Провадження № 22-ц/812/52/19 Доповідач апеляційного суду - Самчишина Н.В.
Єдиний унікальний номер судової справи № 489/5951/18
Постанова

іменем України

03 січня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Самчишиної Н.В.,

суддів: Прокопчук Л.М., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання - Лептугою С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09 жовтня 2018 року, постановленуголовуючим суддею Рум'янцевою Н.О. в приміщені цього суду того ж дня, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2до акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК» або Банк) про захист прав споживачів, визнання правочинів неукладеними та стягнення збитків,

встановила:

22 вересня 2018 року ОСОБА_2 направила до суду зустрічний позов до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживачів, визнання правочинів неукладеними та стягнення збитків, для спільного розгляду з первісним позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до неї про стягнення заборгованості у цивільній справі № 489/4135/18, в якому просила:

1) визнати неукладеним кредитний договір № б/н від 16 березня 2010 року між ОСОБА_2 та ПАТ «КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК»;

2) визнати «Договір про надання банківських послуг» № б/н від 16 березня 2010 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» неукладеним;

3) визнати договір SAMDN50OTC002892349 ОСОБА_2 неукладеним;

4) визнати порушеним права ОСОБА_2 як споживача споживчого кредиту на отримання повної інформації, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит та захисту права відповідачки, як споживача споживчого кредиту № б/н від 16 березня 2010 року;

5) визнати несправедливими деякі умови кредитного договору № б/н від 16 березня 2010 року, а саме: встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; надання продавцю права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору; встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; встановлення вимоги щодо стати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов'язань за договором;

6) визнати збільшення відсоткової ставки за кредитним договором № б/н від 16 березня 2010 року з 30 % до 34,4 % та до 43,2 % незаконним та недійсним, стягнути з ПАТ «ПРИВАТБАНК» на користь відповідачки збитків у розмірі 23 163,68 грн. безпідставно сплачених згідно кредитного договору та встановити зобов'язання відповідачки перед ПАТ КБ «Приватбанк» по сплаті тіла кредиту за кредитним договором №б/н від 16 березня 2010 року в сумі 7604,98 грн.;

7) визнати агресивною та нечесною підприємницьку практику Банку щодо введення ОСОБА_2 в оману щодо обставин, які мають істотне значення для укладення кредитного договору № б/н від 16 березня 2010 року та щодо відмови відповідачці у реструктуризації заборгованості за кредитним договором й стягнути з Банку збитки на користь відповідачки у подвійному розмірі у сумі 46 327,36 грн., та моральної шкоди на суму 20 000 грн. у зв'язку з вчиненням правочину під впливом омани з боку позивача;

8) застосувати строк позовної давності;

9) звільнити відповідача від сплати судового збору;

10) поновити строк звернення до суду з зустрічним позовом по цивільній справі №489/4135/18 провадження №2/489/2056/18 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09 жовтня 2018 року матеріали зустрічного позову ОСОБА_2 розглянуто як окремо поданий позов, який повернуто на підставі п. 2 ч. 4 ст. 185 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, порушенні судом норм процесуального права, просила скасувати ухвалу суду та передати справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ «ПРИВАТБАНК» посилалось на законність ухвали суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем об'єднано декілька позовних вимог, які не пов'язані між собою та є взаємовиключними і мають розглядатись як окремі спори.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони є передчасними.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Позов пред'являється шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції, де вона реєструється та не пізніше наступного дня передається судді, що передбачено ч. 1 ст. 184 ЦПК України. Вимоги щодо форми та змісту позовної заяви визначені ст. 175 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 193 ЦПК України відповідач має право пред'явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

З матеріалів справи вбачається, що 22 вересня 2018 року ОСОБА_2 з порушенням строку для пред'явлення зустрічного позову направила поштовим відправленням до Ленінського районного суду м. Миколаєва зустрічну позовну заяву до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживачів, оману, агресивність, визнання правочинів неукладеними та стягнення збитків, яка зареєстрована судом 27 вересня 2018 року (а.с.1-36).

На дату надходження до суду зустрічного позову ОСОБА_2 у цивільній справі № 489/4135/18 провадження № 2/489/2056/18 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 вже було ухвалено рішення від 19 вересня 2018 року, яким в задоволенні позовних вимог Банку до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_2 вказувала, що Умови та Правила надання банківських послуг в Банку не підписувала, а відтак вони не можуть вважатись складовою частиною, укладеного між сторонами кредитного договору, зазначена у довідці про умови кредитування кредитна картка їй не видавалась, кредитний ліміт при підписанні анкети-заяви та довідки не визначався.

Також зазначала, що при укладенні договору банком було допущено численні порушення чинного законодавства в сфері захисту прав споживачів, внаслідок чого кредитний договір слід вважати недійсним. До того ж, просила про застосування наслідків пропуску банком строку позовної давності.

З огляду на викладені обставини, зазначені вимоги позивача пов'язані з договірними правовідносинами сторін підставою виникнення яких є кредитний договір, умови якого, на думку ОСОБА_2, є такими, що не відповідають вимогам закону. Невиконання нею умов цього договору стало підставою звернення банку до суду з позовом про стягнення заборгованості у вищезазначеній цивільній справі.

За такого, висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 об'єднала в одному позові декілька позовних вимог, частина яких є окремими предметами спору, з різних правових підстав, через що мають розглядатись окремо, а заява про застосування строку позовної давності має бути заявлена в межах розгляду справи про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 та не має самостійного предмету позову, є передчасним.

Остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників справи можливе у підготовчому провадженню відповідно до положень ст. 189 ЦПК України.

Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 188 ЦПК України суд може за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз'єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об'єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання цивільного судочинства.

За таких обставин, суд першої інстанції розглянув матеріали зустрічного позову як окремо поданий позов, з огляду на викладені в ньому вимоги, не запропонував ОСОБА_2 визначити форму і зміст пред'явленого позову.

Вирішуючи питання щодо прийняття позовної заяви, суд першої інстанції повинен насамперед виходити з норм ЦПК України щодо форми і змісту позову та у разі недодержання вимог викладених у статтях 175 і 177 ЦПК України постановити ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В той же час, суд зазначених обставин справи та вимог закону не врахував та дійшов передчасного висновку щодо підстав повернення позовної заяви.

Враховуючи викладене, ухвала суду першої інстанції, як постановлена з порушенням норм процесуального права, підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду та вирішення процесуального питання у відповідності до вимог ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 382 ЦПК України колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09 жовтня 2018 року скасувати, а справу направити до того ж суду для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: Л.М. Прокопчук

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 03 січня 2019 року.