Постанова

Іменем України

04 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 206/2688/18

провадження № 61-9512св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач),

суддів: Жданової В.С., Карпенко С. О., Стрільчука В. А., Тітова М.Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Комунальне підприємство «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги ОСОБА_1 та Комунального підприємства «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради на постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року у складі суддів: Лаченкової О. В., Варенко О. П., Городничої В. С.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради (далі - КП «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня») про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення немайнової шкоди.

Позов мотивований тим, що постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2009 року в межах розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно нього була призначена стаціонарна судово-психіатрична експертиза, на підставі якої він двічі, а саме 23 липня 2009 року та 14 вересня 2009 року був примусово госпіталізований до КП «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня». За результатами госпіталізації судово-психіатрична експертна комісія відділу судово-психіатричних експертиз КП «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» склала акт від 08 жовтня 2009 року № 36, згідно з яким комісія дійшла висновку про те, що у зв`язку зі складністю випадку, неясністю клінічної картини встановити діагноз та вирішити поставлені відносно ОСОБА_1 питання не виявляється можливим. Рекомендовано проведення повторної судово-психіатричної експертизи.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 26 лютого 2015 року у справі «Заїченко проти України (№2)» його тримання відповідачем при обох госпіталізаціях було визнано порушенням підпункту «е» пункту 1 статті 5 та статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. За вказані порушення на його користь стягнуто з держави Україна 5 000 євро відшкодування моральної шкоди; та 120 євро компенсації судових та інших витрат. Оцінку акта від 08 жовтня 2009 року № 36 Європейський суд з прав людини не надавав, а обмежився визначенням наявності в ньому рекомендації про повторну судово-психіатричну експертизу та відсутності відповіді експертів на поставлені питання. Попри зазначену у вказаному рішенні слушність його доводів про гарантовану статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» презумпцію психічного здоров`я, висновку про його психічне здоров`я це рішення не містить, а також, за твердженням заявника, це рішення ставить цю презумпцію під сумнів.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 травня 2018 року, встановлено факт, який має юридичне значення, про те, що виданий КП «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» акт від 08 жовтня 2009 року № 36 стаціонарної судово-психіатричної експертизи, не є актом судово-психіатричної експертизи, як і взагалі висновком експерта(тів) в розумінні законодавства України, оскільки не містить жодної відповіді на поставлені перед експертом питання. У постанові апеляційного суду встановлено, що наразі питання презумпції психічного здоров`я ОСОБА_1 не є вирішеним у рішенні Європейського суду з прав людини від 26 лютого 2015 року .

Таким чином, як вважав позивач, первинна судово-психіатрична експертиза у межах розгляду адміністративної справи, яка закінчується складанням акта експертизи проведена не була, а замість цього у так званому акті від 08 жовтня 2009 року № 36, який відповідно до рішення суду не є актом експертизи, була надана заборонена законом рекомендація.

Посилаючись на те, що відсутність дотепер висновку експертизи є наразі найбільшим порушенням його прав відповідачем, а суд вправі зобов`язати відповідача зробити висновок про відсутність виявлення експертизою у нього будь-яких психічних розладів в силу об`єктивних обставин відсутності виявлення таких розладів, а також надати відповідь на порушені у постанові суду від 23 липня 2009 року про призначення судово-психіатричної експертизи питання. ОСОБА_1 просив: у строк п`ять днів з дати набрання рішенням суду законної сили скласти акт судово-медичної експертизи (за чинним наразі законодавством - висновок судово-психіатричної експертизи) і направити його належно завірені копії йому, до Красногвардійського районного суду м. Дніпро, до Уповноваженого уряду у справах Європейського суду з прав людини. Надати у цьому акті відповіді на питання, поставлені у постанові Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2009 року про призначення експертизи: по-перше у ОСОБА_1 будь-який психічний розлад не виявлений, діагноз «психічно здоровий», по-друге й по-третє - ОСОБА_1 усвідомлював свої дії та керував ними, згідно з обов`язковими для експертизи обставинами, встановленими постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2009 року. За власний рахунок оприлюднити в тримісячний строк вказані відповіді в основному джерелі, де викладені неправдиві відомості щодо наявності сумнівів у його психічному здоров`ї у вигляді офіційного перекладу рішення Європейського суду з прав людини від 26 лютого 2015 року, - в Офіційному віснику України із зазначенням, що цими відповідями спростовуються вказані сумніви цього рішення.

Крім того, ОСОБА_1 зазначав, що незаконними діями відповідача щодо відсутності справжнього закінчення експертизи та складанням незаконного документа під назвою акт від 08 жовтня 2009 року № 36 судово-психіатричної експертизи йому завдано немайнової шкоди в розмірі 10 000 000,00 грн, при оцінці якої слід враховувати додаткове позбавлення його свободи 03 серпня 2010 року, душевні страждання від зазначених незаконних дій і бездіяльності, надзвичайні зусилля для відновлення попереднього правового становища, його особистість, який згідно з рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2011 року у справі № 2-4709/11 за його позовом до держави є відомим фахівцем у кількох галузях права, ступінь вини відповідача, загальноєвропейське розповсюдження завідомо неправдивих відомостей щодо справжності акта від 08 жовтня 2009 року № 36 уведеного в оману Європейського суду з прав людини, за рішенням якого залишається сумнів щодо його психічного стану здоров`я.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2018 року у складі головуючого судді Кушнірчука Р. О. у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відсутні підстави для зобов`язання КП «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» скласти висновок (акт) судово-психіатричної експертизи з наданням у ньому визначених позивачем відповідей на питання, поставлені у постанові Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2009 року, оскільки висновок експерта за призначеною постановою суду експертизою мав значення лише для вирішення справи про адміністративне правопорушення, а саме міг служити доказом у ній, однак на тепер провадження в адміністративній справі щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, у межах якої призначалася судово-психіатрична експертиза, закрито. Розглядаючи цю справу суд не може перебирати на себе повноваження іншого суду щодо контролю за виконанням винесеної ним постанови про призначення судово-психіатричної експертизи, а також не може втручатися в проведення судової експертизи, зокрема зазначати, які конкретно відповіді експерт повинен надати у своєму висновку, за який експерт несе особисту відповідальність, передбачену абзацом другим статті 4 Закону України «Про судову експертизу» та статтею 384 КК України. Крім того, відсутністю висновку судово-психіатричної експертизи права позивача не порушені, оскільки відповідно до вимог статті 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, що не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених законодавством України. За вказаних обставин не підлягають задоволенню й позовні вимоги про направлення належним чином завіреної копії висновку (акта) судово-психіатричної експертизи позивачу, суду та уповноваженому Уряду у справа Європейського суду з прав людини, оприлюднення в Офіційному віснику України наданих у цьому висновку відомостей, що є похідними від первинних позовних вимог. Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення немайнової шкоди, суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем причино-наслідкового зв`язку між діями відповідача, які не визнані неправомірними, та шкодою, яку він вважає йому завданою, крім того, рішенням Європейського суду з прав людини від 26 лютого 2015 року у справі «Заїченко проти України (№2)» скаргу позивача визнано прийнятною за пунктом 1 статті 5 та статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та на його користь в якості відшкодування моральної шкоди та інших витрат стягнуто 5 120 євро.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2018 року скасовано, позов задоволено частково.

Зобов`язано КП «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» скласти акт судово-психіатричної експертизи і направити його належно завірені копії ОСОБА_1 . Надати у цьому акті відповіді на питання, поставлені у постанові Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2009 року про призначення судово-психіатричної експертизи.

Стягнуто з КП «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» на користь ОСОБА_1 50 000,00 грн на відшкодування немайнової шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що відсутність висновку щодо питань експертизи, зазначених у постанові Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2009 року, порушує права позивача, оскільки питання презумпції психічного здоров`я позивача залишено невирішеним, а тому наявні підстави для зобов`язання КП «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» скласти висновок (акт) судово-психіатричної експертизи з наданням у ньому визначених позивачем відповідей на питання, поставлені у постанові суду від 23 липня 2009 року. У результаті таких дій відповідача позивач зазнав моральної шкоди, яка виразилася у приниженні його честі, гідності, ділової репутації та моральних стражданнях, розмір якої з урахуванням вимог розумності і справедливості суд визначив у розмірі 50 000,00 грн.

Короткий зміст вимог касаційних скарг та узагальнення їх доводів

У травні 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову апеляційного суду змінити та повністю задовольнити його позовні вимоги.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не застосував положення статті 277 ЦК України, якими врегульовано спростування негативної інформації, відносно позивача та його стану психічного здоров`я, створеної відповідачем, та розповсюдженої як в межах України так і поза її межами. Відмова у такій вимозі без належного обґрунтування є неналежним застосуванням норм права та свідчить про відсутність захисту судом гарантованого законом особистого права позивача. Те ж саме стосується відмови в оприлюдненні в Офіційному віснику України спростування сумнівів у психічному стані здоров`я позивача самим відповідачем. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди апеляційний суд не дослідив негативних наслідків рекомендацій відповідача щодо призначення повторної судово-психіатричної експертизи, не врахував, що немайнова шкода від всесвітнього розповсюдження негативної інформації є значно більшою, ніж обґрунтовано у позовній заяві та апеляційній скарзі. Апеляційний суд не оцінив і не спростував доводів позивача щодо розміру немайнової шкоди, й значно зменшив її розмір з власних міркувань і аргументів, виключно з посиланням на внутрішні переконання. Також судом в оскаржуваній постанові не вирішено питання стосовно конкретних відповідей на питання до експертизи, відсутнє реагування суду на вчинення експертами відмови у наданні відповіді на питання до експертизи, складання завідомо неправдивого висновку експертів, тобто кримінальних правопорушень.

У поданій до Верховного Суду 27 травня 2019 року касаційній скарзі, КП «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, яке було помилково скасовано, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга КП «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» мотивована тим, що судом апеляційної інстанції не враховано, що винною особою в тому, що не було вирішено питання психічного стану позивача, є сам ОСОБА_1 , який ухилився від проведення повторної амбулаторної судово-психіатричної експертизи. Крім того, поза увагою апеляційного суду залишилось те, що після встановлення судовим рішенням юридичного факту про те, що акт від 08 жовтня 2009 року № 36, не є актом судово-психіатричної експертизи, як і взагалі висновком експерта в розумінні законодавства України, презумпція психічного здоров`я ОСОБА_1 була відновлена, оскільки в силу вимог статті 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, що не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених законодавством України.

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи

09 липня 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду заяву, у якій просив закрити касаційне провадження за касаційною скаргою КП «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня», яка, на його переконання, є злочинним документом.

Відзивів на касаційні скарги учасниками справи до суду не подано.

Ухвалою Верховного Суду від 24 травня 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 , а ухвалою від 31 травня 2019 року - за касаційною скаргою КП «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня», матеріали цієї справи витребувано із суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 18 листопада 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частинами першою, другою та третьою статті 400 ЦПК Українивизначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, а касаційна скарга КП «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» підлягає задоволенню з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що секретарем Дніпропетровського окружного адміністративного суду був складений протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за частиною першою статті 185-3 КпАП України, у якому зазначено, що ОСОБА_1 проявив неповагу до суду шляхом неодноразового подання через канцелярію суду під видом процесуальних документів заяв, що містять образливі, непристойні висловлювання, викладені у брутальній формі, на адресу суддів окружного суду як носіїв судової влади.

Справу про адміністративне правопорушення передано на розгляд до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська.

Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2009 року в межах розгляду справи про адміністративне правопорушення призначено судово-психіатричну експертизу, на вирішення якої поставлено такі питання:

1. Чи страждає правопорушник ОСОБА_1 будь-яким психічним захворюванням?

2. Якщо страждає, то чи міг ОСОБА_1 усвідомлювати свої дії або керувати ними при здійсненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 185-3 КпАП України?

3. Чи не знаходився правопорушник ОСОБА_1 в момент здійснення правопорушення у тимчасовому хворобливому стані і чи міг він усвідомлювати свої дії або керувати ними?

На виконання цієї постанови суду, ОСОБА_1 знаходився на стаціонарній судово-психіатричній експертизі у КП «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» з 23 липня 2009 року до 24 липня 2009 року та з 14 вересня 2009 року до 08 жовтня 2009 року.

Комісія експертів відділу судово-психіатричних експертиз КП «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» склала акт від 08 жовтня 2009 року № 36, згідно з яким дійшла висновку про те, що у зв`язку зі складністю випадку, неясністю клінічної картини встановити діагноз та вирішити поставлені відносно ОСОБА_1 питання не виявляється можливим. Рекомендовано проведення повторної судово-психіатричної експертизи.

Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 серпня 2010 року провадження в адміністративній справі щодо ОСОБА_1 закрито у зв`язку з закінченням строку давності притягнення до адміністративної відповідальності.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 травня 2018 року, встановлено факт, який має юридичне значення, про те, що виданий КП «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» акт від 08 жовтня 2009 року № 36 стаціонарної судово-психіатричної експертизи не є актом судово-психіатричної експертизи, як і взагалі висновком експерта(тів) в розумінні законодавства України.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 26 лютого 2015 року у справі «Заїченко проти України (№2)» скаргу ОСОБА_1 визнано прийнятною за пунктом 1 статті 5 та статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (примусова госпіталізація і тримання заявника у психіатричній лікарні, а також збирання органами внутрішніх справ відомостей про нього) та на користь позивача в якості відшкодування моральної шкоди та інших витрат стягнуто 5 120 євро.

Зазначеним рішенням питання про встановлення психічного стану здоров`я ОСОБА_1 не вирішувалося

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилався на те, що відсутність дотепер висновку щодо питань, поставлених на вирішення експертів у постанові Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2009 року, порушує його права, оскільки до цього часу питання щодо стану його психічного здоров`я не є вирішеним.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 3 Конституції Українилюдина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно зі статтею 15 ЦК Україникожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення.

Частиною другою статті 16 ЦК Українивизначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної (немайнової) шкоди тощо.

Правові та організаційні засади забезпечення громадян психіатричною допомогою, виходячи із пріоритету прав і свобод людини і громадянина, обов`язки органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування з організації надання психіатричної допомоги та правового і соціального захисту осіб, які страждають на психічні розлади, права та обов`язки фахівців, інших працівників, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги, визначає Закон України «Про психіатричну допомогу».

Частиною першою статті 11 ЗаконуУкраїни «Про психіатричну допомогу» встановлено, що психіатричний огляд проводиться з метою з`ясування наявності чи відсутності в особи психічного розладу, потреби в наданні їй психіатричної допомоги, а також для вирішення питання про вид такої допомоги та порядок її надання.

Згідно зі статтею 21 Закону України «Про психіатричну допомогу» якщо проведення судово-психіатричної експертизи потрібне в адміністративних, кримінальних та цивільних справах, вона призначається та проводиться на підставах та в порядку, передбачених законом.

Судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду (стаття 1 Закону України «Про судову експертизу»).

Гарантії незалежності судового експерта та правильності його висновку, а також його відповідальність визначені статтями 4, 14 Закону України «Про судову експертизу».

Відповідно до пункту 1.7 «Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України № 965/5 від 01 липня 2009 року, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Інструкція), підставою для проведення експертизи є передбачений законом процесуальний документ (постанова, ухвала) про призначення експертизи, складений уповноваженою на те особою (органом).

За правилами пункту 1.13 Інструкції у випадку невиконання клопотань експерта щодо надання додаткових матеріалів, несплати вартості експертизи протягом 45 календарних днів з дня направлення клопотання в порядку, передбаченому чинним законодавством, незабезпечення прибуття експерта, безперешкодного доступу до об`єкта дослідження, а також належних умов для його роботи (учинення перешкод з боку сторін, що беруть участь у справі, в обстеженні об`єкта) матеріали справи повертаються органу (особі), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), із зазначенням мотивованих причин неможливості її проведення.

Пунктом 4.11 Інструкції передбачено, що після закінчення проведення експертизи експертом складається висновок, а у разі неможливості її проведення - повідомлення про неможливість надання висновку.

Аналогічні вимоги містить Порядок проведення судово-психіатричної експертизи, затверджений наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 жовтня 2001 року № 397, зареєстрований у Міністерстві юстиції України 01 березня 2002 року за № 219/6507 (чинний на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Порядок), відповідно до пункту 1 якого, судово-психіатрична експертиза призначається органами досудового слідства та суду і проводиться за їх відповідним рішенням з метою відповіді на питання, що виникають під час провадження адміністративних, кримінальних та цивільних справ з приводу психічного стану особи.

Після закінчення експертизи складається акт експертизи, що містить вступну, досліджувальну, мотивувальну частини і висновок. Акт (одноособової, комісійної) експертизи підписується експертом, членами комісії і засвідчується печаткою експертної установи. Акт експертизи складається у двох примірниках, один з яких направляється особі або органу, які призначили експертизу, а другий залишається в експертній установі (пункти 31, 36, 37 Порядку).

У справі встановлено, що судово-психіатрична експертиза щодо позивача ОСОБА_1 була призначена постановою Красногрвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2009 року у межах справи про адміністративне правопорушення, здійснене ОСОБА_1 , провадження у якій на підставі постанови Красногрвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 серпня 2010 року закрито у зв`язку з закінченням строку давності притягнення до адміністративної відповідальності.

За результатами проведення судово-психіатричної експертизи комісія експертів КП «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» склала акт від 08 жовтня 2009 року № 36, згідно якого встановити діагноз та надати експертний висновок щодо стану психічного здоров`я ОСОБА_1 неможливо у зв`язку із складністю випадку та неясністю клінічної картини.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 травня 2018 року, встановлено факт, який має юридичне значення про те, що виданий КП «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» акт від 08 жовтня 2009 року № 36 стаціонарної судово-психіатричної експертизи, не є актом судово-психіатричної експертизи як і взагалі висновком експерта(тів) в розумінні законодавства України.

Отже, будь-який висновок експертизи щодо стану психічного здоров`я ОСОБА_1 відсутній.

Статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначена презумпція психічного здоров`я, а саме, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Згідно зі статтею 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вимоги законодавства та обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , оскільки права останнього діями або бездіяльністю відповідача не порушені, так як у визначеному законом порядку наявність психічного розладу у позивача не встановлювалася, а тому він вважається такою особою, що не має психічного розладу, що відповідає презумпції психічного здоров`я, якою передбачено визнання особи психічно здоровою, доки зворотне не буде доведено у передбаченому законом порядку. Моральне відшкодування за примусову госпіталізацію та тримання у психіатричній лікарні, збирання відомостей про нього на користь позивача в якості відшкодування моральної шкоди та інших витрат стягнуто 5 120 євро на підставі рішення Європейського суду з прав людини від 26 лютого 2015 року у справі «Заїченко проти України (№2)».

Апеляційний суд, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, не врахував наведених положень законодавства та обставин справи, унаслідок чого скасував судове рішення, яке відповідає закону.

Підлягає залишенню без задоволення клопотання ОСОБА_1 щодо закриття касаційного провадження за касаційною скаргою КП «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня». Доводи цього клопотання стосуються фактично незгоди позивача з позицією КП «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» щодо цього спору та відповідно його тлумаченням рішення Європейського суду з прав людини від 26 лютого 2015 року у справі «Заїченко проти України (№2)».

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Відповідач скористався своїм правом на оскарження судового рішення у касаційному порядку, касаційна скарга КП «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» подана з дотриманням норм чинного цивільного процесуального законодавства, відповідає встановленим законом вимогам, а тому підстави, які зазначав позивач задля закриття касаційного провадження за касаційною скаргою КП «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» відсутні.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції були належним чином оцінені подані сторонами докази, вірно встановлені обставини справи та правильно застосовані норми матеріального та процесуального права, а апеляційний суд помилково скасував законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції.

Згідно статті 413 ЦПК Українисуд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

За таких обставин ухвалене судом апеляційної інстанції судове рішення не можна вважати законним та обґрунтованим, тому воно підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про закриття касаційного провадження за касаційною скаргою Комунального підприємства «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради залишити без задоволення.

Касаційну скаргуОСОБА_1 залишити без задоволення.

Касаційну скаргу Комунального підприємства «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради задовольнити.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року скасувати.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2018 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. О. Кузнєцов
Судді:В. С. Жданова
С. О. Карпенко
В. А. Стрільчук
М. Ю. Тітов