П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2019 року м. Київ

Справа № 22-3241 Головуючий у1-й інстанції - Ковальчук Л. М.

Унікальний №369/1036/18 Доповідач - Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Пікуль А. А.

суддів Гаращенка Д. Р.

НевідомоїТ. О.

за участю секретаря Пузикової В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про визнання недійсним і скасування рішення сільської ради, зобов'язання вчинити дії, визнання права власності на земельну ділянку за набувальною давністю,-

у с т а н о в и л а:

У січні 2018 року позивач ОСОБА_3 пред'явив в суд позов до Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області (далі - Сільрада) про визнання недійсним і скасування рішення сільської ради, зобов'язання вчинити дії, визнання права власності на земельну ділянку за набувальною давністю.

Свої позовної вимоги позивач обґрунтовував тим, що у 2017 році він звернувся із письмовою заявою до Лісниківської сільської ради в особі Лісниківської сільської голови ОСОБА_4 щодо передачі у власність земельної ділянки, якою користувався більше 15 років, для ведення особистого селянського господарства і надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки в межах АДРЕСА_1 Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. У зв'язку з відсутністю письмової інформації про результати розгляду цієї заяви представником позивача 31 жовтня 2017 року на адресу Лісниківської сільської ради було направлено письмовий запит, на який Лісниківська сільська рада за підписом сільського голови ОСОБА_4 надала відповідь від 05 листопада 2017 року за вих. № 70, відповідно до якої, на адресу представника відповідача надано копію Витягу з протоколу засідання постійної депутатської комісії з питань регулювання земельних відносин та екологічної безпеки від 25 жовтня 2017 року та копію Витягу з Рішення пленарного засідання двадцять першої чергової сесії Лісниківської сільської ради від 30 жовтня 2017 року № 265. Відповідно до протоколу засідання постійної депутатської комісії з питань регулювання земельних відносин та екологічної безпеки №17 від 25 жовтня 2017 року зазначено, що заяву ОСОБА_5 стосовно надання дозволу на відведення земельної ділянки у власність із земель комунальної власності села для сільськогосподарських потреб для ведення особистого селянського господарства передано на розгляд сесії Лісниківської сільської ради, оскільки земельна комісія не дійшла згоди щодо даної земельної ділянки.

На адресу представника позивача ОСОБА_3 за підписом голови Лісниківської сільскої ради ОСОБА_4 надійшов лист від 05 листопада 2017 року за № 71, в якому повідомлено, що Лісниківською сільською радою в межах компетенції розглянуто звернення щодо відмови на сесії Лісниківської сільської ради його батьку ОСОБА_3 в наданні дозволу на відведення земельної ділянки у власність із земель комунальної власності села для сільськогосподарських потреб для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,14 га по вул. Куцьова, а також прохання з приводу винесення на повторне голосування цього питання

24 листопада 2017 року ОСОБА_3 повторно, у відповідності до вимог ст. 19 Конституції України, статей 116, 118, 119 Земельного кодексу України звернувся із письмовою заявою до Лісниківської сільської ради щодо передачі у власність указаної земельної ділянки.

З урахуванням листів Лісниківської сільської ради, наданих копій протоколу та рішення Лісниківської сільської ради, аналізу чинного законодавства України, на думку позивача, Лісниківська сільська рада, всупереч вимог закону, безпідставно прийняла рішення про відмову в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,1259 га за рахунок земель комунальної власності сільськогосподарського призначення для ведення особистого сільського господарства у приватну власність, тим самим допустила порушення прав позивача.

Земельна ділянка орієнтовною площею 0,1259 га, яка знаходиться по вул. Куцьова в селі Лісники, перебуває по сусідству із земельною ділянкою, на якій розміщено будинок № АДРЕСА_1 Києво-Святошинського району Київської області. Зазначеною земельною ділянкою ОСОБА_3 добросовісно володів, починаючи з 2001 року, і продовжує відкрито, безперервно володіти цим нерухомим майном і на даний час. Впродовж всього цього періоду позивач здійснював охорону та збереження дерев, які знаходяться на цій земельні ділянці, огородив її огорожею, не допускав знищення дерев сторонніми особами, а використовував для ведення особистого селянського господарства, вирощував кіз, має достатній господарський досвід з ведення цього господарства.

На підставі вищевикладеного, позивач ОСОБА_3 просив визнати рішення Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 265 від 30 жовтня 2017 року в частині, що стосується відмови гр. ОСОБА_3 в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,1259 га за рахунок земель комунальної власності сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства у приватну власність, за адресою: АДРЕСА_1, Києво-Святошинського району Київської області, недійсним та його скасувати, зобов'язати Лісниківську сільську раду Києво-Святошинського району Київської області розглянути заяву гр. ОСОБА_3 щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,1259 га за рахунок земель комунальної власності сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства у приватну власність за адресою: АДРЕСА_1, Києво-Святошинського району Київської області, визнати за ОСОБА_3 право власності за набувальною давністю на нерухоме майно - земельну ділянку орієнтовною площею 0,1259 га за рахунок земель комунальної власності сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства у приватну власність, за адресою: АДРЕСА_1

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 листопада 2018 року позовні вимоги задоволені частково.

Суд визнав недійсним і скасував рішення Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 265 від 30 жовтня 2017 року в частині, що стосується відмови ОСОБА_3 в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,1259 га за рахунок земель комунальної власності сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства у приватну власність за адресою: АДРЕСА_1.

Суд зобов'язав Лісниківську сільську раду Києво-Святошинського району Київської області розглянути заяву ОСОБА_3 щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,1259 га за рахунок земель комунальної власності сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства у приватну власність за адресою: АДРЕСА_1.

У задоволенні позовних вимог в частині визнання за ОСОБА_3 право власності за набувальною давністю на спірну земельну ділянку районний суд відмовив.

Не погодившись з рішенням суду в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про визнання права власності на земельну ділянку за набувальною давністю, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду в означеній частині скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким визнати за ОСОБА_3 право власності за набувальною давністю на нерухоме майно - земельну ділянку орієнтовною площею 0,1259 га за рахунок земель комунальної власності сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства у приватну власність, за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.123-136).

Відзиву на апеляційну скаргу відповідач, Лісниківська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області, у визначений судом строк не подала.

Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 листопада 2018 року в частині задоволених позовних вимог відповідачем не оскаржується, а тому в апеляційному порядку у цій частині не перевіряється.

В суд апеляційної інстанції представник відповідача не з'явився, про місце та час апеляційного розгляду Сільрада повідомлена належним чином, про що свідчить штамп про вручення судової повістки 26 лютого 2019 року (а.с.186).

Суд ухвалив розглядати справу у відсутність представника Сільради, оскільки відповідно до положень ч.2 ст.372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення представника позивача, адвоката ОСОБА_6, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія доходить висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

При ухваленні рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку за набувальною давністю суд першої інстанції виходив з такого.

ОСОБА_3 у позовній заяві вказував, що він користувався (володів) земельною ділянкою добросовісно, не порушуючи прав інших осіб, використовував земельну ділянку для власної господарської діяльності відкрито, без приховування цього факту від третіх осіб, органу місцевого самоврядування, посадових осіб Лісниківської сільської ради, виконавчого комітету, голови сільської ради. Факт користування позивачем земельною ділянкою був відомий сільській раді, і вона не порушувала питання про самовільне використання даної земельної ділянки. До звернення позивача із клопотанням до Лісниківської сільської ради (розпорядника земель) про передачу земельної ділянки на підставі набувальної давності, позивачем володіння землею здійснювалось протягом усього часу її використання без перерв, упродовж понад 16 років і до даного часу відсутні документи, які б свідчили про наявність у позивача прав на земельну ділянку.

ОСОБА_3 просив визнати за ним право власності за набувальною давністю на нерухоме майно - земельну ділянку орієнтовною площею 0,1259 га за рахунок земель комунальної власності сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства у приватну власність, за адресою: АДРЕСА_1.

Стороною позивача відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України не доведено заявлені позовні вимоги про визнання права власності на земельну ділянку за набувальною давністю, та не надано суду в обґрунтування вищенаведених доводів належні, допустимі, достовірні та достатні докази.

За таких обставин районний суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання права власності на земельну ділянку.

При перевірці висновків районного суду в частині вирішення позовних вимог про визнання права власності на земельну ділянку у контексті доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 суд апеляційної інстанції доходить до наступних висновків.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції доходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні позовних вимог про визнання права власності на земельну ділянку, доведені.

Висновки суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог про визнання права власності на земельну ділянку відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Доводи апеляційної скарги позивача щодо невідповідності висновків районного суду обставинам справи та порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення позовних вимог про визнання права власності на земельну ділянку, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення враховуючи наступне.

Всі висновки суду першої інстанції, мотиви, з яких суд вважав встановленою відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання права власності на земельну ділянку, нормативно-правові акти, якими керувався суд при ухваленні рішення, повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга позивача не містить. В ході апеляційного розгляду представник позивача, адвокат ОСОБА_6, також не навів таких обставин.

Під час апеляційного розгляду представник позивача, адвокат ОСОБА_6, пояснив суду наступні обставини.

Спірна земельна ділянка не має кадастрового номеру, належить до земель комунальної власності, земельна ділянка являє собою ліс у межах села.

Позивач зареєстрований у м. Сєвєродонецьк Луганської області, фактично позивач з 2002 року проживає АДРЕСА_1 у будинку свого сина, ОСОБА_6

На підтвердження факту користування спірною земельною ділянкою, яка межує із земельною ділянкою сина, ОСОБА_3 надає суду свої письмові пояснення, фотографії та нотаріально посвідчену заяву ОСОБА_7, яка до 2017 року була власником суміжної земельної ділянки.

Відповідно до положень ст. 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.

Відповідно до положень ст. 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Згідно зі ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

За правилами ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Статтею 116 ЗК України визначені підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності.

Відповідно до положень цієї статті громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Відповідно до положень ст. 119 ЗК України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом.

Передача земельної ділянки у власність або у користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом.

У даному конкретному випадку зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання позивача є м. Сєвєродонецьк Луганської області.

Позивач стверджує, що він фактично проживає АДРЕСА_1 у будинку свого сина, ОСОБА_6 і добросовісно, відкрито та безперервно володіє спірною земельною ділянкою починаючи з 2001 року. Позивач використовував земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, вирощував кіз.

На підтвердження цих обставин у розпорядженні суду є лише письмова заява колишнього власника будинку АДРЕСА_1, ОСОБА_7, з якої убачається, що господарство - кури, фазани та стадо кіз, знаходилосьпо АДРЕСА_1. Спірна ділянка використовувалась не особисто позивачем а родиною ОСОБА_6 (а.с.70). У якості свідка ОСОБА_7 не допитувалась.

Крім того, з наданого позивачем кадастрового плану спірної земельної ділянки убачається, що протяжністю 46,69 метрів від точки В до точки Г вона межує із земельною ділянкою ОСОБА_6 (а.с.16).

З огляду на таке висновок районного суду про недоведеність позовних вимог про визнання за ОСОБА_3 права власності на земельну ділянку за набувальною давністю є обґрунтованим.

Крім того суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступне. В рамках даної справи районний суд визнав недійсним і скасував рішення Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 265 від 30 жовтня 2017 року в частині, що стосується відмови ОСОБА_3 в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,1259 га за рахунок земель комунальної власності сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства у приватну власність за адресою: АДРЕСА_1.

Суд зобов'язав Лісниківську сільську раду Києво-Святошинського району Київської області розглянути заяву ОСОБА_3 щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,1259 га за рахунок земель комунальної власності сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства у приватну власність за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення суду в цій частині позивачем не оскаржується.

Оскільки відмова сільської ради в наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки скасована судом і одночасно суд зобов'язав відповідача розглянути заяву ОСОБА_3 щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, до вирішення цього питання сільською радою, як компетентним органом, правові підстави для визнання за позивачем права власності на земельну ділянку за набувальною давністю відсутні.

Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга не містить.

Враховуючи викладене, апеляційний суд доходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374-375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 листопада 2018 року в частині вирішення позовних вимог про визнання права власності на земельну ділянку залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 29 березня 2019 року.

Головуючий А. А. Пікуль

Судді Д. Р. Гаращенко

Т. О. Невідома