій справі в якості правонаступника (т.с. 1 а.с.129).

Проте, суд першої інстанції у цій справі мав відмовити Банку у зверненні стягнення на предмет іпотеки у цій справі в рахунок, погашення заборгованості ОСОБА_4 за вищезазначеним кредитним договором, яка становить більший розмір та період нарахування ніж, раніше була вже стягнута за рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2006 року станом на 11.07.2006 року за безпідставністю нарахування останньої.

Оскільки, у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, комісії та пеню за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язанні.

Останнє узгоджується із правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 провадження № 14-10 цс 18, та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-цпровадження № 14-154цс18, врахування яких є обов'язковим для апеляційного суду у цій справі при новому апеляційному розгляді у тому числі в силу вимог ст. 417 ч. 1 ЦПК України.

Звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості та стягнення заборгованості - це різні способи захисту прав Банку за вищезазначеним кредитним договором, застосування одного із них раніше Банком за рішенням суду не виключає можливість застосування іншого за рішенням суду у цій справі.

До заборгованості станом на 11.07.2006 року у розмірі 22152,55 доларів США та яка складалась з заборгованості за кредитом у розмірі 20717,34 доларів США, простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 122,05 доларів США, заборгованості за відсотками у розмірі 57,26 доларів США, простроченої заборгованості за відсотками у розмірі 962,10 доларів США, простроченої комісії у розмірі 189,00 доларів США та пені у розмірі 104,80 доларів США, яка є складовою частини заборгованості, заявленої Банком у цій справі у своєму позові, в рахунок погашення якої у тому числі Банк просив звернути стягнення у цій справі, що визнається сторонами у цій справі, та яка раніше вже була стягнута з ОСОБА_4 за рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19.10.2006 року в іншій цивільній справі № 2-3050/06 (т.с. 2 а.с. 17-18), яке є чинним на час розгляду цієї справи (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні), не може бути застосована позовна давність, остання є вже безспірною, тому Банк мав право звернути стягнення в рахунок погашення цієї заборгованості на вищезазначений предмет іпотеки у цій справі.

Крім того, зазначена заборгованість не могла бути перерахована Банком за новим курсом долару США (7.99) по відношенню до гривні України у цій справі.

Оскільки, станом на час ухвалення рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19.10.2006 року в іншій цивільній справі № 2-3050/06 (т.с. 2 а.с. 17-18) Банк визначився, що сума боргу ОСОБА_4 за вищезазначеним кредитним договором станом на 11.07.2006 року у розмірі 22152,55 доларів США за курсом НБУ 5,05 складала саме 111870,38 грн., і стягнув зазначену заборгованість в межах заявлених Банком позовних вимог у вказаній справі саме у гривневому еквіваленті.

Банк сам визначив заборгованість у валюті гривні України, погодився із вказаним вище судовим рішенням, яким таку заборгованість було стягнуто з ОСОБА_4, вказане рішення суду з цих підстав в апеляційному порядку не оскаржував. Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Згідно із правовим висновком Великої палати Верховного Суду неможливим є стягнення курсової різниці по валютному кредиту після стягнення боргу в гривні (справа № 750/8676/15-ц).

Разом із тим, безпідставними є доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що судом не вказано початкової ціни продажу предмету іпотеки, як на підставу саме для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі.

Виходячи зі змісту поняття «ціна» як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм ст.ст.38,39 Закону «Про іпотеку» Верховний Суд України в своїх постановах №6-61 цс 15 від 21.05.2015 року, 6-1935 цс 15 від 07.10.2015 року дійшов правового висновку, що у розумінні норми ст.39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, визначеною ст.38 цього закону.

При укладенні договору іпотеки сторони узгодили ринкову вартість іпотечного майна і визначили її вартість станом на серпень 2005 року у сумі 106155,00 грн. (т.с.1 а.с.12 зворот).

На час розгляду справи ринкова вартість іпотечного майна збільшилась і відповідно до звіту про оцінку майна від 05.11.2015 року, складеного незалежним оцінювачем ФОП ОСОБА_11, становить 265732,00 грн. (т.с. 2 а.с. 184-201).

Представники сторін в апеляційному суді не заперечували проти початкової ціни продажу предмету іпотеки у відповідності із вищезазначеним звітом від 05.11.2015 року у розмірі 265732,00 грн.

Про смерть боржника ОСОБА_4 спадкоємець ОСОБА_2 повідомила Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя 24 квітня 2012 року (т.с. 1 а.с. 51).

З вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки до спадкоємця померлого боржника в порядку ст. 1281 ЦК України Банк звернулося до суду 06 квітня 2013 року, подавши уточнений позов, в якому розмір заборгованості ним було визначено у сумі 59341,44 доларів США (т.с. 1 а.с. 105, 168, 170).

Крім того, правила ст. 1281 ЦК України щодо строку пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємця не застосовуються до зобов'язань, забезпечених іпотекою (постанова ВССУ від 18 березня 2015 року у цій справі т.с. 2 а.с. 140 зворот).

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Встановлено, що ОСОБА_2 вважається спадкоємцем першої черги за законом, який прийняв спадщину у вигляді вищезазначеної іпотечної квартири після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 Оскільки, остання своєчасно 11.05.2011 року звернулась до Третьої Запорізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття цієї спадщини (т.с. 1 а.с. 70).

Спадщина спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

Ч. 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Встановлено, що постановою нотаріуса Третьої Запорізької державної нотаріальної контори від 07.04.2015 року (т.с. 2 а.с. 177) ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищезазначену іпотечну квартиру після смерті сина ОСОБА_4 не у зв'язку із тим, що остання не має на це право, а з формальних підстав (у зв'язку із тим, що не надані документи, потрібні для вчинення нотаріальної дії).

Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст. 1296 ЦК України є правом, а не обов'язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора.

Відповідно до правової позиції висловленої Верховним Судом України у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-1286цс15 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено підстави припинення іпотеки, однак такої підстави, як смерть iпотекодавця, положення зазначеної норми не містять.

Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону.

Відповідно до статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

У ст. 23 цього ж Закону зазначено, що у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки. Оскільки, позов заявлено саме про звернення стягнення на предмет іпотеки, а не про стягнення заборгованості, тому задоволенню підлягають вимоги в межах строку позовної давності та в межах вартості іпотечного майна.

Встановлено, що вимоги іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, у розмірі 22152,55 доларів США, що за курсом Національного банку України складало на 11.07.2006 року 111870,38 грн., які підлягають задоволенню у цій справі, є в межах строку позовної давності та вартості предмета іпотеки.

Крім того, суд першої інстанції допустився помилки при вирішенні питання про розподіл судових витрат у вигляді судового збору у розмірі 1700,00 грн. (т.с. 1 а.с. 1), сплачених Банком при подачі вищезазначеного позову до суду першої інстанції за позовні вимоги до відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки, стягнувши останні оскаржуємим рішенням на користь Банку з відповідача ОСОБА_2, яка є особою з інвалідністю ІІ групи з 11.02.2008 року безстроково (т.с. 1 а.с. 73) та, відповідно, в силу вимог ЗУ «Про судовий збір» була звільнена від сплати останніх у цій справі, а тому суд першої інстанції мав їх компенсувати останній за рішенням суду у цій справі за рахунок держави.

Від сплати судових витрат у вигляді витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цієї справи у розмірі 120,00 грн. (т.с. 1 а.с. 1) ОСОБА_2 не була звільнена в силу вимог закону, тому останні правильно були стягнуті з неї оскаржуємим рішенням суду першої інстанції у цій справі, останнє є законним та обґрунтованим у цій частині.

Решта доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію ОСОБА_2, як правонаступника померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року відповідача ОСОБА_4 у цій справі, яку вона та її представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Так, арешт в кримінальній справі також не міг бути і не був був перешкодою для вирішення судом першої інстанції позову Банку у цій справі при вищевикладених обставинах.

Оскільки, Банк є іпотекодержателем вказаної іпотечної квартири з 03 серпня 2005 року (т.с. 1 а.с. 12-14). Це право Банку зареєстровано у встановленому законом порядку 26.09.2005 року (т.с. 2 а.с. 41). Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Арешт на вказану іпотечну квартиру у кримінальній справі № 440502 пр за обвинуваченням ОСОБА_4 та інш. за п. 12 ст.115 КК України накладений слідчим прокуратури пізніше - 22.12.2005 року (т.с. 1 а.с. 128).

При вищевикладених обставинах, Банк має пріоритет на звернення стягнення на вказану іпотечну квартиру.

Питання зняття вказаного арешту з іпотечної квартири Банком у кримінальній справі є вже питанням виконання рішення суду у цій справі, яке може бути вирішено у подальшому Банком у порядку, встановленому законом.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід задовольнити частково; рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 серпня 2014 року у цій справі слід змінити в частині суми заборгованості станом на 04.04.2013 року, в рахунок погашення якої звертається стягнення на предмет іпотеки у цій справі, вказавши останню «22152,55 доларів США, що складає 111870,38 грн., та яка складається з заборгованості за кредитом - 20717,34 доларів США, що складає 104622,57 грн., простроченої заборгованості за кредитом - 122,05 доларів США, що складає 616,35 грн., заборгованості за відсотками - 57,26 доларів США, що складає 289,16 грн., простроченої заборгованості за відсотками - 962,10 доларів США, що складає 4858,61 грн., простроченої комісії 189,00 доларів США, що складає 954,45 грн., пені - 104,80 доларів США, що складає 529,24 грн.», та доповнивши резолютивну частину рішення суду першої інстанції у цій справі реченням «Звернення стягнення на предмет іпотеки провести у порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Встановити початкову ціну продажу предмета іпотеки 265732,00 грн.»; рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 серпня 2014 року у цій справі в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь Банку судових витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору у розмірі 1700,00 грн. слід скасувати; ухвалити у цій частині нове рішення; судові витрати Банку, пов'язані зі сплатою судового збору при подачі позову до суду першої інстанції у розмірі 1700,00 грн., компенсувати за рахунок держави; в решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ч. 13 ЦПК України в разі часткового задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 при вищевикладених обставинах, остання не має права на компенсацію за рахунок Банку у цій справі будь-яких судових витрат, пов'язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Також встановлено, що ОСОБА_2, як особа з інвалідністю ІІ групи з 11.02.2008 року безстроково (т.с. 1 а.с. 73), була звільнена від сплати судового збору при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду у цій справі.

Керуючись ст. ст. 3, 7, 11, 60-61, 157,209, 212-213, 215, 224 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно , ст.ст. 12, 141, 367-368, 371 - 372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 серпня 2014 року у цій справі змінити в частині суми заборгованості станом на 04.04.2013 року, в рахунок погашення якої звертається стягнення на предмет іпотеки у цій справі, вказавши останню «22152,55 доларів США, що складає 111870,38 грн., та яка складається з заборгованості за кредитом - 20717,34 доларів США, що складає 104622,57 грн., простроченої заборгованості за кредитом - 122,05 доларів США, що складає 616,35 грн., заборгованості за відсотками - 57,26 доларів США, що складає 289,16 грн., простроченої заборгованості за відсотками - 962,10 доларів США, що складає 4858,61 грн., простроченої комісії 189,00 доларів США, що складає 954,45 грн., пені - 104,80 доларів США, що складає 529,24 грн.», та доповнивши резолютивну частину рішення суду першої інстанції у цій справі реченням «Звернення стягнення на предмет іпотеки провести у порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Встановити початкову ціну продажу предмета іпотеки 265732,00 грн.».

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 серпня 2014 року у цій справі в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь Банку судових витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору у розмірі 1700,00 грн. скасувати.

Ухвалити у цій частині нове рішення.

Судові витрати АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (), пов'язані зі сплатою судового збору при подачі позову до суду першої інстанції у розмірі 1700,00 грн., компенсувати за рахунок держави.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 11.02.2019 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Бєлка В.Ю.Воробйова І.А.