КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2019 року

справа 369/10729/18

провадження № 22-ц/824/2332/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Лапчевської О.Ф.,

учасники справи:

позивач - Комунальне підприємство «Києво-Святошинська тепломережа» Київської обласної ради

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Комунального підприємства «Києво-Святошинська тепломережа» Київської обласної ради - Власенко Наталії Миколаївни на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 листопада 2018 року у складі судді Дубас Т.В. у справі за позовом Комунального підприємства «Києво-Святошинська тепломережа» Київської обласної ради до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2018 року Комунальне підприємство «Києво-Святошинська тепломережа» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, у якому просило стягнути з відповідача на користь позивача основний борг за послуги з централізованого опалення у розмірі 22623,87 грн., суму інфляційних збитків у розмірі 3153,45 грн., суму нарахованих 3 % річних від основного боргу у розмірі 666,57 грн., та судові витрати.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 листопада 2018 року в задоволенні позову Комунального підприємства «Києво-Святошинська тепломережа» Київської обласної ради до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі представник позивача просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що між позивачем та відповідачем укладено договір про надання послуг з централізованого опалення від 20.03.2008 року. Виконавцем послуг у цьому договорі зазначено Києво-Святошинське КПТМ, яке змінило свою назву на КП «Києво-Святошинська тепломережа». Зазначений договір є чинним. Відповідач умови цього договору не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість. Тарифи за послуги з централізованого опалення розраховані позивачем у відповідності до Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг. Відповідачем наданий позивачем розрахунок заборгованості не спростовано.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відповідності до положень ЦПК України, розгляд даної апеляційної скарги проведений без повідомлення учасників справи.

Відповідач до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в порядку ст.360 ЦПК України не подав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано до суду належних доказів на підтвердження своїх вимог.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.29).

Відповідно до рішення Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області від 07 вересня 2010 року №263, КП «Києво-Святошинська тепломережа» призначено виконавцем послуг по теплопостачанню в смт. Чабани (а.с.12).

Ухвалою Києво-Святошинського суду Київської області від 30.07.2018 року відмовлено КП «Києво-Святошинська тепломережа» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг (а.с.11).

Як вбачається з виписки, наданої позивачем, відповідач надані послуги з централізованого опалення не сплачує, внаслідок чого позивачем нараховано заборгованість.

Між позивачем та відповідачем склалися відносини у сфері житлово-комунальних послуг, які регулюються положеннями Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Згідно ст. 13 цього Закону, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, споживачі зобов'язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов'язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг.

Позивач надає послуги по теплопостачанню в смт. Чабани Києво-Святошинського району Київської області, де зареєстрований відповідач.

Як вбачається з наданої позивачем виписки за період з серпня 2008 року по червень 2018 року відповідач користувався наданими позивачем послугами з централізованого опалення та частково сплачував їх вартість, а саме у лютому 2009 року відповідачем сплачено 498,09 грн., у квітні 2009 року - 713,05 грн., у вересні 2011 року - 600,04 грн., у жовтні 2011 року - 500,00 грн., у листопаді 2011 року - 400,01 грн., у грудні 2011 року - 289,56 грн., у січні 2012 року - 426,61 грн., у лютому 2012 року - 440,97 грн., у березні 2012 року - 764,80 грн., у квітні 2012 року - 463,12 грн., у травні 2012 року - 211,78 грн., у липні 2012 року - 400,00 грн., у серпні 2012 року - 600,00 грн., у вересні 2012 року - 300,00 грн., у жовтні 2012 року - 200,00 грн., у листопаді 2012 року - 236,24 грн., у січні 2013 року - 635,80 грн., у листопаді 2013 року - 120,51 грн., у грудні 2013 року - 1259,42 грн., у січні 2014 року - 453,19 грн., у лютому 2014 року - 375,35 грн., у березні 2014 року - 427,30 грн., у квітні 2014 року - 190,49 грн., у листопаді 2014 року - 68,24 грн., у грудні 2014 року - 282,64 грн., у січні 2015 року - 435,56 грн., у лютому 2015 року 542,51 грн., у березні 2015 року - 455,51 грн., у грудні 2017 року - 1300,00 грн. (а.с.13-15).

Відповідачем як до суду першої інстанції, так і до суду апеляційної інстанції не надано доказів на підтвердження того, що послуги теплопостачання позивачем йому на були надані.

Оскільки встановлено, що відповідач фактично споживав житлово-комунальні послуги, тому, з огляду на положення ч. 2 ст. 638 ЦК України, колегія суддів дійшла висновку про наявність між сторонами договірних правовідносин та підстав для задоволення позову.

Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що зобов'язання відповідача оплатити послуги з централізованого опалення виникає внаслідок встановлених цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону, які затверджено органом місцевого самоврядування.

При цьому, доводів незаконності застосування позивачем встановлених цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону, які затверджено органом місцевого самоврядування, матеріали справи не містять.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає висновок суду першої, що позивачем не надано інформації про тарифи нарахованих послуг та чим ці тарифи встановлені помилковим.

Відповідно до розрахунку заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, станом на 01.06.2018 року у відповідача виникла заборгованість у сумі 22623,87 грн., індекс інфляції - 3153,45 грн., 3% річних в наслідок невиконання зобов'язань - 666,57 грн.

Зазначений висновок відповідачем не спростовано, тому колегія суддів приймає його як належний доказ по даній справі.

Разом з тим, з розрахунку заборгованості слідує, що позивачем нараховано борг з листопада 2008 року, рішення про надання позивачем послуг по теплопостачанню прийнято 07.09.2010 року.

Матеріали справи не містять відомостей на підтвердження надання цих послуг позивачем з листопада 2008 року по серпень 2010 року.

А тому розмір заборгованості за надані житлово-комунальні послуги необхідно вираховувати з вересня 2010 року, який становить 20206,34 грн.

З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язань на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого у національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів в наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання.

Таким чином, за відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов'язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг боржник несе відповідальність, передбачену частиною другою статті 625 ЦК України, згідно з якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідачем не надано доказів сплати грошей за послуги з централізованого опалення у зазначений період і погашення заборгованості, тому колегія суддів дійшла до висновку, що станом на 01.06.2018 року у відповідача перед позивачем наявна заборгованість у розмірі 24026,36 грн., яка складається з основного боргу за послуги з централізованого опалення у сумі 20206,34 грн., суми інфляційних збитків у сумі 3153,45 грн., 3% річних від основного боргу в сумі 666,57 грн.

Судом першої інстанції не були враховані вищезазначені обставини, неправильно застосовані норми матеріального права, тому колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 4405,00 грн.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну представника Комунального підприємства «Києво-Святошинська тепломережа» Київської обласної ради - Власенко Наталії Миколаївни задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 листопада 2018 року скасувати.

Ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов Комунального підприємства «Києво-Святошинська тепломережа» Київської обласної ради до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 паспорт серії НОМЕР_1, виданий 27.08.1999 року Чабанським МВ) на користь Комунального підприємства «Києво-Святошинська тепломережа» (знаходиться за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м. Боярка, вул. Незалежності, 9, ) заборгованість у розмірі 24026,36 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 паспорт серії НОМЕР_1, виданий 27.08.1999 року Чабанським МВ) на користь Комунального підприємства «Києво-Святошинська тепломережа» (знаходиться за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м. Боярка, вул. Незалежності, 9, ) судовий збір у розмірі 4405,00 гривень.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач

Судді