ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 404/6381/14-ц

провадження № 61-16307св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Погрібного С. О.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідачі: Фортечний відділ державної виконавчої служби міста Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, ОСОБА_3 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Кіровоградської міської ради, приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу Балик Тетяна Миколаївна, Публічне акціонерне товариство «Омега Банк»,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16 січня 2017 року, ухвалене у складі судді Кулінка Л. Д., та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 20 червня 2017 року, постановлену колегією у складі суддів: Гайсюка О. В., Голованя А. М., Мурашка С. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись з позовом до Фортечного відділу державної виконавчої служби м. Кропивницького Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області (далі - Фортечний ВДВС м. Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області), ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Кіровоградської міської ради, приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу Балик Т. М., Публічне акціонерне товариство «Омега Банк» (далі - ПАТ «Омега Банк»), про визнання недійсним договору № 20/110/11і про надання послуг по організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна - предмета іпотеки, укладеного 25 жовтня 2011 року між Кіровським відділом державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції та Кіровоградською філією приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство Юстиція» (далі - КФ ПП «Спеціалізоване підприємство Юстиція»), визнання недійними протоколу проведення публічних торгів № 20/110/11і, акта про реалізацію предмета іпотеки від 25 січня 2012 року, а також свідоцтва від 25 січня 2012 року, виданого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Балик Т. М., зареєстрованого в реєстрі за № 64, яким посвідчено право власності ОСОБА_3 на будинок АДРЕСА_1 , скасування реєстрації за ОСОБА_3 права власності на вказаний будинок.

Свої вимоги обґрунтовували тим, що 25 жовтня 2011 року Кіровським відділом державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції та КФ ПП «Спеціалізоване підприємство Юстиція» укладено договір № 20/110/11і про надання послуг по організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, що є предметом іпотеки, згідно з яким відділ державної виконавчої служби передав на реалізацію КФ ПП «Спеціалізоване підприємство Юстиція» будинок АДРЕСА_1 .

За результатами проведення прилюдних торгів 12 січня 2012 року будинок АДРЕСА_1 продано ОСОБА_3

25 січня 2012 року приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Балик Т. М. ОСОБА_3. видано свідоцтво про право власності на вказаний житловий будинок.

ОСОБА_1 вказувала на те, що на момент передачі майна на реалізацію в будинку проживав неповнолітній ОСОБА_2 , 1996 року народження, але попереднього дозволу на реалізацію будинку з прилюдних торгів орган опіки та піклування не надавав, про результати визначення вартості арештованого майна, а також про дату та час проведення його переоцінки, про час і місце проведення торгів та початкову ціну майна боржника ОСОБА_1 не повідомлено.

Крім того, ОСОБА_1 не направлялася копія протоколу від 12 січня 2012 року, не надсилалися іпотекодавцю та іпотекодержателю копії акта про реалізацію предмета іпотеки, а також зазначала, що другі прилюдні торги відбулися після спливу 1 місяця та 17 днів з дня проведення перших прилюдних торгів - 25 листопада 2011 року.

З урахуванням викладеного, позивачі просили про задоволення позову.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16 січня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту та оцінки майна підлягають оскарженню в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», і не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними.

Встановив суд першої інстанції і те, що постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до Кіровського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції про визнання дій виконавчої служби щодо передачі на реалізацію будинку без попереднього дозволу органу опіки та піклування протиправними, визнання протиправними дій державної виконавчої служби щодо складання та видачі акта від 25 січня 2012 року без отримання попереднього дозволу органу опіки та піклування та скасування цього акта, відмовлено.

Також суд першої інстанції вказував на те, що порушення вимог статті 58 Закону України «Про виконавче провадження», пунктів 3.2, 3.4 Тимчасового положення щодо необхідності отримати новий звіт про оцінку майна, не є підставою для визнання недійсними протоколу проведення торгів, акта реалізації предмета іпотеки та свідоцтва про право власності на підставі статей 215, 203 ЦК України, оскільки такі порушення не призвели до порушень прав позивачів. Не встановлено і будь-якої недобросовісності ОСОБА_3 під час придбання будинку на прилюдних торгах.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 20 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відхилено, рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16 січня 2017 року залишено без змін.

Відхиляючи апеляційні скарги, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, оскільки вважав, що до таких висновків суд першої інстанції дійшов на підставі всебічно і повно з`ясованих обставин справи.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У липні 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просили рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16 січня 2017 року і ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 20 червня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Суди попередніх інстанцій, як вважають заявники, не встановили фактичних обставин справи, які мають значення для її правильного вирішення, та не надали належної оцінки зібраним у справі доказам, що призвело до неправильного вирішення справи.

Зазначали, що за змістом пункту 3.11 Тимчасового положення спеціалізована організація письмово повідомляє державного виконавця, стягувача та боржника про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна. Вирішуючи справу, суди не врахували, що позивачі про проведення як перших, так і повторних прилюдних торгів повідомлені не були, що є порушенням вимог про повідомлення боржника про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну майна.

Частиною третьою статті 43 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що організатор прилюдних торгів не пізніше, ніж за 15 робочих днів до дня початку прилюдних торгів, публікує в місцевих друкованих засобах масової інформації за місцезнаходженням предмета іпотеки, а у разі проведення електронних торгів - також на веб-сайті проведення електронних торгів, повідомлення про проведення таких торгів. У повідомленні зазначається інформація про день, час, місце проведення прилюдних торгів, опис предмета іпотеки, що підлягає продажу, місце, де можна отримати додаткову інформацію про умови проведення прилюдних торгів та іншу необхідну інформацію.

Матеріали справи не містять належних доказів публікації такого повідомлення, що також судами залишено поза увагою.

Крім того, не враховано судами і те, що боржнику копія протоколу від 12 січня 2012 року направлена не була, що є порушенням частини сьомої статті 45 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої копії протоколу надсилаються іпотекодавцю, всім іпотекодержателям та державному виконавцю, приватному виконавцю протягом п`яти днів з дня його підписання.

Заявники зазначають, що про порушення прав ОСОБА_1 дізналась лише у червні 2014 року при ознайомленні із матеріалами виконавчого провадження, натомість ОСОБА_2 взагалі не знав про порушення своїх прав.

Позиція інших учасників справи

ОСОБА_3 подав заперечення на касаційну скаргу, у яких послався на безпідставність її доводів. Вказав, що законодавство України, що на час виникнення спірних правовідносин регулювало порядок реалізації предмета іпотеки, на який звертається стягнення за виконавчим написом нотаріуса шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, не передбачало обов`язку державного виконавця отримувати дозвіл органу опіки та піклування на реалізацію предмета іпотеки, право власності на яке або право користування яким мають діти.

Також вказував, що організацією не порушено строки та порядок проведення прилюдних торгів, тому правових підстав для задоволення позову немає.

Крім того, позивачами не надано доказів, що ними не отримані письмові повідомлення про реалізацію предмета іпотеки; крім того, сам по собі факт неналежного повідомлення боржника про проведення прилюдних торгів не може бути підставою для визнання таких торгів недійсними. Інших доказів порушень, що могли вплинути на результати торгів, позивачами суду не подано.

Посилаючись на вказане, ОСОБА_3 просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення без змін як законні і обґрунтовані.

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 липня 2017 року відкрито касаційне провадження і ухвалою цього ж суду від 28 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вказана справа передана до Верховного Суду.

Встановлені судами першої і апеляційної інстанцій обставини справи

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що постановою державного виконавця Кіровського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції від 23 квітня 2010 року відкрито виконавче провадження № 18877428 з виконання виконавчого напису нотаріуса № 1713, виданого 16 березня 2010 року, про звернення стягнення на житловий будинок АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , для задоволення вимог ПАТ «Сведбанк» у розмірі 45 502,34 доларів США (заборгованість за кредитом - 39 000,67 доларів США, за процентами - 6 501,67 доларів США, пеня - 13 759,11 грн та 3 000 грн - плата за вчинення виконавчого напису).

21 червня 2011 року згідно акта опису й арешту майна державним виконавцем Кіровського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції описано майно боржника ОСОБА_1 - житловий будинок АДРЕСА_1 .

Копію вказаного акта ОСОБА_1 отримала в день його складання, про що свідчить її власноручний підпис.

За довідкою Кіровського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського юстиції від 21 червня 2011 року ринкова вартість описаного майна визначена у розмірі 238 916 грн без урахування податку на додану вартість таку визначену ринкову вартість описаного майна ОСОБА_1 не оскаржувала.

Листами № 67274, 67275 від 13 липня 2011 року Кіровським відділом державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції повідомлено ОСОБА_1 ., що у Кіровському відділі державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції на виконанні знаходиться виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса № 1713 від 16 березня 2010 року про звернення стягнення на житловий будинок, що належить їй на праві власності, зазначено про оцінку будинку у розмірі 238 916 грн без урахування податку на додану вартість та роз`яснено, що відповідно до вимог статті 58 Закону України «Про виконавче провадження» у разі незгоди з оцінкою майна сторони виконавчого провадження мають право подати державному виконавцю заперечення в десятиденний строк з дня отримання повідомлення.

Копію вказаного листа ОСОБА_1 отримала особисто 13 липня 2011 року, про що свідчить її підпис.

25 жовтня 2011 року між Кіровським відділом держаної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції та переможцем конкурсу з реалізації арештованого майна - КФ ПП «Спеціалізоване підприємство Юстиція» укладено договір № 20/110/11і про надання послуг по організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки) житлового будинку АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 направлені повідомлення про проведення прилюдних торгів.

Перші прилюдні торги, призначені на 25 листопада 2011 року організатором прилюдних торгів КФ ПП «Спеціалізоване підприємство Юстиція», визнані такими, що не відбулися, через відсутність покупців.

2 грудня 2011 року проведено переоцінку арештованого майна та визначено його вартість у розмірі 179 187 грн, про що складено відповідний акт переоцінки арештованого майна.

12 січня 2012 року відповідно до протоколу № 1213371 про проведення повторних прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, яке належить ОСОБА_1 , переможцем торгів став ОСОБА_3 25 січня 2012 року складено протокол № 1213371 про реалізацію предмета іпотеки.

Постановою державного виконавця Кіровського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції від 23 лютого 2012 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 1713, виданого нотаріусом 16 березня 2010 року, закінчено у зв`язку з фактичним виконанням, а саме звернено стягнення на предмет іпотеки шляхом його реалізації, за рахунок якого задоволено вимоги стягувача у розмірі 153 597,11 грн.

Також судами попередніх інстанцій встановлено, що постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2014 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Кіровського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Служба у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради, про визнання дій Кіровського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції щодо передачі на реалізацію будинку АДРЕСА_1 без попереднього дозволу органу опіки та піклування протиправними; визнання дій Кіровського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції щодо складання та видачі акта про реалізацію предмета іпотеки від 25 січня 2012 року без отримання попереднього дозволу органу опіки та піклування протиправними та скасування акта про реалізацію предмета іпотеки від 25 січня 2012 року.

Позиція Верховного Суду, мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Примусова реалізація заставленого майна як стадія виконавчого провадження є сукупністю правовідносин (урегульованих Законом України «Про виконавче провадження», ЦК України та іншими нормативно-правовими актами), що в процесі примусового виконання виникають і реалізуються між органами й посадовими особами, які здійснюють примусову реалізацію судових рішень, та особами, які беруть участь у виконавчому провадженні чи залучаються до проведення виконавчих дій відповідно до Закону.

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів (закріплених законом матеріально-правових заходів примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника) визначений у статті 16 ЦК України, згідно з пунктом 2 частини другої якої одним із таких способів є визнання правочину недійсним.

Ураховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою статті 203 ЦК України (частина перша статті 215 цього Кодексу).

При цьому підставою для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених Тимчасовим положенням, а саме: правил, які визначають процедуру підготовки, проведення торгів (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна; направлення письмового повідомлення державному виконавцю, стягувачу та боржнику про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна тощо) (розділ 3); правил, які регулюють сам порядок проведення торгів (розділ 4); правил, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів (розділ 6).

Частиною третьою статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що майно передається на реалізацію за ціною та в порядку, визначеними статтею 58 цього Закону.

Частинами другою-четвертою статті 58 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право сторін виконавчого провадження оскаржити результати оцінки майна та порядок їх оскарження до передачі майна на реалізацію.

У разі, коли сторона виконавчого провадження не реалізувала своє право оскарження звіту суб`єкта оціночної діяльності в передбачений законом строк, цей звіт про оцінку майна набуває чинності і є підставою для реалізації майна з прилюдних торгів за початковою ціною, визначеною у звіті (частина п`ята статті 58, частина третя статті 62 Закону України «Про виконавче провадження»).

Частинами першою та п`ятою статті 58 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для проведення оцінки нерухомого майна та майна, вартість якого перевищує сто неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, державний виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання, який здійснює свою діяльність відповідно до Закону України від 12 липня 2001 року № 2658-III «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні вважається чинним протягом шести місяців з дня його підписання суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно.

Отже, оцінка нерухомого майна, на яке звернуто стягнення, здійснюється з метою визначення стартової ціни для здійснення подальшої реалізації арештованого нерухомого майна на прилюдних торгах. Ураховуючи предмет стягнення, яким є нерухоме майно, проведення оцінки здійснює незалежний суб`єкт оціночної діяльності на замовлення державного виконавця, який після складення акта опису та арешту майна, його вилучення, проведення оцінки й отримання звіту про оцінку майна передає його на реалізацію на прилюдних торгах у порядку і на умовах, визначених законодавством. Оцінка майна є дійсною впродовж шести місяців з моменту її проведення незалежно від строків передання та реалізації майна, на яке звернуто стягнення, на прилюдних торгах.

Прилюдні торги повинні бути проведені в двомісячний строк від дня одержання спеціалізованою організацією заявки державного виконавця на їх проведення (пункт 3.3 Тимчасового положення).

Частиною п`ятою статті 62 Закону України «Про виконавче провадження», пунктом 7.1 Тимчасового положення, абзацом третім пункту 5.12.2 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15 грудня 1999 року за № 865/4158, передбачено підстави й порядок призначення повторних прилюдних торгів, а також порядок уцінки нереалізованого майна. Так, у разі відсутності покупців або наявності тільки одного покупця та з інших визначених Тимчасовим положенням причин прилюдні торги вважаються такими, що не відбулися. У такому разі призначаються повторні прилюдні торги, на яких стартова ціна лота може бути зменшена, але не більше ніж на 30 відсотків. Уцінка майна проводиться державним виконавцем у десятиденний строк з дня визнання прилюдних торгів такими, що не відбулися, після чого реалізація майна за вказаною ціною повинна бути проведена впродовж місяця з дня проведення уцінки.

За правилами проведення прилюдних торгів спеціалізована організація проводить прилюдні торги за заявкою державного виконавця, в якій зазначається початкова вартість майна, що виставляється на торги, за експертною оцінкою та інші відомості. Уповноважені особи спеціалізованої організації складають інформаційні картки на кожний лот із зазначенням стартової ціни. При цьому визначення стартової ціни лота здійснюється на підставі початкової вартості майна за результатами проведеної оцінки майна незалежним суб`єктом оціночної діяльності (пункти 2.6, 3.2, 3.4 Тимчасового положення). Тобто на момент проведення прилюдних торгів, у тому числі повторних торгів, для визначення вартості об`єкта оцінки звіт про оцінку майна повинен бути дійсним.

Таким чином, ураховуючи зазначене, необхідно дійти висновку про те, що повторні прилюдні торги повинні відбутись у межах шестимісячного строку з моменту підписання звіту про оцінку майна. Після збігу цього шестимісячного строку обов`язковою умовою призначення й проведення прилюдних торгів є отримання нового звіту про оцінку майна. Проведення прилюдних торгів із реалізації майна за ціною, визначеною звітом про оцінку майна, який утратив чинність, є порушенням установлених законодавством правил про порядок реалізації майна на прилюдних торгах, у тому числі правил про визначення стартової ціни реалізації майна, а саме: частини п`ятої статті 58 Закону України "Про виконавче провадження"; пунктів 3.2, 3.4 Тимчасового положення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано виходив з того, що дії державного виконавця, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження; прилюдні торги з реалізації нерухомого майна проведені з дотриманням вимог чинного законодавства.

Разом з цим, суди також вказували на те, що у порушення вимог статті 58 Закону України «Про виконавче провадження», пунктів 3.2., 3.4. Тимчасового положення після шестимісячного строку з моменту підписання звіту про оцінку будинку, новий звіт отримано не було, що є порушення порядку реалізації майна на прилюдних торгах. Проте порушень, які б могли вплинути на результат торгів, судами не встановлено, як і не встановлено порушень прав позивачів.

Вирішуючи справу, суди не встановили правових підстав для визнання недійсними протоколу проведення прилюдних торгів, акта реалізації предмета іпотеки та свідоцтва, і, як наслідок, відмовили у позові.

З такими висновками судів попередніх інстанцій погоджується і касаційний суд, оскільки до таких висновків суди дійшли на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Твердження заявників щодо того, що позивачі про проведення прилюдних торгів повідомлені не були, а також не було їх повідомлено і про стартову ціну майна, касаційний суд відхиляє, оскільки такі твердження спростовуються як матеріалами справи, так і встановленими судовими рішеннями обставинами.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при розгляді справи судами попередніх інстанцій допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, висновків судів не спростовують і зводяться до переоцінки доказів, їх належності та допустимості. Проте, в силу статті 400 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України»). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду першої та апеляційної інстанцій, оскільки суди, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалили судові рішення з правильним застосуванням норм матеріального права та без порушення процесуального права, що відповідно до статті 410 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень без змін.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 і ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 20 червня 2017 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В. А. Стрільчук С. О. Карпенко В. О. Кузнєцов А. С. Олійник С. О. Погрібний