Справа № 419/3788/17
Провадження № 22-ц/810/418/18
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 січня 2019 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Коротенка Є.В., Луганської В.М.,

за участю секретаря судового засідання Перишкіна Т.М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

відповідач - Новоайдарська селищна рада,

відповідач - Щастинська міська рада Новоайдарського району Луганської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 11 жовтня 2018 року, ухвалене у складі судді Іванової О.М. в смт. Новоайдар Луганської області, повний текст рішення складено 19 жовтня 2018 року,

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Новоайдарської селищної ради, Щастинської міської ради Новоайдарського району Луганської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2, Новоайдарської селищної ради, Щастинської міської ради Новоайдарського району Луганської області про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, в обґрунтування якого вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла її рідна тітка (рідна сестра її батька) - ОСОБА_3, після смерті якої залишилось спадкове майно, а саме будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1. Поховання ОСОБА_3 здійснено позивачем за власні кошти. Спадкоємці першої черги після померлої ОСОБА_3 відсутні та за життя останної заповіту складено не було, внаслідок чого спадкування належного їй майна повинне відбуватись в порядку спадкування за законом. Батько позивача - ОСОБА_4 (рідний брат спадкодавця) помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

27 грудня 2016 року при зверненні ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Новоайдарського районного нотаріального округу Луганської області ОСОБА_5 з метою одержання свідоцтва про право на спадщину за законом позивачу було відмовлено у зв'язку з пропуском строку на прийняття спадщину, не наданням документів, що підтверджують місце відкриття спадщини, документів, що підтверджують родинні стосунки з померлою, та посвідчують право власності спадкодавця на належне їй нерухоме майно.

Позивач зазначає, що пропустила встановлений законом строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважної причини, а саме у зв'язку з тим, що ОСОБА_3 під час бойових дій в м. Щастя завжди ховала всі документи для їх схоронності, зокрема, документи, що посвідчують право власності на будинок, також були заховані і знайдені позивачем нещодавно.

ОСОБА_1 просила суд визначити їй додатковий строк в три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Новоайдарського районного суду Луганської області від 11 жовтня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Новоайдарської селищної ради, Щастинської міської ради Новоайдарського району Луганської області про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовлено.

Суд першої інстанції обґрунтував рішення тим, що позивачем не доведено наявність родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, зокрема, суду не надано свідоцтва про народження батька позивача - ОСОБА_4. Тому, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки заповіту померлою ОСОБА_3 за життя складено не було, а наявність спадкових прав за законом позивачем не доведена.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 11 жовтня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

ОСОБА_1 вказує на те, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, неправомірно послався на постанову Апеляційного суду Луганської області від 30 липня 2018 року.

Також, позивач посилається на те, що в матеріалах справи міститься копія свідоцтва про право на спадщину за законом, в якому батько ОСОБА_1 визнав її спадкоємицею, та в даному свідоцтві зазначено, що спадкоємицею майна ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року, є його донька ОСОБА_1. Проте судом першої інстанції не було досліджене дане свідоцтво як доказ.

(2) Позиція інших учасників справи

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 10 грудня 2018 року відповідачам роз'яснювалося право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу у письмовій формі, проте від ОСОБА_2, Новоайдарської селищної ради, Щастинської міської ради Новоайдарського району Луганської області не надійшло відзиву на апеляційну скаргу.

Сторони в судове засідання не з'явилися, про дату, час і місце повідомлені належним чином і в установленому законом порядку.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що ним були встановлені факти про те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1.

Після її смерті залишилось спадкове майно, а саме будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується копією договору дарування жилого будинку від 02 жовтня 1996 року та копією договору від 06 червня 1969 року.

За життя ОСОБА_3 заповіту складено не було, внаслідок чого спадкування належного їй майна повинне відбуватись в порядку спадкування за законом. Спадкоємці за законом першої черги після смерті ОСОБА_3 відсутні. Батько позивача - ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2.

При зверненні позивача до приватного нотаріуса Новоайдарського районного нотаріального округу Луганської області ОСОБА_5 з метою одержання свідоцтва про право на спадщину за законом їй було відмовлено у зв'язку з тим, що ОСОБА_1 у встановлений законом строк спадщину не прийняла, не надала нотаріусу документи, що підтверджують місце відкриття спадщини, документи, що підтверджують родинні стосунки з померлою, та документи, що посвідчують право власності спадкодавця на належне їй нерухоме майно.

Також, суд першої інстанції виходив з того, що на підтвердження факту родинних відносин зі спадкодавцем позивачем надано: копію свідоцтва про народження ОСОБА_1, копію свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3, відповідно до якого укладено шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, після чого подружжю присвоєне спільне прізвище «ОСОБА_1», копію свідоцтва про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_4.

При цьому, суд дійшов висновку щодо недоведеності наявності родинних відносин між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, зокрема, суду не надано свідоцтво про народження батька позивача - ОСОБА_4.

Тому, з урахуванням зазначених обставин, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини може бути визначено за рішенням суду лише спадкоємцеві померлого, проте заповіту померлою ОСОБА_3 за життя складено не було, а наявність спадкових прав за законом позивачем не доведена.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини по справі та матеріали справи у їх сукупності апеляційний суд вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, але з інших підстав.

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини (частина 3 статті 1266 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом першої інстанції ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_3, після смерті якої залишилось спадкове майно, а саме будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1.

За життя ОСОБА_3 заповіту складено не було. Спадкоємці за законом першої черги після смерті ОСОБА_3 відсутні.

Постановою Апеляційного суду Луганської області від 30 липня 2018 року, яка набрала законної сили, у справі № 419/3374/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Щастинської міської ради про встановлення факту, який має юридичне значення, визнання права на спадкове майно, третя особа - приватний нотаріус Новоайдарського нотаріального округу ОСОБА_5, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Новоайдарської селищної ради, Щастинської міської ради про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації, усунення від права на спадкування та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, встановлено обставини, які підтверджують факт родинних відносин між ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_3, яка є їх тіткою. Дані обставини не оспорювалися учасниками справи.

Однак, суд першої інстанції не надав правової оцінки зазначеній вище постанові Апеляційного суду Луганської області від 30 липня 2018 року та не врахував, що у цивільному процесі діє правило, за яким обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (ч.ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 приймали участь у розгляді справи № 419/3374/16-ц, а тому під час розгляду цієї справи ними не можуть оспорюватися обставини, які були встановлені постановою Апеляційного суду Луганської області від 30 липня 2018 року.

Отже,факт родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, яка є тіткою позивача, не підлягає доказуванню, оскільки ці обставини встановлені постановою Апеляційного суду Луганської області від 30 липня 2018 року, яка набрала законної сили.

Крім того, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що предметом спору у цій справі є визначення додаткового строку позивачу для подання заяви про прийняття спадщини, а не встановлення факту родинних відносин.

Згідно статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Як визначено статтею 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Статтею 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (стаття 1270 ЦК України).

Із системного аналізу зазначених норм права вбачається, що право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина 3 статті 1272 ЦК України).

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року зазначено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі 717/1796/16-ц зазначено, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Проте, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємця, складні умови праці, які пов'язані із тривалими відрядженнями, у тому числі закордонними, перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України, відбування покарання, з чим пов'язана неможливість прибуття для прийняття спадщини тощо.

Колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що предметом доказування в даній справі є обставини щодо поважності причини пропуску строку на прийняття спадщини позивачем після смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Однак, судом першої інстанції не з'ясовані зазначені обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, і на які позивач посилався як на підставу своїх вимог.

Як на поважність причини пропуску строку на прийняття спадщини позивач в позовній заяви посилається на те, що ОСОБА_3 під час бойових дій в м. Щастя були сховані документи для їх схоронності, зокрема, документи, що посвідчують право власності на будинок, і знайдені позивачем нещодавно.

Отже, підставою для визначення додаткового строку для прийняття спадщини позивач вказує причину пропуску строку лише відсутність документів, що посвідчують право власності спадкодавця на належне йому нерухоме майно.

Позивачем не доведені поважні причини пропуску строку для прийняття спадщини, які б перешкоджали йому звернутися до нотаріуса у встановлений законом строк із заявою про прийняття спадщини, а підстави, на які посилалася позивач щодо поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини, а саме відсутність у позивача документів, що посвідчують право власності на будинок, не є причинами, що пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця, а тому не є поважними причинами пропуску ним строку для подання до нотаріальної контори у передбаченому законом порядку та у визначений строк заяви про прийняття спадщини.

Про смерть ОСОБА_3 позивачу було відомо, про що зазначається останнім в позовній заяві.

Належних і допустимих доказів про наявність об'єктивних, непереборних, істотних труднощів, які б завадили звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк, ОСОБА_1 не надала, обставини на які вона посилається, такими не є.

Як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції позивачем не зазначені причини, які б були пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для ним подання заяви про прийняття спадщини у шестимісячній строк після смерті ОСОБА_3.

Таким чином, відсутні правові підстави для визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції протиправно послався на постанову Апеляційного суду Луганської області від 30 липня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Новоайдарської селищної ради, Щастинської міської ради про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації, визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку не заслуговують на увагу, оскільки підставою для відмови у задоволенні позовних вимог суд зазначив недоведеність позивачем ОСОБА_1 родинних відносин з ОСОБА_3.

Щодо суті апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Апеляційний суд вважає, що рішення суду про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Новоайдарської селищної ради, Щастинської міської ради Новоайдарського району Луганської області про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід скасувати відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України та ухвалити нове судове рішення про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 за необґрунтованістю.

Щодо судових витрат

Оскільки обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, тому вони у відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України компенсуються за рахунок держави.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 384 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 11 жовтня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Новоайдарської селищної ради, Щастинської міської ради Новоайдарського району Луганської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 11 січня 2019 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді Є.В.Коротенко

В.М. Луганська