Справа № 489/5053/18
Номер провадження 2/489/157/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2019 року м. Миколаїв,

вул. Космонавтів,81/16 (81/17),

зал судових засідань №11

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Тихонової Н.С.,

секретар судового засідання Мазницька Н.Ю.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю,

ВСТАНОВИВ:

14 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернулась з вказаним позовом до відповідача, яким просила поділити майно, набуте за час шлюбу, визнавши за нею право власності на 1/2 частку транспортного засобу MERCEDES-BENZ SPRINTER, державний номер НОМЕР_1.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилалась на те, що:

- перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 1982 року;

-під час спільного проживання подружжям було придбано зазначений автомобіль, право власності на яку зареєстровано за відповідачем;

-вказаний автомобіль є спільним майном подружжя та підлягає поділу в порядку в порядку ст. 70 СК України, оскільки його було придбано подружжям під час спільного проживання.

24 жовтня 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом, відповідно до якого просив визнати спірний транспортний засіб його особистою власністю.

Відповідач у зустрічному позові зазначав, що:

-хоча сторони формально і перебувають у зареєстрованому шлюбі, проте разом не проживають понад 15 років, на час розгляду даної справи в провадженні Ленінського районного суду м. Миколаєва перебуває справа про розірвання шлюбу між сторонами;

-транспортний засіб був придбаний цілком за кошти відповідача, позивач до нього жодного відношення не має.

Згідно поданого відзиву на зустрічний позов ОСОБА_1 вказувала на те, що зустрічний позов не підлягає задоволенню, оскільки:

-сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.11.1982 р. по 18.10.2018 р., та на теперішній час відповідач продовжує проживати разом з позивачем та їх спільним сином;

-спірний автомобіль був придбаний за спільні кошти подружжя, які вони збирали тривалий час, та зареєстрований за ОСОБА_3 20.01.2018 року;

-про існування у чоловіка іншої жінки позивачу стало відомо у 2018 році, що і стало причиною припинення шлюбу, але не сімейних відносин.

Згідно Ухвали від 21.08.2018 року за клопотанням ОСОБА_1 судом накладено арешт на спірний транспортний засіб, а також витребувано у РСЦ у Миколаївській області договір купівлі-продажу транспортного засобу.

Відповідно до Ухвали від 21.08.2018 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Згідно Ухвали від 25.10.2018 року зустрічний цивільний позов ОСОБА_3 про визнання права власності обєднано з цивільним позовом ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя в одне провадження для спільного розгляду.

За Ухвалою від 10.12.2018 року судом підготовче провадження справі закрито та призначено до розгляду по суті.

У судовому засіданні представники сторін та сторони підтримали заявлені позовні вимоги та заперечували проти позовів іншої сторони з підстав, зазначених у позовах та відзивах.

Встановивши фактичні обставини, дослідивши надані сторонами докази, суд при вирішені справи виходить зтакого.

З 27.11.1982 року ОСОБА_3 до ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі.

26.02.2018 року ОСОБА_3 звернувся до Ленінського районного суду м. Миколаєва з позовом про розірвання шлюбу.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18.10.2018 року шлюб між сторонами розірвано. Рішення суду 18.11.2018 року набрало законної сили.

Під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі було придбано транспортний засіб MERCEDES-BENZ SPRINTER, державний номер НОМЕР_1, право власності на який 20.01.2018 року на підставі договору купівлі-продажу від 19.01.2018 р. зареєстровано за ОСОБА_3

Так, 19.01.2018 року між ТЗОВ «М.В.Л. ГРУП» та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу, за яким останній придбав транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ, модель SPRINTER Автобус - D, 2009 року випуску, сірого кольору (попередній державний номер НОМЕР_2).

За домовленістю сторін вартість вказаного транспортного засобу складала 30 000 грн. 00 коп.

Дійти згоди щодо права власності на вказаний автомобіль сторони самостійно не можуть.

Статтею 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 01.07.2015 року (у справі №6-612цс15) та від 25.11.2015 року ( у справі 6-2333цс15).

Відповідно до пояснень свідків з боку позивача - ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та свідків з боку відповідача ОСОБА_9ВІ., ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, наданих у судовому засіданні, судом було встановлено, що протягом усього подружнього життя ОСОБА_3 забезпечував сім'ю матеріально, оскільки після народження сина у 2000 році, ОСОБА_1 не працювала.

Також ОСОБА_3 брав активну участь у ведені домашнього господарства, вихованні обох дітей подружжя, забезпечені дружини та дітей продуктами харчування, одягом, постійно проживав та проживає поруч із сином та ОСОБА_1 за місцем реєстрації АДРЕСА_1.

У 2017 році ОСОБА_3 познайомився із ОСОБА_11, та у 2018 році звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу, маючи намір утворити нову сім'ю. Незважаючи на це, ОСОБА_3 продовжував забезпечувати матеріальні потреби ОСОБА_1 та сина, вів господарство, придбав продукти харчування, вчиняв інші дії, які характеризують спільне ведення домашнього господарства та мають ознаки сімейного проживання за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 .Посилання відповідача на те, що кошти на придбання автомобіля йому надала мати не знайшли свого документального підтвердження у судовому засіданні , отже факт придбання машини за рахунок особистих коштів ОСОБА_13 у судовому засіданні не доведено.

Натомість, з урахуванням спільного проживання і ведення спільного господарства ОСОБА_3 із ОСОБА_1 до останнього, суд дійшов висновку, що кошти, а відтак й автомобіль, є спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1, оскільки придбано автомобіль під час перебування у шлюбі, для потреб сім'ї (використання у роботі для отримання заробітку) та за рахунок коштів, які збирало подружжя саме для цієї мети.

Доказів протилежного відповідачем суду не надано, відтак доводи позивача знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, через що суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, а у задоволенні зустрічного необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 4, 19, 141-142, 200, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, в порядку поділу спільного майна подружжя, право власності на 1/2 частку транспортного засобу марки MERCEDES-BENZ, модель SPRINTER, 2009 року випуску, сірого кольору, державний номер НОМЕР_1, кузов WDB9066351S272400, обєм двигуна 2143 куб. см.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 250 грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Ленінський районний суд м. Миколаєва або безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, серія та номер паспорта ЕО854796, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, серія та номер паспорта ЕО 854797, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Повний текст рішення суду складено 11.02.2019 року.

Суддя Н.С. Тихонова