ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/23/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Купельського А.В. (суддя-доповідач),

Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

секретар судового засідання Журбіцький В.О.

за участю учасників справи: представника апелянта ОСОБА_4 позивача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Хмельницькгаз» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 4 травня 2018 року (суддя Мазурок О.В.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Хмельницькгаз», товариства з обмеженою відповідальністю «Хмельницькгаз збут», третя особа - управління праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради, про захист прав споживача,

в с т а н о в и в :

У вересні 2017 року ОСОБА_5, звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначав, що інспектор управління праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради в телефонному режимі повідомив про непризначення йому субсидії з 1 травня 2017 року, у зв'язку з заборгованістю перед ТзОВ «Хмельницькгаз збут» за надані послуги з газорозподілення. В сервісному центрі ПАТ «Хмельницькгаз» пояснили, що борг створено працівниками товариства шляхом нарахування об'єму спожитого природного газу з 1 листопада 2016 року за граничними нормами згідно Кодексу ГРС, з причини його відмови від встановлення на будинку АДРЕСА_3 загальнобудинкового лічильника газу та недопуску працівників ПАТ «Хмельницькгаз» до його встановлення.

Вказував, що рішення про донарахування об'єму спожитого газу прийнято на підставі акту про порушення №714, складеного 20 листопада 2016 року. Аналогічні акти було складено і направлено всім без винятку власникам квартир їх будинку.

Позивач не заперечує щодо встановлення лічильників газу як індивідуальних, так і загальнобудинкових.

На звернення позивача до відповідачів з проханням надання доказів відмови ОСОБА_5 від встановлення лічильника газу, або скасувати рішення про нарахування об'єму спожитого природного газу за період з 1 листопада 2017 року за граничними нормами та здійснити його перерахунок відповідно до норм, передбачених КМУ України позивач отримав відмову. З зазначеним рішенням відповідачів позивач не погоджується.

Позивач зазначає, що балансоутримувачем будинку АДРЕСА_3 є ЖЕК №2, який забезпечує управління як самою спорудою, так і прибудинковою територією і несе відповідальність за його експлуатацію згідно закону. Тому виключно ЖЕК №2 і газорозподільне підприємство є сторонами договірних відносин щодо встановлення лічильника газу.

У зв'язку з цим позивач, уточнивши позовні вимоги, просив суд зобов'язати ПАТ «Хмельницькгаз» та ТзОВ «Хмельницькгаз збут» здійснювати нарахування об'єму спожитого ним газу згідно норм споживання 4,4 куб.м як це передбачено постановою КМУ від 23 березня 2016 року №203 за період з 23 березня 2016 року на весь період дії договору про надання послуг з газопостачання; стягнути солідарно на його користь з ПАТ «Хмельницькгаз» і ТзОВ «Хмельницькгаз збут» відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг за 4 місяці (травень, червень, липень, серпень) в сумі 1769 гривень, які понесені ним у зв'язку з із зняттям субсидії; стягнути солідарно з відповідачів на його користь моральне відшкодування в сумі 2300 гривень та зобов'язати ПАТ «Хмельницькгаз» встановити в його квартирі індивідуальний лічильник обліку газу для споживача, за рахунок коштів ПАТ «Хмельницькгаз» за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 4 травня 2018 року позовну заяву задоволено частково. Зобов'язано ПАТ «Хмельницькгаз» та ТзОВ «Хмельницькгаз збут» провести перерахунок об'ємів, спожитого ОСОБА_5 природного газу за період з 23 березня 2016 року в обсязі 4,4 м.куб. на одного мешканця квартири АДРЕСА_1 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року №203.

Зобов'язано ПАТ «Хмельницькгаз» встановити в квартирі ОСОБА_5 безкоштовно індивідуальний лічильник обліку газу для споживача, за адресою: квартира АДРЕСА_2.

В решті позову відмовлено.

Стягнуто з ПАТ «Хмельницькгаз» 960 грн. судового збору в дохід держави.

Стягнуто з ТзОВ «Хмельницькгаз збут» 320 грн. судового збору в дохід держави.

Не погоджуючись з цим рішенням, ПАТ по газопостачанню та газифікації «Хмельницькгаз» в апеляційній скарзі просить рішення скасувати в частині задоволених позовних вимог, зобов'язання ПАТ «Хмельницькгаз» та ТзОВ «Хмельницькгаз збут» провести перерахунок об'ємів спожитого ОСОБА_5 природного газу за період з 23 березня 2016 року в обсязі 4.4 м. куб. на одного мешканця квартири АДРЕСА_1, та зобов'язання ПАТ «Хмельницькгаз» та встановити в квартирі ОСОБА_5 безкоштовно індивідуальний лічильник обліку газу для споживача за адресою квартира АДРЕСА_1 та постановити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Вважає, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи порушено норми матеріального та процесуального права.

Вважає невірним висновок суду про наявність у ПАТ «Хмельницькгаз» обов'язку встановити позивачу індивідуальний лічильник газу. В обґрунтування цього твердження посилається на ст. 3 Закону України №3533-VI, якою передбачено, що фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок:

- коштів суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природнього газу на відповідній території;

- коштів відповідного бюджету;

- інших джерел, не заборонених законодавством.

Аналогічний обов'язок в частині встановлення лічильників газу, в тому числі індивідуальних, перед населенням мають бюджети всіх рівнів, і саме ж населення. Обов'язку ПАТ «Хмельницькгаз» встановлювати лічильник газу у квартирі позивача, на момент виникнення спірних правовідносин, законом не передбачено.

Крім того, апелянт звертає увагу суду на наступне. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі Регулятор), є постійно діючим незалежним державним колегіальним органом, метою діяльності якого є державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб'єктів господарювання та комунальних послуг. Рішення Регулятора є обов'язковими до виконання суб'єктами господарювання, що проводять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг. Таким чином, ПАТ «Хмельницькгаз» не може відступати від положень, затверджених постановою НКРЕКП від 24 березня 2016 року №413, яка є нормативно-правовим актом та відповідно до ЗУ «Про національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» є обов'язковою для виконання ПАТ «Хмельницькгаз» шляхом встановлення загальнобудинкового вузла обліку на будинок АДРЕСА_3, в якому проживає позивач.

Вважає необґрунтованим висновок суду про те, що до структури тарифу ПАТ «Хмельницькгаз» були включені витрати на встановлення індивідуальних лічильників газу, оскільки в тариф на газопостачання не закладені витрати лише на встановлення індивідуальних лічильників.

Апелянт зазначає, що рішення суду про наявність обов'язку в ПАТ «Хмельницькгаз» здійснити невідкладно безоплатну установку індивідуального лічильника позивачу не ґрунтується на обставинах справи і суперечить положенням діючих нормативних актів, які регулюють спірні правовідносини. Вказані обставини підтверджують судовою практикою, зокрема, розглядом аналогічних спорів, розглянутих апеляційними судами.

Щодо зобов'язання товариства здійснити перерахунок об'ємів спожитого природного газу ОСОБА_5 за період з 23 березня 2016 року в обсязі 4,4 куб.м. на одного мешканця квартири АДРЕСА_1 відповідно до постанови КМУ від 23 березня 2016 року №203 апелянт зазначає, що під час розгляду справи в суді першої інстанції по особовому рахунку позивача було зроблено перерахунок обсягів спожитого природного газу за нормами споживання природного газу, затвердженими вказаною вище постановою за період з листопада 2016 року по серпень 2017 року, на підтвердження чого представником ТзОВ «Хмельницькгаз збут» було надано до суду першої інстанції фінансовий стан по особовому рахунку позивача. Як зазначає апелянт, в період з 23 березня 2016 року до відмови мешканців будинку позивача від встановлення загальнобудинкового лічильника, відповідачем нарахування проводились відповідно до норм споживання, затверджених постановою КМУ № 203. Доказів того, що товариством нарахування об'єму спожитого природнього газу в помешканні позивача у вказаний період проводилось інакше, ніж за нормами споживання, затвердженими постановою КМУ №203, матеріали справи не містять, про це не заявляв і сам позивач.

Також на думку апелянта, суд не врахував положень постанови, якими зменшено норми споживання газу з 19 серпня 2017 року, а також передбачено збільшені норми споживання у разі відсутності централізованого гарячого водопостачання, та безпідставно зобов'язав товариство здійснити перерахунок за нормами 4,4 куб.м. До того ж з 1 вересня 2017 року по 28 лютого 2018 року облік газу в помешканні позивача визначався за показниками загальнобудинкового лічильника в порядку, передбаченому Тимчасовим положенням про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання лічильників природнього газу, затвердженого постановою КМУ від 16 травня 2002 року №620.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 просить відмовити ПАТ «Хмельницькгаз» в задоволенні апеляційної скарги. Зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» суб'єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території (ПАТ «Хмельницькгаз») зобов'язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується, зокрема, тільки для приготування їжі з 1 січня 2018 року.

Позивач зазначає, що пунктом 2 Типового договору, затвердженого постановою КМУ від 5 липня 2006 року передбачено, що газорозподільне підприємство забезпечує подачу (транспортування) природного газу від газорозподільної станції до об'єкта побутового споживача. Згідно п. 5 розділу 1 Правил постачання природного газу об'єкт побутового споживача - територіальна відокремлена газифікована споруда, що належить споживачеві на правах власності або користування, для позивача - квартира. Тому і лічильник, який буде рахувати спожитий позивачем газ, необхідно встановити в точці, де відбувається його приймання-передача від постачальника до споживача, тобто, в квартирі позивача. Заява ОСОБА_5 про встановлення квартирного лічильника газу зареєстрована в канцелярії ПАТ «Хмельницькгаз» 5 березня 2015 року, однак, до теперішнього часу лічильник не встановлений.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 22 серпня 2018 року було зупинено провадження до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду цивільної справи №214/2435/17.

21 січня 2019 року провадження відновлено.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_5 проживає в квартирі АДРЕСА_1, є споживачем природного газу, що підтверджується укладеним між сторонами договором від 5 червня 2015 року про надання населенню послуг з газопостачання (а. с. 12).

Будинок за адресою АДРЕСА_1 знаходиться в управлінні ЖЕК №2.

Відповідно до акту про порушення №714 від 20 жовтня 2016 року, складеного спеціалістами ПАТ «Хмельницькгаз» та підписаного представниками НЕКРЄКП та ЖЕК №2, було встановлено порушення вимог Кодексу газорозподільчих систем: п. 3, гл. 4, розд. IX - недопуск, відмова від встановлення загальнобудинкового лічильника за рахунок оператора ГРМ - ПАТ «Хмельницькгаз». В графі акту, що призначена для підпису споживача, його зауважень та відмітки про відмову від підпису дані відсутні (а. с. 7).

Як вбачається зі змісту протоколу №41 від 11 листопада 2016 року засідання комісії з розгляду актів про порушення споживачами природного газу вимог Кодексу ГР, було вирішено задовольнити вищевказаний акт та збільшити норму споживання з 11 листопада 2016 року до 9,8 куб. м. за адресою АДРЕСА_1 (а. с. 51).

Позивачу по сплаті за послуги з газопостачання, за листопад місяць 2016 року було нараховано 19,6 м.куб. за спожитий газ. В подальшому нарахування плати за послуги з газопостачання проводилося виходячи з тарифу 19,6 м.куб.

ОСОБА_5 особисто звертався до керівника ТзОВ «Хмельницькгаз збут» із заявою про безкоштовне встановлення квартирного приладу обліку споживання природного газу, посилаючись на положення ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», на що отримав відповідь, що фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок коштів газорозподільних підприємств, що передбачені в структурі тарифу на послуги розподілу природного газу, а не за рахунок виділених з бюджету коштів на встановлення індивідуальних лічильників газу. У відповіді також зазначено, що побутовий споживач може встановити лічильник газу за рахунок інших джерел, не заборонених законодавством, у тому числі, за власні кошти (а. с. 28).

Мешканці житлового будинку АДРЕСА_3 відмовлялись та заперечували щодо встановлення загальнобудинкового лічильника газу на вказаний житловий будинок.

Працівниками ПАТ "Хмельницькгаз" у вересні 2017 року було виконано роботи щодо встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу та підписано акт введення в експлуатацію системи обліку від 1 вересня 2017 року.

Задовольняючи позов в частині зобов'язання ПАТ «Хмельницькгаз» встановити у квартирі позивача індивідуальний газовий лічильник за рахунок коштів товариства, суд виходив з того, що враховуючи законодавство товариство має обов'язок встановити за власний рахунок саме квартирні прилади обліку газу в квартирі позивача, оскільки в структуру тарифу на послуги розподілу природного газу ПАТ по газопостачанню та газифікації «Хмельницькгаз» входять витрати на встановлення індивідуальних лічильників газу населенню.

Задовольняючи позов в частині зобов'язання ПАТ «Хмельницькгаз» здійснювати нарахування об'єму спожитого газу суд виходив з того, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів про те, що позивач був поінформований про складання відносно нього акту про порушення, копія якого йому не надсилалась, а також не роз'яснювалось право бути присутнім на засіданні комісії, на якому буде розглянуто складений акт про порушення та не доведений орієнтовний час проведення засідання комісії і контактний телефон для уточнення інформації щодо часу та місця засідання комісії. Відтак, за висновками суду недотримання ПАТ «Хмельницькгаз» процедурних норм щодо оформлення порушення споживача призвело до безпідставного нарахування за граничними об'ємами споживання природного газу.

З таким висновком погоджується Хмельницький апеляційний суд.

За змістом статті 1 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» № 3533-VI (тут і надалі, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)(далі - Закон № 3533-VI) споживачі природного газу - це фізичні особи (населення), фізичні особи-підприємці та юридичні особи, які відповідно до договору користуються послугами з газопостачання та використовують природний газ для приготування їжі, опалення, підігріву води, а також як паливо або сировину.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону № 3533-VI фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Відповідно до приписів статті 6 Закону № 3533-VI суб'єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов'язані, зокрема, забезпечити встановлення лічильників газу: для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - до 01 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - до 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - до 1 січня 2018 року.

У разі не встановлення населенню лічильників газу суб'єктами господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 5.4 глави 5 розділу ІХ Кодексу ГРС (в редакції, чинній на момент виникнення спору) визначено, що за ініціативи балансоутримувача (управителя) або оператора ГРМ та за їх рахунок в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків (гуртожитків), мешканці яких в повному обсязі чи частково розраховуються за нормами споживання, або для цілей складання загального балансу споживання природного газу може бути організований та встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу.

Балансоутримувач (управитель) не може відмовити оператору ГРМ в організації та встановленні загальнобудинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок оператора ГРМ.

У разі наявності вузлу обліку газу, встановленого для ведення такого обліку в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків або гуртожитків, визначення об'єму спожитого природного газу мешканцями зазначених об'єктів здійснюється відповідно до Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року № 620.

Відповідно до пункту 5.5 Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року № 620 (в редакції чинній на момент виникнення спору), встановлення будинкового вузла обліку, в тому числі витрати на проектування, монтаж, здійснюється за кошти сторони, яка ініціювала встановлення такого вузла обліку.

Власник (власники) будинку (будинків) (квартир), особа, відповідальна за експлуатацію будинку (будинків) (далі - експлуатаційна організація), балансоутримувач будинку (будинків) тощо та оператор газорозподільної системи зобов'язані врегулювати між собою договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку та лічильників газу, установлених у квартирі (далі - квартирні лічильники газу) (за їх наявності), а також забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку. У разі не врегулювання зазначених питань газопостачання такому будинку, групі будинків, групі споживачів може бути припинено відповідно до законодавства.

Згідно зі статтею 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Аналогічна норма міститься у статті 81 ЦПК України.

Встановлено, що загальнобудинковий вузол обліку природного газу встановлений за ініціативою ПАТ «Хмельницькгаз», однак договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку та лічильників газу, установлених у квартирі (за їх наявності), а також забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку не врегульовані між балансоутримувачем будинку ЖЕК2 та відповідачем.

Як вище зазначалося, ОСОБА_5 особисто звертався до керівника ПАТ «Хмельницькгаз» із заявою про безкоштовне встановлення квартирного приладу обліку споживання природного газу.

У відповідь на звернення ОСОБА_5 «Хмельницькгаз» було надано відповідь, що Законом передбачено, що оператор ГРМ може встановлювати споживачам як загальнобудинкові та і індивідуальні лічильники споживання газу. ПАТ «Хмельницькгаз» повідомило, що отримує фінансування на встановлення лише загальнобудинкових лічильників, один з яких в рамках реалізації «Плану розвитку газорозподільної системи ПАТ «Хмельницькгаз» на 2016-2025 роки» було встановлено у багатоквартирному будинку, в якому проживає позивач.

Встановлено, що договори між окремими побутовими споживачами (власниками квартир, не обладнаних квартирними лічильниками газу) та відповідачами, зокрема щодо встановлення загальнобудинкового лічильника та проведення оплати за показниками такого лічильника, також не укладалися.

Доводи апеляційної скарги, що відповідач, як суб'єкт господарювання, не зобов'язаний встановлювати за власний рахунок індивідуальні лічильники газу не заслуговують на увагу та суперечать вимогам статті 6 Закону № 3533-VI, згідно якої суб'єкти господарювання, які здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, були зобов'язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та житлових будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 1 січня 2018 року.

Зміст статті 6 Закону № 3533-VI свідчить про наявність безумовного обов'язку відповідних суб'єктів господарювання - газорозподільних організацій забезпечити встановлення лічильників для такої категорії споживачів природного газу, як населення, у вигляді приладів обліку природного газу, що дозволяють визначати обсяги споживання газу кожним окремим споживачем. При цьому таких споживачів не зобов'язано відшукувати джерела фінансування приладів та робіт, які підлягають встановленню, або забезпечувати цими приладами відповідних суб'єктів господарювання.

Стаття 6 Закону № 3533-VI визначає обов'язок газорозподільної організації встановити саме квартирні прилади обліку газу в багатоквартирному будинку.

Вказаного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові № 14-347цс18 від 7 листопада 2018 року (справа № 214/2435/17).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, із урахуванням вказаних норм матеріального права, обґрунтовано виходив із того, що відмова ПАТ «Хмельницькгаз» встановити індивідуальний лічильник у належних позивачу квартирах є необґрунтованою та такою, що призводить до нарахування власникам (користувачам) квартир, необладнаних квартирними лічильниками, сум за споживання газу, який не використовувався споживачем. В той же час встановлення загальнобудинкового лічильника із позивачем та іншими власниками квартир у житловому будинку не погоджувалось.

Враховуючи, що на вимогу споживача відповідач ПАТ «Хмельницькгаз» у відповідності до вимог статті 6 Закону № 3533-VI не забезпечило встановлення індивідуального лічильнику газу, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу без погодження із позивачем та нарахування вартості спожитого газу на підставі показників загальнобудинкового вузла обліку газу безпосередньо порушують права позивача, оскільки в процесі обліку спожитого газу не відображається фактичне споживання газу кожним окремо споживачем багатоквартирного будинку, у квартирі якого відсутній лічильник, що призводить до нарахування вартості споживання газу, який насправді не використовувався споживачем. Внаслідок бездіяльності ПАТ «Хмельницькгаз» споживачі газу у одному будинку поставлені у нерівне становище. Тому на думку Хмельницького апеляційного суду суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про необхідність перерахунку об'ємів спожитого природного газу.

Хмельницький апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки суд правильно застосував до даних правовідносин норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог позивача про зобов'язання ПАТ «Хмельницькгаз» встановити в квартирі ОСОБА_5 безкоштовно індивідуальний лічильник обліку газу і проведення перерахунку плати за газ, виходячи із діючих норм споживання газу, встановлених Кабінетом Міністрів України (постанова від 23 березня 2016 року № 203).

Посилання апелянта, що невірним є висновок суду про наявність у ПАТ «Хмельницькгаз» обов'язку встановити позивачу індивідуальний лічильник газу, є необгрунтованим та спростовується вищевикладеними нормами Закону.

Твердження товариства про те, що рішення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, є обов'язковими до виконання суб'єктами господарювання, що проводять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, тому ПАТ «Хмельницькгаз» не може відступати від положень, затверджених постановою НКРЕКП від 24 березня 2016 року №413, яка є обов'язковою для виконання ПАТ «Хмельницькгаз» шляхом встановлення загальнобудинкового вузла обліку на будинки, в тому числі і на будинок АДРЕСА_3, в якому проживає позивач, не може бути підставою для скасування рішення суду. Зазначене рішення суду не забороняє відповідача встановлювати індивідуальні лічильники газу.

Посилання апелянта, що необґрунтованим є висновок суду, що до структури тарифу ПАТ «Хмельницькгаз» були включені витрати на встановлення індивідуальних лічильників газу, оскільки в тариф на газопостачання не закладені витрати лише на встановлення індивідуальних лічильників, суперечить постанові НКРЕКП від 24 березня 2016 року №453 «Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для ПАТ "Хмельницькгаз", в якій зазначено структуру тарифу, в тому числі під №2.1.6 - витрати на встановлення індивідуальних лічильників газу.

Не може бути підставою для скасування рішення суду посилання апелянта, що під час розгляду справи в суді першої інстанції по особовому рахунку позивача було зроблено перерахунок обсягів спожитого природного газу за нормами споживання природного газу, затвердженими постановою НКРЕКП. Відповідно до законодавства норми споживання визначаються постановою КМ України. Крім того, сторони зазначили, що перерахунок проведено частково у зв'язку з тим, що лічильник неправильно нараховував спожитий газ. У зв'язку з цим, Хмельницький апеляційний суд вважає, що суд правомірно зобов'язав відповідача провести перерахунок норми споживання газу.

Інші доводи апеляційної скарги, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору та зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновком суду першої інстанції щодо їх оцінки.

Оскільки рішення суду правильне, обґрунтоване, відповідає обставинам справи, постановлене з дотриманням вимог процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для його скасування.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, Хмельницький апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Хмельницькгаз» залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 4 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне судове рішення складено 11 лютого 2019 року.

Судді А.В. Купельський

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк