Справа №538/1852/19р.
Провадження по справі №2/538/642/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 грудня 2019 року м. Лохвиця
Лохвицький районний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді Бондарь В.А.
за участю секретаря судового засідання Горілей Л.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лохвиця, Полтавської області в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування реєстрації за місцем проживання, -
Позивач звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про скасування реєстрації за місцем проживання.
В обгрунтування позовних вимог позивач зазначила, що в належному їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.05.2002 року після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , будинку з допоміжними господарчими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 разом із нею, згідно акту обстеження матеріально-побутових умов депутата Пісківської сільської ради Литвиненко Л.В. від 11 листопада 2019 року зареєстровані і проживають: син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; онук - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; онука - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; онука - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Невістка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 зареєстрована, але не проживає з листопада 2018 року. Невістка на прохання виписатись не реагує чим створює перешкоди у користуванні та розпорядженні майном. У зв`язку з цим вимушена звернутися до суду позовом і просити ухвалити рішення, яким скасувати реєстрацію ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою судді Лохвицького районного суду Полтавської області від 19 листопада 2019 року відкрито провадження у цивільній справі, розгляд якої проводиться у порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін.
09.12.2019 року позивачем подано уточнено позовну заяву в якій просить постановити рішення, яким визнати ОСОБА_8 такою, що втратила право на житло.
Відповідачу був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали подати відзив на позовну заяву. У встановлений судом строк відповідач відзив не подав.
Позивач в судове засідання не з`явилася, але надіслала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги повністю підтримує, не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, шляхом надсилання повідомлення за зареєстрованим місцем проживання та розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-порталі «Судова влада України» та на сторінці Лохвицького районного суду Полтавської області. Причини неявки суду відповідач не повідомила. Заперечень на позов нею надано не було.
Згідно з вимогами ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:
відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не надав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованою Верховною Радою України 17.07.1997р., кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов`язків або встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Суд зазначає, що Конвенція про захист прав і основоположних свобод людини є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України.
Згідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.05.2002 року, зареєстрованого державним нотаріусом Лохвицького району Полтавської області, реєстровий № 682, позивач є власником жилого будинку з допоміжними господарчими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , (а.с.8). У відповідності до акту обстеження матеріально-побутових умов зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб виданого Пісківською сільською радою Лохвицького району Полтавської області від 11.11.2019 року в зазначеному будинку окрім позивача зареєстровані: сестра - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ; син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; онук - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; онука - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; онука - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , (а.с. 5). Як вбачається з акту обстеження матеріально-побутових умов проживання відповідач в будинку фактично не проживає з листопада 2018 року, (а.с. 5).
Судом встановлено, що відповідач у вказаному будинку не проживає з листопада 2018 року, витрати на утримання будинку та сплату за комунальні послуги не несе. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, зокрема ст. 1 Протоколу №1 від 1952 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначенні статтями 317, 383 ЦК України та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише на підставах, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження його майна. Вбачається, що відповідач була дружиною сина позивачки ОСОБА_4 , яка за її згодою була зареєстрований в будинку як член її сім`ї, але рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 18 червня 2019 року шлюбу між ними розірвано, (а.с. 4). Отже, право відповідача на користування будинком виникло за згодою власника будинку. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Відповідно вимог закону, зокрема ст. 405 ч.2 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом в разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що строк, передбачений ч. 2 ст. 405 ЦК України, що передбачає втрачання права користування житлом члена сім`ї, на момент подання заяви до суду вже сплинув, відповідач у будинку не мешкає, тому наявні підстави для визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, як доречний інструмент захисту права власника у цій справі. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати по справі. Керуючись ст.ст. 319, 386, 391, 396, 405 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 259, 263-265, 268, 280 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на житло - задовольнити. Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 такою, що втратила право користування житлом, яке належить ОСОБА_1 та знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до Полтавського апеляційного суду через Лохвицький районний суд Полтавської області протягом 30 днів з дня його складення.
Суддя Лохвицького районного суду
Полтавської області В.А.Бондарь