ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 січня 2018 року

м.Харків

справа № 639/8137/15-ц

провадження № 22-ц/818/58/19

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Бурлака І.В., Яцини В.Б.,

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Жилкомсервіс», Харківської міської ради, треті особи ОСОБА_2, яка заявляє самостійні вимоги, Управління Державної казначейської служби України в м.Харкові про відшкодування моральної шкоди, за позовом третьої особи ОСОБА_2, яка заявляє самостійні вимоги до Харківської міської ради, Комунального підприємства «Жилкомсервіс», Спеціалізованого комунального підприємства «Харківзеленбуд» Харківської міської ради, Виконавчого комітету Харківської міської ради, третя особа Управління Державної казначейської служби України в м.Харкові про відшкодування матеріальної шкоди за апеляційною скаргою Харківської міської ради на рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 06 червня 2018 року, постановлене під головуванням судді Гаврилюк С.М., в залі суду в місті Харкові (повний текст судового рішення складено 18 червня 2018 року), -

в с т а н о в и в:

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Жилкомсервіс», Харківської міської ради, треті особи ОСОБА_2, яка заявляє самостійні вимоги, Управління Державної казначейської служби України в м.Харкові про відшкодування моральної шкоди.

У грудні 2016 року ОСОБА_2, як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги, звернулася до суду з позовом до Харківської міської ради, Комунального підприємства «Жилкомсервіс», Спеціалізованого комунального підприємства «Харківзеленбуд» Харківської міської ради, Виконавчого комітету Харківської міської ради, третя особа Управління Державної казначейської служби України в м.Харкові про відшкодування матеріальної шкоди.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 06 червня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги, ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з Виконавчого комітету Харківської міської ради на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в сумі 74 897,60 грн. Стягнуто з Виконавчого комітету Харківської міської ради на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 748,98 грн. В іншій частині позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_2 до Харківської міської ради, Комунального підприємства «Жилкомсервіс», Спеціалізованого комунального підприємства «Харківзеленбуд» Харківської міської ради про відшкодування матеріальної шкоди відмовлено.

В апеляційній скарзі Харківська міська рада просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що падіння дерева на автомобіль «Toyota Camry», реєстраційний номер НОМЕР_1, сталося внаслідок непереборної сили у вигляді пориву вітру, що виключає підстави для відповідальності відповідачів за завдану у зв'язку з цим шкоду. Апелянт зазначає, що позивачем не доведено, що дана пригода відбулась з вини Харківської міської ради, відсутній причинно-наслідковий зв'язок між подією та спричиненими наслідками. Крім того виконавчий комітет Харківської міської ради не є юридичною особою, тому не може бути відповідачем по справі.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 06 червня 2018 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 та у частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 до Харківської міської ради, Комунального підприємства «Жилкомсервіс», Спеціалізованого комунального підприємства «Харківзеленбуд» Харківської міської ради про відшкодування матеріальної шкоди, - не оскаржується та судом апеляційної інстанції не переглядається.

Частиною 4 ст. 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 є власником автомобіля «Toyota Camry», реєстраційний номер НОМЕР_1. За спричинену їй матеріальну шкоду, завдану внаслідок падіння дерева на автомобіль має відповідати Виконавчий комітет Харківської міської ради, оскільки організація благоустрою населених пунктів, контроль за станом зелених насаджень належить до відання виконавчого органу міської ради.

Проте такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що 09 квітня 2015 року біля будинку № 5 по пр. Правди у м. Харкові, сталось падіння сухого дерева на автомобіль «Toyota Camry», реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.17 т.1).

Власником вказаного автомобіля є ОСОБА_2. (а.с. 63 т.2).

Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса № 9397 від 31 жовтня 2016 року, величина матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Toyota Camry», реєстраційний номер НОМЕР_1, в результаті падіння дерева на момент проведення експертизи становить 74 897,60 грн. (а.с. 142-151 т.1).

Як на підставу позовних вимог про відшкодування шкоди ОСОБА_2 посилалася на те, що в результаті падіння дерева біля будинку № 5 по пр. Правди у м. Харкові на її автомобіль, їй було завдано матеріальну шкоду, яка підлягає стягненню з відповідачів.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною другою статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Пунктом 5 частини другої статті 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» передбачено, що до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утриманням територій населених пунктів, інженерних споруд та об'єктів, підприємств, установ та організацій, майданчиків для паркування транспортних засобів (у тому числі щодо оплати послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів), озелененням таких територій, охороною зелених насаджень, водних об'єктів тощо.

Відповідно до п.п. 3, 7 статті 28 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» встановлено окремий порядок щодо охорони та утримання зелених насаджень, відповідно до якого видалення дерев, кущів, газонів і квітників здійснюється в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Правила утримання зелених насаджень міст та інших населених пунктів затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, за погодженням із заінтересованими центральними органами виконавчої влади.

Згідно пункту 2.1 Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10 квітня 2006 року № 105, (далі - Правила), балансоутримувач - спеціально вповноважені на конкурсних засадах державними чи місцевими органами влади підприємства, організації, які відповідають за утримання та збереження зелених насаджень на підпорядкованих територіях зеленого господарства.

Пунктом 3.2 Правил, до елементів благоустрою віднесено, зокрема, зелені насадження (у тому числі, снігозахисні, протиерозійні) уздовж вулиць і доріг, у парках, скверах і алеях, бульварах, садах, інших об'єктах благоустрою загального користування, санітарно-захисних зонах, на прибудинкових територіях.

Пунктом 5.5 вказаних Правил передбачено, що відповідальними за збереження зелених насаджень і належний догляд за ними є: на об'єктах благоустрою державної чи комунальної власності - балансоутримувачі цих об'єктів; на територіях установ, підприємств, організацій та прилеглих територіях - установи, організації, підприємства; на територіях земельних ділянок, які відведені під будівництво, - забудовники чи власники цих територій; на безхазяйних територіях, пустирях - місцеві органи самоврядування; на приватних садибах і прилеглих ділянках - їх власники або користувачі.

Пунктом 6.2 Правил встановлений обов'язок балансоутримувачів проводити інвентаризацію та паспортизацію об'єктів благоустрою, брати участь у роботі комісії з обстеження зелених насаджень з метою їх знесення, тощо.

Згідно пункту 13.2.1 вищезазначених Правил видалення окремих засохлих дерев та кущів відноситься до поточного ремонту на об'єктах благоустрою зеленого господарства. За організацію поточного ремонту, планування/прийняття робіт, складання кошторису, поданням щорічних розрахунків до органу місцевого самоврядування, згідно пунктів 13.2.3. 13.2.4. Правил є відповідальним балансоутримувач.

Згідно пункту 5.2. Положення про систему моніторингу зелених насаджень у містах і селищах міського типу України, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 4 серпня 2008 року N 240, з метою контролю за станом зелених насаджень міст та селищ міського типу, балансоутримувач об'єкта благоустрою зеленого господарства здійснює їх загальні, часткові та позачергові огляди.

Загальні огляди проводяться двічі на рік - навесні та восени. Під час загального огляду обстежують усі елементи, а під час часткового - лише окремі елементи об'єктів благоустрою зеленого господарства. Позачергові огляди проводять після злив, ураганів, сильних вітрів, снігопадів, паводків тощо.

Таким чином балансоутримувачем зелених насаджень є уповноважене органами місцевого самоврядування підприємство, яке відповідає за утримання та збереження зелених насаджень, а на територіях, балансоутримувач яких не визначений, місцеві органи самоврядування.

Як вбачається з акту, складеного комісією СКП «Харківзеленбуд» ХМР 07.12.2015 року, вказане підприємство не обслуговує зелені насадження біля будинку № 5 по пр. Правди в м. Харкові (а.с. 35 т.2), що також підтверджується листом юридичного департаменту ХМР від 19.10.217 року № 6729/9-17 ( а.с. 159 т.2).

Відповідно до розпорядженням Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради № 2253 від 30.11.2011 року та актів приймання-передачі основних засобів - зелених насаджень, передані на баланс КП «Жилкомсервіс» дерева від Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради становить 97150 одиниць по восьми районах м. Харкова, дерева по Дзержинському району м. Харкова до КП «Жилкомсервіс» не передавались.

З листа юридичного департаменту ХМР від 19.10.217 року № 6729/9-17 вбачається, що в Управлінні комунального майна та приватизації ХМР відсутня інформація про балансоутримувачів земельних насаджень вздовж будинку № 5 по пр. Правди у м. Харкові ( а.с. 159 т.2).

Таким чином матеріали справи свідчать про те, що Харківська міська рада не визначала балансоутримувача дерев, які ростуть біля будинку № 5 по пр-ту Правди (після зміни назви - пр-т Незалежності) у м. Харкові, що територіально відноситься до Дзержинського району м. Харкова. Відповідачі КП «Жилкомсервіс», Спеціалізоване комунальне підприємство «Харківзеленбуд» Харківської міської ради не є балансоутримувачами дерев, що ростуть в Дзержинському районі м. Харкова та безпосередньо біля будинку № 5 по проспекту Правди (пр-т Незалежності) у м. Харкові.

Суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку про те, що завдана ОСОБА_2 матеріальна шкода у зв'язку із падінням дерева на її автомобіль підлягає відшкодуванню. Проте колегія суддів вважає, що вказана шкода підлягає відшкодуванню не з Виконавчого комітету Харківської міської ради, а з самої Харківської міської ради, оскільки її виконавчий комітет не є юридичною особою.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Поняття сторін закріплено у статті 48 ЦПК України. Сторони в цивільному процесі є позивач та відповідач. Ними можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчий комітет Харківської міської ради є виконавчим органом міської ради, який утворюється радою на термін її повноважень. Виконавчий комітет Харківської міської ради не є юридичною особою, та не може бути відповідачем у спірних правовідносинах.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та помилково прийшов до висновку, що належним відповідачем у справі є виконавчий комітет Харківської міської ради.

Колегія суддів вважає, що належним відповідачем у справі є Харківська міська рада, як балансоутримувач об'єкта благоустрою, на території якого сталося падіння дерева на автомобіль ОСОБА_2

Пунктом 7 частини першої статті 17 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» передбачено право громадян звертатися до суду з позовами про відшкодування шкоди, заподіяної майну чи здоров'ю громадян унаслідок дій чи бездіяльності балансоутримувачів об'єктів благоустрою.

Відповідно до частини другої статті 13, пункту другого статті 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» до об'єктів благоустрою відносяться і прибудинкові території, а елементами благоустрою є, зокрема, зелені насадження на прибудинкових територіях.

Положеннями статті 25 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» передбачено, що утримання та благоустрій прибудинкової території багатоквартирного житлового будинку, належних до нього будівель, споруд проводиться балансоутримувачем цього будинку або підприємством, установою, організацією, з якими балансоутримувачем укладено відповідний договір на утримання та благоустрій прибудинкової території.

Згідно ч.1, 2 ст. 15 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть утворювати підприємства для утримання об'єктів благоустрою державної та комунальної власності. У разі відсутності таких підприємств органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах своїх повноважень визначають на конкурсних засадах відповідно до закону балансоутримувачів таких об'єктів. Балансоутримувача, що здійснюватиме утримання і ремонт об'єкта благоустрою, який перебуває у приватній власності, визначає власник такого об'єкта благоустрою.

Підприємство та балансоутримувач забезпечують належне утримання і своєчасний ремонт об'єкта благоустрою власними силами або можуть на конкурсних засадах залучати для цього інші підприємства, установи та організації.

З наведеного вбачається, що відповідальність за збереження зелених насаджень і належний їх догляд на об'єктах благоустрою державної чи комунальної власності здійснює балансоутримувач цих об'єктів.

При цьому визначення балансоутримувачів об'єктів благоустрою міста належить до компетенції виконавчих органів міських рад. Оскільки виконавчий комітет Харківської міської ради не є юридичною особою, та не може бути належним відповідачем у справі, в даному випадку шкода має відшкодовуватись Харківською міською радою.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Колегія суддів вважає, що розмір матеріальної шкоди є доведеним. Тому з Харківської міської ради на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню матеріальна шкода у розмірі 74 897,60 грн.

Посилання Харківської міської ради на те, що ОСОБА_2 не довела наявність винних дій відповідача у заподіянні їй шкоди, - не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять документального підтвердження щодо конкретного місця пригоди, щодо стану дерева судовою колегією не приймаються, оскільки цей факт підтверджено сукупністю досліджених в судовому засіданні достатніх доказів, зокрема, письмовими доказами, висновком експерта, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність обставин справи, на які посилається ОСОБА_2

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов'язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням вищевказаного, рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 06 червня 2018 року підлягає скасуванню в частині стягнення з Виконавчого комітету Харківської міської ради на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди у розмірі 74 897,60 грн. та судового збору у розмірі 748,98 грн. та в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Харківської міської ради. В цій частині слід ухвалити нове рішення, яким стягнути з Харківської міської ради на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 74 897,60 грн. та судовий збір у розмірі 748,98 грн.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Харківської міської ради - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 06 червня 2018 року в частині стягнення з Виконавчого комітету Харківської міської ради на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди у розмірі 74 897,60 грн. та судового збору у розмірі 748,98 грн. та відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Харківської міської ради - скасувати. В цій частині ухвалити нове рішення.

Стягнути з Харківської міської ради на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 74 897,60 грн. та судовий збір у розмірі 748,98 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: І.В. Бурлака

В.Б. Яцина