ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«08» січня 2019 року

м. Харків

справа № 644/6982/16-ц

провадження № 22-ц/818/627/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Семикрас О.В.,

учасників справи:

позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, правонаступником якого є ОСОБА_3, товариства з обмеженою відповідальністю «ЕС КІ МО» про стягнення боргу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2, правонаступником якого є ОСОБА_3, - ОСОБА_4 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 жовтня 2017 року, постановлену суддею Саркісян О.А.,-

ВСТАНОВИВ:

29 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, товариства з обмеженою відповідальністю «ЕС КІ МО» про стягнення боргу (а.с. 1-4, том 1).

В жовтні 2017 року ОСОБА_1 було подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив забезпечити позов шляхом накладення арешту в межах ціни позову на особисті банківські рахунки ОСОБА_2 та на все рухоме та нерухоме майно, що належить йому на праві власності, в тому числі й на квартиру АДРЕСА_1 (далі - квартира), та автомобіль марки «Nissan», модель «Qashqai», 2010 року випуску, серійний номер НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1 (далі - автомобіль).

В обґрунтування заяви зазначив, що між ним та ОСОБА_2 було укладено в простій письмовій формі договір позики, відповідно до якого він надав останньому грошові кошти в розмірі 16 000 000,00 грн. зі строком повернення до 02 серпня 2016 року.

У встановлений у договорі позики строк грошові кошти в зазначеному розмірі ОСОБА_2 повернуті не були, зважаючи на що позивачем було подано вказаний вище позов.

Відповідачем можуть бути здійснені дії, спрямовані на відчуження вищезазначеного майна на користь третіх осіб, що зробить в майбутньому неможливим або утруднить виконання судового рішення. Про намір відчуження рухомого та нерухомого майна свідчить те, що 07 червня 2017 року ОСОБА_2 було видано на ім'я ОСОБА_3 та ОСОБА_5 довіреності з питань розпорядження зазначеною вище квартирою. 08 червня 2017 року ОСОБА_2 видано довіреність на ім'я ОСОБА_6 та ОСОБА_7 щодо розпорядження належним йому автомобілем.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 жовтня 2017 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, автомобіль марки «Nissan», модель «Qashqai», 2010 року випуску, серійний номер НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1 та на все рухоме та нерухоме майно, особисті банківські рахунки ОСОБА_2 в межах ціни позову - 16 000 000,00 грн.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції представником ОСОБА_2 - ОСОБА_4 подано апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити. Зазначає, що ухвалу постановлено з порушенням норм процесуального та матеріального права та вона є необґрунтованою, судом неповно з'ясуванні обставин, що мають значення для вирішення питання забезпечення позову. Розгляд заяви про забезпечення позову відбувся без участі ОСОБА_2, чим порушено належне йому право на доказування. Судом не було направлено ухвалу на адресу останнього та не повідомлено будь-яким чином про застосування заходів забезпечення позову. Також, судом не було встановлено співмірність накладеного арешту з заявленими позовними вимогами. ОСОБА_1 не надано до суду даних, на підставі яких можна було встановити вартість майна, на яке накладено арешт, та розмір грошових коштів, що розташовані на банківських рахунках. ОСОБА_1 не було надано до суду доказів, які свідчить про намір ОСОБА_2 здійснити дії, спрямовані на відчуження вищезазначеного майна.

Постановою апеляційного суду Харківської області від 03 березня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2, правонаступником якого є ОСОБА_3, задоволено. Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 жовтня 2017 року скасовано. У задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 подано касаційну скаргу, яку постановою Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року задоволено частково. Постанову апеляційного суду Харківської області від 03 березня 2018 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В суді апеляційної інстанції при повторному розгляді справи ОСОБА_1 проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Правонаступник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та її представник в судове засідання не з'явилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином. Подали заяву, в якій просили слухання справи відкласти.

Оскільки не було надано належних та допустимих доказів поважності підстав неявки ОСОБА_3 в судове засідання, то колегія суддів, відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України, вважає за можливе розглядати справу за відсутності відповідача та її представника.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню зважаючи на наступне.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову та накладаючи арешт на квартиру, автомобіль, особисті банківські рахунки, на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 заявлені майнові вимоги до ОСОБА_2, який є власником нерухомого та рухомого майна, він має реальну можливість ним розпорядитися, що зробить неможливим або утруднить виконання рішення.

Колегія суддів частково погоджується з даними висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Судом встановлено, підтверджується письмовими доказами та не оспорюється сторонами, що 29 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ТОВ «ЕС КІ МО» про стягнення на його користь боргу в розмірі 16 000 000,00 грн. на підставі договору позики.

З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено в простій письмовій формі договір позики, відповідно до якого він надав останньому грошові кошти в розмірі 16 000 000,00 грн. зі строком повернення до 02 серпня 2016 року (а.с. 5, 6 том 1).

Станом у обумовлений в договорі позики строк ОСОБА_2 не повернув грошові кошти у вищезазначеному розмірі.

Отже, судом беззаперечно встановлено, що між сторонами по справі існує спір щодо повернення грошових коштів (майновий спір).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

За життя ОСОБА_2 склав заповіт, посвідчений 07 червня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою Т.В., згідно з яким все належне йому майно, а саме зазначену вище квартиру, заповів своїй доньці - ОСОБА_3

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 03 березня 2018 року залучено до участі у справі ОСОБА_3, як правонаступника ОСОБА_2 Дану ухвалу скасовано постановою Верховного суду від 10 жовтня 2018 року, справу повернуто на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При розгляді справи судом касаційної інстанції було зазначено, що відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, апеляційний суд дійшов передчасного висновку про залучення ОСОБА_3 в якості правонаступника та про скасування заходів забезпечення позову, які були вжиті за заявою ОСОБА_1 Суд апеляційної інстанції невірно застосував норми ЦПК України, зокрема ст. 55, не врахувавши, що з наданих позивачем доказів вбачається ймовірність позбавлення майна, за рахунок якого можливо виконати рішення суду у разі його ухвалення. Крім того, строк на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 не сплив.

Під час нового розгляду справи, Десятою Харківською державною нотаріальною конторою надано інформацію, з якої вбачається, що 30 січня 2018 року заяву про прийняття спадщини подано ОСОБА_3 Заяв від інших спадкоємців про прийняття або про відмову від прийняття спадщини не надходило. Свідоцтво про право на спадщину не видавалося. Зважаючи на що, ухвалою Харківського апеляційного суду від 12 грудня 2018 року ОСОБА_3 залучено до участі у справі в якості правонаступника ОСОБА_2

ОСОБА_2 за життя на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна в Державному реєстрі прав на нерухоме майно 000, та автомобіль марки «Nissan», модель «Qashqai», 2010 року випуску, серійний номер НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1.

21 серпня 2017 року філією м. Києва та Київської області державного підприємства «Національні інформаційні системи» надано повні витяги з Єдиного реєстру довіреностей, з яких вбачається, що 07 червня 2017 року ОСОБА_2 було видано на ім'я ОСОБА_5 та ОСОБА_3 довіреності з питань розпорядження зазначеною вище квартирою, строк дії довіреностей до 07 червня 2022 року (а.с. 198, 199, том 1), а 08 червня 2017 року ОСОБА_2 видано довіреність на ім'я ОСОБА_6 та ОСОБА_7 щодо розпорядження належним йому автомобілем, строк дії довіреності до 08 червня 2022 року (а.с 199, том 1).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи інших осіб.

Відтак, колегія судів вважає, що застосування заходу забезпечення позову у вигляді арешту вищевказаного майна (квартири та автомобілю) є виправданим, оскільки наявні достатньо обґрунтовані припущення, що невжиття такого заходу може у подальшому утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки ОСОБА_3, яку залучено до участі у справі в якості правонаступника, та інші особи, можуть здійснити дії, спрямовані на відчуження у будь-який спосіб даного майна. Зазначений захід є достатнім для унеможливлення такого відчуження.

Даний вид забезпечення позову відповідає вимогам ч.3 ст. 150 ЦПК України, тобто є співмірним із заявленими позивачем вимогами щодо накладення арешту на квартиру та автомобіль.

З матеріалів справи вбачається, що вартість аналогічної квартири в. м. Києві становить еквівалент 550 000,00 доларів США.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що є правові підстави для накладення арешту на майно, що належало на праві власності ОСОБА_2, правонаступником якого залучено до участі у справі ОСОБА_3, зважаючи на те, що спір має майновий характер та наявна вірогідність того, що даним майном можуть розпорядитися, що зробить неможливим або утруднить виконання рішення.

Доводи апеляційної скарги в частині неспівмірності забезпечення позову в цій частині колегія суддів вважає необґрунтованими. Крім того, наявність зазначеної ухвали не перешкоджає ОСОБА_3 ставити питання щодо зустрічного забезпечення позову відповідно до ст. 154 ЦПК України.

Більш того, в письмових поясненнях вона посилається на те, що ухвалою суду від 25 червня 2018 року визначено розмір зустрічного забезпечення в сумі 3 639 192,05 грн.

Як було вищезазначено, відповідно до роз'яснень, які містяться в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Колегія суддів дійшла висновку, що задоволенням заяви та накладенням арешту на квартиру та автомобіль не порушуються права та інтереси будь-яких осіб.

Проте, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині задоволення заяви про забезпечення позову та накладення арешту на банківські рахунки, відкриті на ім'я ОСОБА_2, та на інше нерухоме та рухоме майно в межах ціни позову, у зв'язку з ненаданням конкретних даних.

Відповідно до ч.3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюються для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Зважаючи на те, що під час розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_1 не конкретизоване інше рухоме та нерухоме майно, рахунки, які відкриті на ім'я ОСОБА_2, суд позбавлений можливості встановити співмірність заходу забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, зважаючи на що в цій частині ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Що ж стосується викладених в апеляційній скарзі доводів стосовно того, що розгляд заяви про забезпечення позову відбувся без участі ОСОБА_2, чим порушено належне йому право на доказування, то колегія суддів не вважає їх правовою підставою для скасування ухвали суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову було подано 17 жовтня 2017 року та розглянуто 18 жовтня 2017 року, тобто в порядку ч.1 ст. 153 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Отже, судом першої інстанції був дотриманий встановлений вказаною нормою ЦПК України порядок розгляду заяви про забезпечення позову.

Також колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги, стосовно того, що ОСОБА_1 не надано до суду докази, що свідчить про намір ОСОБА_2 здійснити дії, спрямовані на відчуження вищезазначеного майна.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для вирішення справи.

Як було зазначено вище, при поданні ОСОБА_1 до суду заяви про забезпечення позову, ним було подано копії витягів з Єдиного реєстру довіреностей, з яких вбачається, що за життя ОСОБА_2 було видано на ім'я ОСОБА_5 та ОСОБА_3 довіреності щодо розпорядження зазначеною вище квартирою, а на ім'я ОСОБА_6 та ОСОБА_7 довіреність щодо розпорядження належним йому автомобілем.

Дані копії витягів з Єдиного реєстру довіреностей є належними та допустимими доказами, що свідчать про намір ОСОБА_2 за життя визначити подальшу правову долю належного йому на праві власності майна шляхом видачі довіреностей з питань розпорядження ним.

Отже, на час ухвалення судом першої інстанції оскаржуємого судового рішення суд першої інстанції мав правові підстави для задоволення заяви в частині накладення арешту на квартиру та автомобіль, належні ОСОБА_2 При наявності належних та допустимих доказів щодо порушення прав ОСОБА_3, вона не позбавлена можливості ставити питання про скасування заходів забезпечення позову, в порядку ст. 158 ЦПК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Зважаючи на зазначене, керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. ст.376, 381-383 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2, правонаступником якого є ОСОБА_3, - ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 жовтня 2017 року в частині накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, особисті банківські рахунки ОСОБА_2, в межах ціни позову - скасувати.

Постановити в даній частині нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в частині накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_2, правонаступником якого є ОСОБА_3, в межах ціни позову, - відмовити.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 жовтня 2017 року в частині накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, та автомобіль марки «Nissan», модель «Qashqai», 2010 року випуску, серійний номер НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належали на праві приватної власності ОСОБА_2, правонаступником якого є ОСОБА_3, - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанову складено "09" січня 2019 року.

Головуючий суддя: Судді:А.І. Колтунова С.С. Кругова Н.П. Пилипчук