Ухвала

Іменем України

23 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 643/10513/19

провадження № 61-22248ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю., Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 05 липня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 18 листопада 2019 року у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Держава Україна в особі Московського відділу Державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області, Головне управління Державної казначейської служби України в Харківській області, ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 05 липня 2019 року задоволено заяву ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Держава Україна в особі Московського відділу Державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області, Головне управління Державної казначейської служби України в Харківській області, ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Накладено арешт на житловий будинок АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01).

Заборонено ОСОБА_1 , вчиняти певні дії, а саме: проводити будь які будівельні роботи в житловому будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 .

Заборонено ОСОБА_1 відчужувати житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 .

Заборонено ОСОБА_1 виселяти мешканців житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 .

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами дійсно виник спір, невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим чи утруднити виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Постановою Харківського апеляційного суду від 18 листопада 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 05 липня 2019 року в частині накладення арешту та виселення мешканців житлового будинку скасовано.

В іншій частині ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 05 липня 2019 року залишено без змін.

Апеляційний суд, погоджуючись з висновками, які викладені в судовому рішенні суду першої інстанції, виходив з того, що вимоги ОСОБА_2 щодо вжиття заходів забезпечення позову саме у вигляді заборони відчуження майна та заборони проведення ремонтних робіт є обґрунтованими, і такий вид забезпечення позову є співмірним із позовними вимогами.

09 грудня 2019 року (відповідно до відтиску поштового штемпеля на конверті ОСОБА_1 направив касаційну скаргу на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 05 липня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 18 листопада 2019 року, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви.

Касаційна скарга мотивована тим, що в заяві ОСОБА_2 фактично йшлося по суті щодо забезпечення доказів, а не про забезпечення позову, суди не мали доказів на підтвердження імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, наприклад того, що нерухоме майно може зникнути, зменшитись або погіршитись за якістю на момент виконання рішення, може бути відчужене третім особам, судами не визначено розмір позовних вимог та розглянуто заяву із порушенням територіальної підсудності.

Отже, суди першої та апеляційної інстанцій суб`єктивно та формально поставились до розгляду даної справи, порушуючи основні засади цивільного судочинства на справедливий та об`єктивний розгляд справи, тому оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду вважає, що підстави для відкриття касаційного провадження відсутні, виходячи з наступного.

Частиною першою та другої статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Суд, обираючи вид забезпечення позову, у кожному випадку повинен обирати такий спосіб, який у найбільший мірі спрямований на забезпечення предмету спору.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4 частини першої статті 150 ЦПК України позов може забезпечуватися, зокрема, шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, забороною вчиняти певні дії, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майна відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову (частина друга статті 150 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

З огляду на те, що між сторонами виник спір щодо стягнення з ОСОБА_1 (особа за якою визнано право власності на житловий будинок) витрат пов`язаних з поліпшенням житлового будинку, а вчинення будь-яких дій щодо відчуження вказаного будинку створює реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про заборону вчиняти будь-які дії щодо відчуження спірного будинку, оскільки такий вид забезпечення позову у найбільший мірі спрямований на забезпечення предмету спору та співмірний із заявленими позивачем вимогами. При цьому суди першої та апеляційної інстанцій, застосували вид забезпечення позову у вигляді заборони проведення ремонтних робіт, оскільки наведений у частині першій статті 152 ЦПК перелік видів такого забезпечення не є вичерпним.

Верховний Суд погоджується із висновками суду апеляційної інстанції про те, що при розгляді заяви не було порушено територіальну юрисдикцію, оскільки нормою частини першої статті 30 ЦПК України встановлено, що позови, які виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

За таких обставин доводи касаційної скарги не спростовують викладених в оскаржуваних судових рішеннях висновків.

За приписами частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до положень пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З урахуванням того, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій про застосування заходів забезпечення позову, не є судовими рішеннями, якими закінчено розгляд справи, а суди при ухваленні оскаржуваних судових рішень правильно застосовували норми права, що є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, Верховний Суд на підставі пункту 5 частини другої та частини четвертої статті 394 ЦПК України відмовляє у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частиною п`ятою, пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 05 липня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 18 листопада 2019 року у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Держава Україна в особі Московського відділу Державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області, Головне управління Державної казначейської служби України в Харківській області, ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

С. Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко