Ухвала

06 лютого 2019 року

місто Київ

справа № 753/15642/16-ц

провадження № 61-30707св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідачі: Державна казначейська служба України, Генеральна прокуратура України, прокуратура Дарницького району міста Києва (Київська місцева прокуратура № 2 міста Києва), Дарницьке управління поліції Головного управління національної поліції в місті Києві, Прокуратура міста Києва, Печерський районний суд міста Києва, Окружний адміністративний суд міста Києва, Київський апеляційний адміністративний суд, Вищий адміністративний суд України, Головне територіальне управління юстиції у місті Києві,

третя особа - Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження заяву ОСОБА_3 про роз'яснення постанови Верховного Суду від 18 грудня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 08 листопада 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України, Генеральної прокуратури України, прокуратури Дарницького району міста Києва (Київська місцева прокуратура № 2 міста Києва), Дарницького управління поліції Головного управління національної поліції в місті Києві, Прокуратури міста Києва, Печерського районного суду міста Києва, Окружного адміністративного суду міста Києва, Київського апеляційного адміністративного суду, Вищого адміністративного суду України, Головного територіального управління юстиції у місті Києві, третя особа - Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про визнання, рішень, дій та бездіяльності незаконними, відшкодування майнової (матеріальної) та моральної шкоди відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовувалось тим, що ОСОБА_3 не надав суду будь-яких належних та допустимих доказів доведення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів відповідачами. Доводи позивача, викладені в позовній заяві, мають винятково абстрактно-декларативний характер та не були підтверджені під час розгляду справи.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 20 вересня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду обґрунтовувалась тим, що вимоги позивача до відповідачів про відшкодування йому майнової шкоди, спричиненої знищенням його будинку, який розташований в Республіці Білорусь, ґрунтуються лише на припущеннях і власній суб'єктивній думці позивача, який переконаний, що саме відповідачі (органи державної влади України) повинні нести відповідальність за знищення його майна на території іншої держави. Так само є абсолютно надуманими вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, оскільки матеріали справи не містять належних і допустимих доказів наявності такої шкоди, протиправності діянь її заподіювачів, наявності причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювачів та їхньої вини в заподіянні такої шкоди.

Постановою Верховного Суду від 18 грудня 2018 року рішення Дарницького районного суду міста Києва від 08 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 20 вересня 2017 року в частині розгляду позовних вимог, пред'явлених до Печерського районного суду міста Києва, Окружного адміністративного суду міста Києва, Київського апеляційного адміністративного суду, Вищого адміністративного суду України, про відшкодування майнової (матеріальної) та моральної шкоди скасовано. Провадження в частині позовних вимог, пред'явлених до Печерського районного суду міста Києва, Окружного адміністративного суду міста Києва, Київського апеляційного адміністративного суду, Вищого адміністративного суду України, про відшкодування майнової (матеріальної) та моральної шкоди закрито. В іншій частині рішення Дарницького районного суду міста Києва від 08 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 20 вересня 2017 року залишено без змін.

ОСОБА_3 у січні 2019 року звернувся до Верховного Суду із заявою про роз'яснення постанови Верховного Суду від 18 грудня 2018 року.

Відповідно статті 271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз'яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення. Подання заяви про роз'яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред'явлене до примусового виконання. Суд розглядає заяву про роз'яснення судового рішення у порядку, в якому було ухвалено відповідне судове рішення, протягом десяти днів з дня її надходження. У разі необхідності суд може викликати учасників справи, державного чи приватного виконавця в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розглядові заяви про роз'яснення рішення. Про роз'яснення або відмову у роз'ясненні судового рішення суд постановляє ухвалу.

Аналіз наведених правил дає підстави для висновку, що роз'ясненню підлягають судові рішення, які набрали законної сили та які підлягають виконанню, а також судові рішення, що ще не виконані або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред'явлене до примусового виконання.

Враховуючи наведене, а також те, що постанова Верховного Суду від 18 грудня 2018 року набрала законної сили не підлягає примусовому виконанню, отже відповідно до правил статті 271 ЦПК України роз'ясненню не підлягає, а тому у задоволенні заяви необхідно відмовити.

Керуючись статтею 271 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_3 про роз'яснення постанови Верховного Суду від 18 грудня 2018 року відмовити.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді В. О. Кузнєцов

С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик