Постанова

Іменем України

11 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 686/13016/15-ц

провадження № 61-21391св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В. (суддя-доповідач),

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С.,

Усика Г. І., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на постанову Апеляційного суду Хмельницької області від 13 лютого 2018 року у складі колегії суддів: Костенка А. М., Грох Л. М., Ярмолюка О. І. та додаткову постанову Апеляційного суду Хмельницької області від 22 лютого 2018 року у складі колегії суддів: Костенка А. М., Грох Л. М., Ярмолюка О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У липні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 27 листопада 2007 року між Відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра» (далі - ВАТ КБ «Надра»), правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_1 укладений договір кредитної лінії № 356/МК/2007/840, відповідно до умов якого банк відкрив позичальнику кредитну лінію в сумі 49 500,00 доларів США та відповідно до додаткових угод від 07 грудня 2007 року № 1 та від 04 вересня 2008 року № 2 надано у тимчасове користування на умовах повернення, строковості та платності два транші: 49 500,00 доларів США під 14,4 % річних за терміновим кредитом і 28,8 % річних за простроченим кредитом, із терміном користування з 07 грудня 2007 року по 27 листопада 2014 року; та 3 000,00 доларів США під 15,9 % річних за терміновим кредитом і 31,8 % річних за простроченим кредитом із терміном користування

з 04 вересня 2008 року по 10 листопада 2014 року.

27 листопада 2007 року між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_2 укладений договір поруки № 356/1, та 04 вересня 2008 року укладений договір поруки № 2/1 (356/МК), відповідно до яких ОСОБА_2 поручилась перед кредитором за належне виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань відповідно до договору кредитної лінії та додаткових угод.

15 лютого 2013 року укладений додатковий договір № 3, яким визначено фіксовану ставку 14,4 %, та продовжено строк дії договору до 27 листопада 2019 року.

Проте позичальник належним чином взяті на себе зобов`язання не виконує, внаслідок чого, станом на 22 червня 2015 року має перед банком заборгованість у розмірі

45 247,54 доларів США, що в еквіваленті становить 976 704,11 грн.

Посилаючись на вказані обставини, ПАТ «КБ «Надра» просило стягнути солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість у розмір 45 247,54 доларів США, що в еквіваленті становить 976 704,11 грн.

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання недійсними договорів, обґрунтовуючи його тим, що в результаті укладення додаткового договору № 3 зросла загальна вартість кредиту, порівняно з кредитним договором. За кредитним договором сукупна вартість кредиту становила 79 192,00 доларів США. У порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» банком завищена сукупна вартість кредиту, оскільки з урахуванням 14,4 % річних загальна сума процентів повинна складати 24 959,65 доларів США, сукупна вартість кредиту повинна становити 74 459,65 доларів США, вважає, що банк, у порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів», в односторонньому порядку збільшив процентну ставку. Крім того, банк перед укладенням договору кредитної лінії

№ 356/МК/2007-840 та додаткових угод до нього в порушення вимог чинного законодавства не надав повної та достовірної інформації про умови кредитування.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив визнати недійсними договір кредитної лінії від 27 листопада 2007 року № 356/МК/2007-840, додаткову угоду від 07 грудня 2007 року № 1, додаткову угоду від 04 вересня 2008 року № 2, додатковий договір від 15 лютого 2013 року № 3 та призначити у справі судово-економічну експертизу, на вирішення якої поставити питання, чи відповідає наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості умовам цих договорів та чи підтверджується документально вказаний розмір заборгованості.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 грудня 2016 року позов ПАТ «КБ «Надра» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за договором кредитної лінії від 27 листопада 2007 року № 356/МК/2007-840 за тілом та відсотками кредиту в сумі 42 704,79 доларів США, пенею в розмірі 44 531,34 грн та штрафом у сумі

8 236,36 грн. Зустрічний позов ОСОБА_1 залишено без задоволення. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення мотивоване тим, що позичальник не виконав належним чином грошове зобов`язання за кредитним договором внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом, яка підлягає стягненню солідарно з відповідачів. Крім того, відсутні правові підстави для задоволення зустрічного позову, оскільки ОСОБА_1 не надано належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

Постановою Апеляційного суду Хмельницької області від 13 лютого 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 грудня 2016 року в частині задоволення позову ПАТ «КБ «Надра» скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення. Позов ПАТ «КБ «Надра» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором від 27 листопада 2007 року № 356/МК/2007-840 у розмірі 33 345,64 доларів США, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 29 508,23 доларів США, за процентами - 3 837,41 доларів США та штраф у розмірі 8 236,36 грн. У решті позову відмовлено. В іншій частині рішення залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що у справі відсутні докази того, що банк включив до кредитного договору несправедливі умови, сторони не досягли згоди з усіх істотних умов договору, а позивач введений в оману щодо обставин, які мають істотне значення. Крім того, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, а саме неправильно визначив розмір суми боргу, що підлягає стягненню з відповідача.

Додатковою постановою Апеляційного суду Хмельницької області від 22 лютого

2018 року вирішено питання про розподіл судових витрат.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційних скарг, позиції інших учасників справи

У квітні 2018 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Апеляційного суду Хмельницької області від 13 лютого 2018 року та додаткову постанову Апеляційного суду Хмельницької області від 22 лютого

2018 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного позову, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що банком, перед укладенням кредитного договору, в порушення чинного законодавства не надано повної та достовірної інформації про умови кредитування. Умови кредитного договору є несправедливими в цілому, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків та погіршення становища споживача, що є підставою для визнання такого договору недійсним. Крім того, згідно з висновком судової економічної експертизи від 12 січня 2018 року № 228/17-22, проведеної Тернопільським відділенням КНДІСЕ, розрахунок заборгованості позичальника не відповідає умовам кредитного договору з урахування додаткових угод. До того ж, апеляційний суд взяв до уваги лише один висновок експертизи (щодо розміру заборгованості), проте інші проігноровані. Також апеляційний суд неправомірно відмовив у клопотанні про виклик експерта для надання пояснень. Крім того, судами не взято до уваги правову позицію Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1451цс16, у якій зазначено, що непред`явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов`язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов`язанням.

У квітні 2018 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Апеляційного суду Хмельницької області від 13 лютого 2018 року та додаткову постанову Апеляційного суду Хмельницької області від 22 лютого

2018 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного позову, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що банком перед укладенням кредитного договору, в порушення чинного законодавства, не надано повної та достовірної інформації про умови кредитування. Умови кредитного договору є несправедливими в цілому, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, що є підставою для визнання такого договору недійсним. Крім того, банком у порушення вимог

статті 1056-1 ЦК України в односторонньому порядку підвищена процентна ставка за кредитом. До того ж, згідно з висновком судової економічної експертизи від 12 січня 2018 року № 228/17-22, проведеної Тернопільським відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, розрахунок заборгованості позичальника не відповідає умовам кредитного договору з урахування додаткових угод.

У червні 2018 року від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надійшов відзив на касаційні скарги ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , у якому заявник просить залишити без задоволення вказані касаційні скарги, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки вважає, що касаційні скарги є необґрунтованими та безпідставними.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої та третьої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційні скаргиОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.

Встановлені судами обставини

Встановлено, що 27 листопада 2007 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_1 укладений договір кредитної лінії

№ 356/МК/2007/840, за умовами якого банк відкрив позичальнику кредитну лінію на суму 49 500,00 доларів США на 84 місяці з 27 листопада 2007 року по 27 листопада 2014 року зі сплатою 14,4 % річних, які можуть бути змінені додатковими угодами до цього договору, що є його невід`ємною частиною. Видача кредиту буде здійснюватися окремими траншами після підписання окремих додаткових угод, сума кожного траншу, терміни використання траншу обумовлюються окремими додатковими угодами до цього договору, що є його невід`ємною частиною. У випадку прострочення зобов`язання позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 28,8 % річних (пункти 1.1, 1.2, 1.3, 1.4 договору кредитної лінії).

У випадку виникнення у позичальника прострочення сплати відсотків за користування кредитом банк має право вимагати дострокового повернення кредиту позичальником, а позичальник зобов`язаний достроково повернути кредит та сплатити відсотки за його користування. У разі порушення позичальником строків повернення кредиту позичальник зобов`язаний сплатити банку пеню в розмірі 0,5 % від суми прострочених зобов`язань за кожен день прострочки. За порушення строків повернення кредиту та/або сплати відсотків позичальник сплачує банку штраф у розмірі 5 % від суми заборгованості (пункти 3.1.4, 5.1.4, 8.1, 8.2 договору кредитної лінії).

Того ж дня між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_2 укладений договір поруки № 356/1, за умовами якого

ОСОБА_2 поручилась перед кредитором за належне виконання

ОСОБА_1 зобов`язань, що випливають із договору кредитної лінії

від 27 листопада 2007 року № 356/МК/2007/840. Поручитель і боржник відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

07 грудня 2007 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 1 до договору кредитної лінії

від 27 листопада 2007 року № 356/МК/2007/840, за умовами якої банк надає позичальнику транш у розмірі 49 500,00 доларів США на термін користування

з 07 грудня 2007 року по 27 листопада 2014 року зі сплатою процентної ставки за користування кредитом у розмірі 14,4 % річних за терміновим кредитом і 28,8 % річних за простроченим кредитом. Погашення кредиту та відсотків за його користування здійснюється згідно з графіком повернення кредиту щомісячно ануїтентними платежами у сумі 950,00 доларів США, який є додатком до цієї додаткової угоди.

15 лютого 2013 року між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1 укладений додатковий договір № 3 до договору кредитної лінії від 27 листопада 2007 року

№ 356/МК/2007/840, за умовами якого сторони домовились на період із 15 лютого 2013 року до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором розрахунок процентів за користування кредитом буде використовуватись процента ставка - 1 та в наступному розмірі: пільгова фіксована процента ставка 14,4 %. Розрахунок боргових зобов`язань здійснюється в валюті кредиту та фіксується в графіку платежів, який є невід`ємною частиною цього додаткового договору. Повернення відповідної частини кредиту та сплата відсотків буде здійснюватись шляхом сплати ануїтентних платежів у розмірі та строки, з періодичністю, що визначені у графіку платежів, із 07 березня 2013 року по 27 листопада 2019 року в сумі 832,09 доларів США щомісячно. Дата остаточного повернення кредиту -

27 листопада 2019 року.

15 лютого 2013 року, між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_2 укладений додатковий договір № 1 до договору поруки від 27 листопада 2007 року № 356/1, за умовами якого ОСОБА_2 зобов`язується відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов`язань перед банком за кредитним договором у повному обсязі таких зобов`язань.

25 лютого 2014 року, між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 укладений додатковий договір № 4 до договору кредитної лінії від 27 листопада 2007 року

№ 356/МК/2007/840, за умовами якого сторони домовились, що позичальник зобов`язується належним чином виконувати умови кредитного договору зі всіма змінами і доповненнями до нього. За умови належного виконання позичальником своїх зобов`язань банк здійснює відміну в повному обсязі, нарахованої неустойки. Станом на день укладення цього додаткового договору та здійснює анулювання боргу в розмірі 7 698,28 доларів США (сума прощеного боргу).

ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, унаслідок чого, станом на 22 червня 2015 року у позичальника виникла заборгованість за кредитним договором у сумі 45 247,54 доларів США, із яких: заборгованість за тілом кредиту складає 37 253,23 доларів США, за процентами -

5 451,56 доларів США, пеня - 2 058,26 доларів США, штраф - 484,49 доларів США.

Висновком судово-економічної експертизи від 20 лютого 2017 року № 80/17-22, проведеним Тернопільським відділенням Київського науково-дослідного інституту, встановлено, що наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ «КБ «Надра» станом на 22 червня 2015 року не відповідає умовам укладеного між вказаними сторонами кредитного договору з урахуванням додаткових угод. Сума стягнення заборгованості ОСОБА_1 , вказана у розрахунку банка за кредитним договором від 27 листопада 2007 року

№ 356/МК/2007/84 у розмірі 45 247,54 доларів США, не підтверджується, а підтверджується заборгованість за вказаним договором на суму 33 345,64 доларів США, у тому числі 29 508,23 доларів США - основна сума кредиту та 3 837,41 доларів США - відсотків. Нарахування відсотків за користування кредитом за кредитним договором від 27 листопада 2007 року № 356/МК/2007/84 проведено невідповідно до графіків погашення платежів, які є невід`ємною частиною основного договору та додаткових договорів до нього.

Із висновку експертного дослідження Тернопільського відділення Київського науково-дослідного інституту від 12 січня 2018 року № 228/17-22 убачається, що сума заборгованості ОСОБА_1 , вказана у розрахунку банку за кредитним договором від 27 листопада 2007 року № 356/МК/2007/84, станом на 22 червня

2015 року у розмірі 45 247,54 доларів США не підтверджується, а підтверджується заборгованість за вказаним договором на суму 33 345,64 доларів США, у тому числі 29 508,23 доларів США - основна сума кредиту та 3 837,41 доларів США - відсотків, сума пені та штрафів не підтверджується. Сума грошових коштів сплачена ОСОБА_1 за повернення кредитних коштів за кредитним договором, укладеним між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1 від 27 листопада 2007 року № 356/МК/2007/84 та додаткових угод до нього станом на 22 червня 2015 року, становить 53 407,67 доларів США, що відповідає загальній сумі сплати кредиту та відсотків відображених у розрахунку, наданому банком. Порядок нарахування відсотків за користування кредитом за умовами кредитного договору не відповідає фактичному нарахуванню. Нарахування відсотків за користування кредитом за кредитним договором від 27 листопада

2007 року № 356/МК/2007/84 дослідженням проведено невідповідно до графіків погашення платежів, які є невід`ємною частиною основного договору та додаткових договорів до нього.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позичальник не виконував належним чином зобов`язання за кредитним договором внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом, яка підлягає стягненню солідарно з боржника та поручителя. Крім того, відсутні підстави для визнання недійсним договору кредитної лінії та додаткових угод, оскільки позичальником не надано належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, виходив із того, що відсутні докази, що банк включив до кредитного договору несправедливі умови і сторони не досягли згоди з усіх істотних умов договору, а позивач введений в оману щодо обставин, які мають істотне значення. Крім того, суд першої інстанції неправильно визначив розмір суми боргу, що підлягає стягненню з відповідачів.

Верховний Суд не погоджується у повній мірі з зазначеним висновком апеляційного суду з огляду на таке.

Нормативно-правове обґрунтування

За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Отже, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням, якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами. У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу за основним зобов`язанням.

Такий правовий висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12-ц.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно частини першої статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Згідно з частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, чинній на час укладання спірних договорів, перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо);

е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції чинній, на час укладання спірних договорів, яка регулює визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними (окремих положень, а не договору в цілому).

Відповідно до частини п`ятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, чинній на час укладання кредитного договору, до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача;

3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

За змістом статті 1054 ЦК України та статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» істотними умовами кредитного договору є сума кредиту, умови його надання, обов`язки сторін, умови повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, суд апеляційної інстанцій дійшов правильного висновку, що позичальник не виконує належним чином зобов`язання за кредитним договором, що є підставою для солідарного стягнення з позичальника та поручителів заборгованості за тілом кредиту та пенею відповідно до вимог статті 526 ЦК України, якою передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Крім того, апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання недійсними договору кредитної лінії та додаткових угод, оскільки позичальник після укладення кредитного договору уклав з банком чотири додаткові угоди до нього, в яких сторони узгоджували розмір отриманих позичальником кредитних траншів, процентів за користування кредитними коштами, здійснювали реструктуризацію боргу, отже, останній при укладенні спірного кредитного договору та додаткових угод діяв свідомо, вільно, враховуючи власні інтереси, прийняв рішення про вибір банку та вступив з ним у договірні відносини, визначивши при цьому характер правочинів і умови.

Доводи касаційних скарг про те, що банком перед укладенням кредитного договору в порушення чинного законодавства не надано повної та достовірної інформації про умови кредитування, а тому умови кредитного договору є несправедливими в цілому, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, що є підставою для визнання такого договору недійсним, не заслуговують на увагу, оскільки оспорюваний кредитний договір підписаний сторонами, а отже, вони досягли домовленості з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним й відповідало їхній внутрішній волі. ОСОБА_1 під час укладення додаткових угод та додаткового договору не заявляв, що банк включив до кредитного договору несправедливі умови та в подальшому виконував їх умови.

Наведені у касаційній скарзі доводи про те, що згідно з висновком судової економічної експертизи від 12 січня 2018 року № 228/17-22, проведеної Тернопільським відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, розрахунок заборгованості позичальника не відповідає умовам кредитного договору з урахування додаткових угод, не заслуговує на увагу, оскільки зазначений висновок експерта був предметом розгляду справи в апеляційному суді і додаткового правового аналізу не потребує.

Разом з тим висновок апеляційного суду про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом з поручителя у зазначеному розмірі є помилковим, оскільки у разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Таким чином, належна до стягнення з ОСОБА_2 сума заборгованості за кредитним договором за нарахованими процентами підлягає зменшенню

до 2 070,92 доларів США, відповідно до встановлено розміру заборгованості за щомісячними платежами у межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців, які передують моменту звернення банку до суду, а саме з 10 січня по 10 червня

2015 року. Указаний розмір заборгованості відповідає висновку експертизи, проведеної у цій справі.

Оскільки у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, тому Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про часткове задоволення касаційних скарг, зміну рішення суду апеляційної інстанції в частині стягнення із ОСОБА_2 заборгованості за процентами за користування кредитом, а саме із 3 837,41 доларів США до 2 070,92 доларів США.

Розподіл судових витрат

Відповідно до статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

За правилом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у справі, що розглядається, рішення апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_2 підлягає зміні, то відповідно і додаткова постанова про вирішення питання щодо розподілу судових витрат підлягає скасуванню.

Так, із ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції у розмірі 1 361,85 грн, а з ОСОБА_2 - 1 290,41 грн. За розгляд справи у суді апеляційної інстанції підлягає стягненню з

ПАТ «КБ «Надра» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 101,92 грн. Враховуючи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ухвалою Верховного Суду

від 05 травня 2018 року звільнені від сплати судового збору, то з ПАТ «КБ «Надра» на користь держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд касаційної скарги ОСОБА_2 у розмірі 2 146,36 грн.

Керуючись статтями 141, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Апеляційного суду Хмельницької області від 13 лютого 2018 року в частині вирішення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за процентами змінити, зменшити розмір заборгованості ОСОБА_2 за процентами з 3 837,41 доларів США до 2 070,92 доларів США.

В іншій частині постанову Апеляційного суду Хмельницької області від 13 лютого

2018 року залишити без змін.

Скасувати додаткову постанову Апеляційного суду Хмельницької області

від 22 лютого 2018 року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції у розмірі 1 361,85 грн, а з ОСОБА_2 - 1 290,41 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» на користь ОСОБА_1 судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 1 101,92 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» на користь держави судовий збір за розгляд касаційної скарги ОСОБА_2 у розмірі2 146,36 грн.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

Г. І. Усик

В. В. Яремко