ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3708/19 Справа № 184/1792/17 Суддя у 1-й інстанції - Гукова Р. М. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони:

позивач: Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»,

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Орджонікідзевського районного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2018 року, яке постановлено суддею Гуковою Р.М. у м. Покров Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 07 грудня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк», у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»,звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 12.09.2011 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 30 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ОСОБА_2 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, а також оплачувати комісії, передбачені цим договором.

У порушення умов вище вказаного договору ОСОБА_2 зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим, станом на 27.09.2017 року у відповідача утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 47 237,30 грн., яка складається з 31 067,53 грн. - заборгованість за кредитом, 13 444,18 грн. - заборгованість по процентам та штрафи - 500 грн. (фіксована частина) і 2225,59 грн. (процентна складова), яку позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь, а також вирішити питання відшкодування судового збору.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового рішення по справі про задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що наявними у справі доказами підтверджується, що відповідач отримав картку банку із встановленим на ній кредитним лімітом, користувався кредитними коштами та здійснював погашення заборгованості.

Зауважує на тому, що 10.09.2013 року відповідач пройшов повторну ідентифікацію на підставі якої приєднався до діючих на момент підписання Умов та Правил, йому було відкрито картковий рахунок НОМЕР_1, видано картку «МС Платінум» з кредитним ліміном 25000, який в подальшому було збільшено до 30000 грн. із ставкою комісії за несвоєчасне погашення кредитного ліміту 2,2% на місяць та 0.01% на місяць протягом пільгового періоду. Зауважує на тому, що отримання картки підтверджується фотографуванням клієнта з карткою, а в подальшому картка неодноразово перевипускалась, та відповідач отримував нові картки.

Крім того, представник позивача зауважує, що обов'язок доведення того факту, що він не підписував заяви-анкети покладено на відповідача, який не порушував питання про визнання кредитних договорів недійсними.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на його думку, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 12.09.2011 року відповідачем ОСОБА_2 була підписана анкета-заява про приєднання до Договору № б/н, факт цього відповідачем не заперечується.

10.09.2013 року відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір № SAMDN6166 про відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки, відповідно до якого відповідачу було видано картку «МС Платінум» № НОМЕР_1 із наданням кредитного ліміту у розмірі 25 000 грн. з 16.09.2013 року, із збільшенням кредитного ліміту до 30 000 грн. - 29.11.2016 року із ставкою комісії за несвоєчасне погашення кредитного ліміту 2,2% на місяць та 0.01% на місяць протягом пільгового періоду.

У зв'язку із неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за наданим позивачем розрахунком, станом на 27.09.2017 року у відповідача утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 47 237,30 грн., яка складається з 31 067,53 грн. - заборгованості за кредитом, 13 444,18 грн. - заборгованості по процентам та штрафи - 500 грн. (фіксована частина) і 2225,59 грн. (процентна складова).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено наявності договірних відносин між сторонами за договором б/н від 12.09.2011 року та невиконання відповідачем ОСОБА_2 взятих за вказаним договором зобов'язань.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 628 ЦК України обумовлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статями 526, 530, 610 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частинами першою та другою статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Особливістю договору приєднання є саме те, що позичальник приймає й погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов.

Колегія суддів звертає увагу на те, що договір приєднання, як і публічний договір, є узагальненою категорією таких цивільно-правових договорів, в яких умови договору встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах і які укладаються лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого тексту. Друга сторона при цьому не може запропонувати свої умови договору, але саме вона вирішує та виявляє волевиявлення на укладення договору на запропонованих їй умовах.

Таким чином, додержується принцип свободи договору.

Чинним законодавством передбачено укладання договору лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованих умов у цілому.

На підставі викладеного, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, що такий порядок укладення кредитних договорів не узгоджується з визначеними чинним законодавством правилами укладання письмових правочинів.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд, зокрема, у Постановах від 06.02.2018 року № 755/2720/16-ц, від 07.03.2019 року № 755/18246/15-ц від 21.03.2018 року № 441/569/17.

Отже, підписавши 12.09.2011 року анкету-заяву, ОСОБА_2 дав свою згоду на те, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами і Правилами, а також Тарифами банку складають договір про надання банківських послуг, з якими він ознайомлений.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що між ПАТ КБ «ПриватБанк», у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», та ОСОБА_2, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання, 12.09.2011 року було укладено в письмовій формі кредитний договір, при цьому відповідач не тільки виявив бажання отримати кредитні кошти, а й підтвердив, що він ознайомлений і погоджується з Умовами, Правилами та Тарифами банку.

10.09.2013 року відповідач пройшов повторну ідентифікацію, на підставі якої приєднався до діючих на момент підписання Умов та Правил, йому було відкрито картковий рахунок НОМЕР_1, видано картку «МС Платінум» з кредитним лімітом 25000, який в подальшому було збільшено до 30000 грн. із ставкою комісії за несвоєчасне погашення кредитного ліміту 2,2% на місяць та 0.01% на місяць протягом пільгового періоду.

Отже, 10 вересня 2013 року ОСОБА_2, було ідентифіковано по анкеті-заяві від 12.09.2011 року, було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку «МС Платінум» № НОМЕР_1 із строком дії до останнього дня вересня 2014 року.

Як вбачається із матерілів справи, в подальшому картка неодноразоао перевипускалася, остання картка № 5218 5722 1212 9667 була перевипущена 01.11.2016 року зі строком дії до останнього дня листопада 2017 року.

10.09.2013 року відповідач пройшов повторну ідентифікацію та підписав нову анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг.

На підтвердження обставин та вимог, викладених у позовній заяві, а саме: наявності між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 кредитних зобов'язань за кредитним договором б/н від 12 вересня 2011 року та непогашеної ОСОБА_2 кредитної заборгованості за цим договором в розмірі 47237,30 грн., ПАТ КБ «ПриватБанк», у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», до позовної заяви додано Умови та Правила надання банківських послуг (том 1 а.с.15-38), копію Анкети-заяви б/н від 12.09.2011 року (том 1 а.с.9), копію Заяви за раніше ідентифікованому рахунку/карті від 10.09.2013 року (том 1 а.с.13), розрахунок заборгованості станом на 27 вересня 2017 року (том 1 а.с.4-8).

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ КБ «ПриватБанк», у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», було ознайомлено ОСОБА_2 із умовами кредитування саме з використанням кредитної карти «СМ Платінум», що останній підтвердив підписом у Заяві за раніше ідентифікованому рахунку/карті від 10.09.2013 року, що свідчить про укладення між сторонами цього дня договору про надання банківських послуг на вищезазначених умовах.

Крім того, ПАТ КБ «ПриватБанк», у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», на підтвердження виконання ним Умов та Правил надання банківських послуг щодо видачі кредитної карти «СМ Платінум», було надано цифрове зображення відповідача ОСОБА_2 з отриманою кредитною картою «СМ Платінум» та інформацію, згідно якої кредитна карта перевипускалась зі строком дії до останнього дня листопада 2017 року (том 1 а.с.144 оборот, том 2 а.с.12).

Внесення відомостей щодо умов кредитування клієнтів та всіх здійснених фінансових операцій до програмного комплексу Банку є вимогою Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 № 254.

Відповідно до п. 3.4 та п. 3.8 цього Положення, ідентифікація операції передбачає її докладний опис, який має містити потрібну інформацію для різних підрозділів банку та внутрішнього аудиту, а саме: тип операції (міжбанківські розрахунки, операції з клієнтами банку, розрахунки за власними операціями тощо), номер та дату договору, конкретні строки (початок та завершення) операції згідно з договором, дані про контрагента, зміст операції (кредит, депозит, тип процентної ставки тощо) та інше.

Згідно п. 4.2. цього Положення, підставою для відображення операцій за балансовими та/або позабалансовими рахунками бухгалтерського обліку є первинні документи. При цьому, згідно з п. 9.5, під час здійснення інформаційного забезпечення операційної діяльності Банку реалізується правило "двох рук" (операція не може бути ініційована та виконана одним користувачем системи), проводяться заходи з виявлення викривленої та/або суперечливої інформації, зберігається вся інформація (неможливість ігнорування інформації, що надійшла з будь - якого джерела). Проводиться резервне накопичення та зберігання всієї інформації для забезпечення відновлення роботи банку внаслідок виникнення форс - мажорних обставин або в разі ліквідації банку.

За приписами п.п. 3, 6 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов'язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами.

Згідно зі ст. 41 Закону України "Про Національний банк України" та ч. ч. 1, 2 ст.68 Закону України "Про банки та банківську діяльність", Національний банк України встановлює обов'язкові для банківської системи стандарти та правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі Правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов'язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.

Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою правління Національного банку України від 30.12.1998 № 566, зі змінами та доповненнями, є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії.

Пунктом 5.1 глави 5 вищезазначеного Положенням визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа.

Згідно з п.5.4. цього Положенням, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня.

При цьому, п.5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 № 254 визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції помилково не було враховано банківські виписки, як належні докази підтвердження видачі кредиту та не враховано факту перевипуску карти «СМ Платінум», термін дії якої визначений до останнього дня листопада 2017 року, та не враховано, що відповідач по справі активно користувався картковим рахунком, використовуючи кредитні кошти та здійснюючи погашення кредитної заборгованості.

Враховуючи всі наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів приходить до висновку, що надані ПАТ КБ «ПриватБанк», у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», по справі докази є належними та допустимими, у розумінні ст. ст. 58-59 ЦПК України, та у своїй сукупності підтверджують те, що відповідач ОСОБА_2 з 2011 року користується кредитними коштами, наданими йому ПАТ КБ «ПриватБанк», у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», за договором б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «СМ Платінум», яка останній раз була перевипущена 01.11.2016 року зі строком дії до останнього дня листопада 2017 року.

На підставі наведеного вище колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що позивачем по справі не доведено наявності договірних відносин між сторонами саме за договором б/н від 12.09.2011 року та невиконання відповідачем ОСОБА_2 взятих за вказаним договором зобов'язань.

Оскільки, відповідачем умови договору не виконувались належним чином, в зв'язку з цим станом на 27.09.2017 року за кредитним договором утворилася заборгованість в сумі 47 237,30 грн., яка складається з 31 067,53 грн. - заборгованості за кредитом, 13 444,18 грн. - заборгованості по процентам та штрафи - 500 грн. (фіксована частина) і 2225,59 грн. (процентна складова).

Проте, визначений позивачем розмір заборгованості не може бути стягнутий з відповідача на користь позивача в повній мірі, з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, 10.09.2013 року відповідач пройшовши повторну ідентифікацію, на підставі якої приєднався до діючих на момент підписання Умов та Правил, йому було відкрито картковий рахунок НОМЕР_1, видано картку «МС Платінум» з кредитним лімітом 25000, який в подальшому було збільшено до 30000 грн. із ставкою комісії за несвоєчасне погашення кредитного ліміту 2,2% на місяць та 0.01% на місяць протягом пільгового періоду.

При цьому з 31-го дня виникнення заборгованості за кредитним лімітом нарахування процентів за користування кредитним лімітом проводиться виходячи з базової процентної ставки, визначеної Умовами та Правилами, яка становить 26,40 % на місяць.

З розрахунку заборгованості (а.с.3-8) який наданий представником позивача станом на 27.09.2017 року, вбачається, що базова процентна ставка була збільшена з 02 квітня 2015 року з 26,40 відсотків річних до 37,20 відсотка річних, а з 04 травня 2017 року з 37,20 відсотка річних до 74,40 відсотків річних.

Умовами і Правилами надання банківських послуг, які є частиною укладеного між сторонами кредитного договору, не передбачено право банку в односторонньому порядку змінювати тарифи.

Із заяви позичальника, доданої до позову вбачається, що процентна ставка на момент укладення договору була встановлена в розмір 26,40 % річних.

Згідно до ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Індекс, що використовується у формулі визначення змінюваної процентної ставки, повинен відповідати таким вимогам:

1) поточне значення індексу повинно періодично, але не рідше одного разу на місяць, публікуватися в засобах масової інформації або оприлюднюватися через інші загальнодоступні регулярні джерела інформації. Кредитний договір повинен містити посилання на джерело інформації про відповідний індекс;

2) індекс повинен ґрунтуватися на об'єктивних індикаторах фінансової сфери, що дозволяють визначити ринкову вартість кредитних ресурсів;

3) значення індексу повинно встановлюватися незалежною установою з визнаною діловою репутацією на ринку фінансових послуг.

У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки.

У матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували застосування сторонами у договорі змінюваної процентної ставки, встановленої у відповідності до вимог частин 4-6 ст. 10561 ЦК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що у даному випадку умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У абзаці 1 пункту 28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" судам роз'яснено, що при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно зі ст. 1056-1 ЦК України у зв'язку з прийняттям Закону України від 12 грудня 2008 року „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку", яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, суди мають виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року.

У абзаці 3, 4 пункту 28 вказаної Постанови судам роз'яснено, що при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог ст. ст. 641-642 ЦК України або в порядку, визначеному ч. 6 ст. 1056-1 ЦК України. При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Згідно пункту 2.1.1.5.4 Умов і Правил надання банківських послуг, клієнт зобов'язаний при незгоді із змінами правил і/або тарифів надати банку письмову заяву про розірвання договору і погасити виниклу перед банком заборгованість.

Таким чином, в даному випадку позичальник позбавлений права не погодитися на зміну умов договору, і у випадку незгоди із запропонованими змінами зобов'язаний ініціювати розірвання договору.

Отже, така умова договору про право банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку, є нікчемною.

Згідно до ст. 217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково.

Так, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту, яка згідно доданого до позову розрахунку заборгованості (том 1 а.с.3-8), станом на 27.09.2017 року складає 31067,53 грн. та відповідачем не спростовано вказаний розмір заборгованості.

Натомість, колегія суддів відхиляє, як доказ, розрахунок заборгованості за договором від 12.09.2011 року укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем станом на 27.09.2017 року, наданий позивачем в частині розрахунку процентів за користування кредитними коштами. Зокрема, в такому розрахунку застосовані збільшені розміри процентної ставки. Суд вважає таке збільшення розміру процентної ставки протиправним.

Визначаючи розмір заборгованості відповідача по відсотках, суд вважає за необхідне застосувати відсоткову ставку в розмірі 26,40 відсотків річних як таку, що була встановлена на момент отримання відповідачем кредитної картки та відкриття карткового рахунку.

Згідно доданого до позову розрахунку заборгованості (а.с.3-8) розмір основної заборгованості за кредитом станом на 27.09.2017 року становить 31067,53 грн.

Заборгованість по процентах, до підвищення процентної ставки по їх нарахуванню, станом на 02 квітня 2015 року, становить 6756 грн. 08 коп. та зменшенню не підлягає, оскільки нарахована в межах відсоткової ставки - 26,40 % річних

Згідно розрахунку поточна заборгованість за кредитним договором становить 31067,53 грн., таким чином, розмір 26,4% річних за один день прострочки становить 22 грн. 78 коп. (31067,53*26,4%:360днів), таким чином загальний розмір заборгованості по процентам за період з 02 квітня 2015 року по 27.09.2017 року становить 16538,28 грн. (22,78 грн. * 726 днів прострочки).

Таким чином, згідно розрахунку, проведеного колегією суддів, загальний розмір заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 12.09.2011 року по 27.09.2017 року становить 23294,36 грн. (16538,28 грн.+ 6756,08 грн.)

Згідно розрахунку позивача, відповідачем по справі було сплачено 18773,80 грн. заборгованості за кредитним договором, яка була спрямована на погашення процентів за кредитним договором, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 4520,56 грн.

Крім того, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, а саме п. 2.1.1.7.6 передбачено, що при порушенні клієнтом строків платежів по будь якому з грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний уплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з врахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісій, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1779,40 грн. - штраф (процентна складова від задоволеної суми позову).

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, у зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та невірним застосуванням норм матеріального права, з ухваленням нового рішення у справі про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором б/н від 12 вересня 2011 року станом на 27 вересня 2017 року в сумі 37867,49 грн., з якої: 31067,53 грн. - заборгованості за кредитом, 4520,56 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1779,40 грн. - штраф (процентна складова).

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, пропорційно від задоволених позовних вимог, по сплаті судового збору за подання позову до суду першої інстанції в розмірі 1280 грн. (том 1 а.с.1) та за подання апеляційної скарги у розмірі 1920 грн. (том 2 а.с.90), а всього 3200 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», у теперішній час Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 12 вересня 2011 року в сумі 37867 (тридцять сім тисяч вісімсот шістдесят сім) грн. 49 коп., яка складається з 31067,53 грн. - заборгованості за кредитом, 4520,56 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1779,40 грн. - штраф (процентна складова).

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 3200 (три тисячі двісті) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 01 квітня 2019 року.

Головуючий:

Судді: