Постанова

Іменем України

20 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 686/17505/16-ц

провадження № 61-31998св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач),
суддів:Олійник А. С., Усика Г. І., Погрібного С. О., Яремка В. В.,
учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 вересня 2017 року у складі судді Продана Б. Г. та рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 08 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Пастощука М. М., Янчук Т. О., Ярмолюка О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

ОСОБА_1 у вересні 2019 року звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» (далі - ПАТ НАСК «Оранта» або Страхова компанія), ОСОБА_2 про стягнення трьох процентів річних, пені та індексу інфляції.

Позов обґрунтовано тим, що рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 03 червня 2015 року стягнуто з ПАТ НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування в розмірі 36 485,44 грн. Це рішення залишено в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 березня 2016 року. Однак відповідач рішення вчасно не виконав, сплативши позивачу суму страхового відшкодування лише в листопаді-грудні 2015 року. Просив, з урахуванням уточнених вимог, стягнути з ПАТ НАСК «Оранта» три проценти річних у розмірі 989,59 грн, пеню в розмірі 15 883,66 грн, інфляційні втрати в розмірі 15 439,46 грн та стягнути з ОСОБА_2 три проценти річних у розмірі 14,00 грн та інфляційні втрати в сумі 195,73 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 вересня 2017 року(з урахуванням ухвали Хмельницького міськрайонного суду від 05 вересня 2017 року про виправлення описки в рішенні) позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_1 три процента річних у розмірі 501,00 грн та індекс інфляції за несвоєчасну сплату страхового відшкодування у розмірі 985,00 грн. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Задовольняючи лише частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позовна давність щодо стягнення пені ОСОБА_1 пропущена, оскільки позивач звернувся до суду лише 02 вересня 2016 року, а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити. З огляду на те, що відповідач виконав зобов`язання з простроченням сплати, суд вважає, що позивач обґрунтовано звернувся з вимогою про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних. Однак дані вимоги підлягають задоволенню частково, за період із 03 червня по 17 листопада 2015 року (167 днів).

Щодо позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення з нього 3 % річних та інфляційних втрат, то суд першої інстанції дійшов висновку, що в даній частині в задоволенні позову слід відмовити, оскільки позивачем не надано доказів вини відповідача, а відповідно до вимог статті 60 ЦПК України в редакції, що чинній на час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій (далі - ЦПК 2004 року), кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 08 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 вересня 2017 року в частині задоволення позову до ПАТ НАСК «Оранта» скасовано. В задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ НАСК «Оранта» відмовлено. В іншій частині рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 вересня 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд, скасовуючи частково рішення суду першої інстанції, виходив із того, що ОСОБА_1 із заявою про страхове відшкодування, яка є підставою для прийняття страховиком рішення про виплату страхового відшкодування або ж про відмову у такій виплаті, до ПАТ НАСК «Оранта» не звертався, а шкоду, заподіяну дорожньо-транспортною пригодою, з ПАТ НАСК «Оранта» стягнуто за рішенням суду, у суду першої інстанції не було підстав для часткового задоволення позову ОСОБА_1 та стягнення з ПАТ НАСК «Оранта» на його користь 3 % річних, інфляційних втрат та пені, відповідно до пункту 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV), як за несвоєчасну сплату страхового відшкодування страховиком. В іншій частині рішення суду першої інстанції постановлене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування немає.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи

До Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листопаді 2017 року засобами поштового зв`язку надійшла касаційна скаргаОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 вересня 2017 року та рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 08 листопада 2017 року, у якій скаржник, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права,просить скасувати вказані судові рішення та направити справу до суду першої інстанції на новий розгляд.

У касаційній скарзі заявник посилається на обставини у цій справі та у справі № 686/7202/14-ц, зазначає, що суд апеляційної інстанції не врахував пункт 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV, Страхова компанія зобов`язана сплатити пеню, 3 % річних та інфляційні втрати згідно з пунктом 36.5 статті 36 Закону № 1961-IV та частиною другою статті 625 ЦК України за несвоєчасну з її вини сплату відшкодування. В цьому випадку спір виник через неправомірне невизнання вимог ОСОБА_1 страховиком, які задоволені судом та встановлені в рішенні Апеляційного суду Хмельницької області від 03 червня 2015 року, а тому страховик зобов`язаний сплатити пеню, 3 % річних та інфляційні втрати згідно з пунктом 36.5 статті 36 Закону № 1961-IV та частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за несвоєчасну з його вини сплату відшкодування.

Заявник вважає, що зі Страхової компанії підлягає стягненню пеня, 3 % річних та інфляційні втрати за несвоєчасну виплату йому страхового відшкодування саме з 25 грудня 2014 року (з моменту залучення ПАТ НАСК «Оранта» до участі у справі № 686/7202/14-ц як співвідповідача) по 19 листопада 2015 року (день перерахування коштів ОСОБА_1 ).

Щодо застосування позовної давності до вимоги про стягнення пені, то заявник зазначає, що її перебіг переривався два рази, а саме шляхом визнання ПАТ НАСК «Оранта» свого боргу - перерахування коштів ОСОБА_1 19 листопада 2015 року та 23 грудня 2015 року, тому позовна давність для звернення до суду про стягнення пені з урахуванням переривання закінчувалась 23 грудня 2016 року, відповідно подання позову до відповідачів 02 вересня 2016 року було вчинено в межах позовної давності. У свою чергу суд першої інстанції, застосовуючи позовну давність, не звернув увагу на статтю 264 ЦК України, яка регулює питання переривання позовної давності.

Щодо своїх позовних вимог до ОСОБА_2 , то заявник зазначає, що рішення судів у цій частині також є незаконними та підлягають скасуванню, оскільки ними не враховано норми статей 1167, 1187, 1191 ЦК України щодо відшкодування шкоди володільцем джерела підвищеної небезпеки незалежно від його вини, відповідні обставини були встановлені в межах розгляду справи № 686/7202/14-ц і не потребують повторного доказування при розгляді цієї справи, що переглядається.

Від інших учасників справи до Верховного Суду не надходило заперечень на касаційну скаргу ОСОБА_1

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргоюОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 вересня 2017 року та рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 08 листопада 2017 року, витребувано матеріали справи з Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області та надано строк для подачі заперечень на касаційну скаргу.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон від 03 жовтня 2017 року), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначену цивільну справу передано Верховному Суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 червня 2019 року справу розподілено судді-доповідачеві Гулейкову І. Ю.

Ухвалою Верховного Суду від 21 жовтня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частинидругої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 03 червня 2015 року у справі № 686/7202/14-ц стягнуто з ПАТ НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування в розмірі 36 485,44 грн, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 258,31 грн. Рішення залишено в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 березня 2016 року.

ПАТ НАСК «Оранта» рішення від 03 червня 2015 року у справі № 686/7202/14-цвчасно не виконало, сплативши позивачу суму страхового відшкодування в листопаді 2015 року в сумі 35 223,63 грн та у грудні 2015 року - в сумі 1 261,81 грн, що підтверджується копіями платіжних документів, а всього сплачено суму в розмірі 36 485,44 грн.

У межах виконавчого провадження за виконавчим листом, виданим у справі № 686/7202/14-ц, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто кошти у розмірі 258,31 грн та виконавче провадження завершено 28 серпня 2015 року у зв`язку з його повним фактичним виконанням.

Нормативно-правове обґрунтування та висновки Верховного Суду

Щодо трьох процентів річних

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується в разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

До грошових зобов`язань належить і укладений договір про надання послуг, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму.

Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника, яким у цих правовідносинах є страховик.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами у справі на підставі укладеного між ПАТ НАСК «Оранта»та ОСОБА_2 договору страхування, є грошовим зобов`язанням.

Таким чином, у справі, яка переглядається, наявні правові підстави для застосування до спірних правовідносин приписів частини другої статті 625 ЦК України.

Відповідно позивачем правомірно заявлено вимоги про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат зі Страхової компанії та ОСОБА_2 , однак проведений позивачем розрахунок не можна вважати правильним з огляду на таке.

Верховний Суд виходить з того, що стосовно суми страхового відшкодування існував спір, а тому позивачем не доведено вину відповідачів у невиплаті страхового відшкодування в період перед рішенням суду.

Враховуючи рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 03 червня 2015 року у справі № 686/7202/14-ц, яким на користь ОСОБА_1 стягнуто зі Страхової компанії 36 485,44 грн, правильними для розрахунку трьох процентів річних є такі вихідні дані: 36 485,44 грн (сума заборгованості Страхової компанії перед позивачем), 04 червня 2015 року - дата початку розрахунку (дата ухвалення рішення Апеляційного суду Хмельницької області в справі № 686/7202/14-ц - 03 червня 2015 року, а перебіг строку згідно зі статтею 253 ЦК України починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок), 18 листопада 2015 року - дата закінчення розрахунку (перерахування коштів позивачу згідно з проведеним банком платіжним дорученням відбулось 19 листопада 2015 року (а. с. 30), при цьому день належного виконання зобов`язання не є днем його прострочення, що узгоджується зі статтею 599 ЦК України), чому не відповідають розрахунки позивача.

Таким чином, розрахунок трьох процентів річних, що підлягає стягненню з ПАТ НАСК «Оранта», складає 503,80 грн, що розраховані наступним чином: 36 485,44 грн ? 3 % / 365 (кількість днів у календарному році) ? 168 днів (кількість днів прострочення).

У свою чергу суд першої інстанції, правильно встановивши правомірність стягнення 3 % річних, застосував інший період розрахунку, що не відповідає фактичним обставинам справи, а апеляційний суд при скасуванні рішення суду першої інстанції в цій частині хибно керувався доводом, що ОСОБА_1 із заявою про страхове відшкодування, яка є підставою для прийняття страховиком рішення про виплату страхового відшкодування або ж про відмову у такій виплаті, до ПАТ НАСК «Оранта» не звертався, а шкоду, заподіяну дорожньо-транспортною пригодою, з ПАТ НАСК «Оранта» стягнуто за рішенням суду.

Щодо інфляційних втрат

За змістом статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні.

Враховуючи встановлені індекси інфляції, що є загальновідомою інформацією:

за червень 2015 року - 100,4 %,

за липень 2015 року - 99,0 %,

за серпень 2015 року - 99,2 %,

за вересень 2015 року - 102,3 %,

за жовтень 2015 року - 98,7 %,

за листопад 2015 року - 102,0 %,

за період 04 червня 2015 року - 18 листопада 2015 року сукупний індекс інфляції складає 1,0154848 ((100,4 % ? 99,0 % ? 99,2 % ? 102,3 % ? 98,7 % ? 102,0 %) / 100) та інфляційні втрати позивача щодо суми заборгованості ПАТ НАСК «Оранта» складають 564,97 грн, що розраховані таким чином: 37 050,41 грн (36 485,44 грн ? сукупний індекс інфляції) - 36 485,44 грн.

У свою чергу суд першої інстанції застосував при розрахунку інфляційних втрат індекс інфляції в розмірі 102,7 %, без відповідного пояснення, чому застосований саме такий розмір, що не відповідає постанові Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», та у своєму рішенні дійшов помилкового висновку про стягнення зі Страхової компанії інфляційних втрат у розмірі 985,00 грн.

Щодо пені

Відповідно до пункту 36.5 статті 36 Закону № 1961-IV за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Згідно з пунктом 35.1 статті 35 Закону № 1961-IV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. До цієї заяви подається перелік документів, передбачений пунктом 35.2 статті 35 Закону № 1961-IV.

Подальші дії страховика (МТСБУ) та строки, протягом яких вони мають бути вчинені, передбачені пунктом 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV, при цьому відлік для страховика (МТСБУ) починається за умови наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

З урахуванням зазначених норм, Верховний Суд погоджується з обґрунтованим висновком суду апеляційної інстанції, що оскільки позивач не звертався із заявою про виплату страхового відшкодування з переліком документів, що додаються до неї, то підстави для нарахування пені, передбаченої пунктом 36.5 статті 36 Закону № 1961-IV, відсутні.

Щодо позовних вимог до ОСОБА_2 .

Щодо обґрунтування суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 з огляду на те, що позивачем не надано доказів вини цього відповідача, що суперечить статті 60 ЦПК України 2004 року, колегія суддів зазначає наступне.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (частина третя статті 61 ЦПК України 2004 року).

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

Необхідність виплати ОСОБА_2 відшкодування на користь позивача встановлена рішенням суду, що набрало законної сили, тому ці обставини відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України 2004 року доказуванню не підлягають.

Відповідно до статті 1291 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Зазначений принцип закріплений також у статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (частина друга) та статті 14 ЦПК України 2004 року (частина перша), згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Таким чином, суди попередніх інстанцій помилково дійшли висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Оскільки положення статті 625 ЦК України поширюються на усі види грошових зобов`язань незалежно від природи їх виникнення - на підставі договору або делікту, вимоги позивача до ОСОБА_2 є правомірними, проте заявник неправильно розрахував період, за який вони стягуються - з 20 жовтня 2013 року по 30 липня 2015 року, який має обраховуватися з 04 червня 2015 року (як із початком періоду розрахунку заборгованості Страхової компанії) по 28 серпня 2015 року (дата виконання відповідачем ОСОБА_2 свого зобов`язання з виплати коштів), що становить 85 днів прострочення.

Таким чином, розрахунок трьох процентів річних складає 1,80 грн, що розраховані наступним чином: 258,31 грн ? 3 % / 365 (кількість днів у календарному році) ? 85 днів (кількість днів прострочення).

Враховуючи встановлені індекси інфляції, що є загальновідомою інформацією:

за червень 2015 року - 100,4 %,

за липень 2015 року - 99,0 %,

за серпень 2015 року - 99,2 %,

інфляційні втрати позивача за період розрахунку відсутні.

Згідно зі статтею 213 ЦПК України 2004 року рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до ухвалення судами незаконного рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , а апеляційним судом - незаконного рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до Страхової компанії про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, тому рішення судів у цій частині необхідно скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ НАСК «Оранта» та ОСОБА_2 . Рішення судів у частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ НАСК «Оранта» про стягнення пені слід залишити без змін, але з підстав, передбачених рішенням суду апеляційної інстанції.

Щодо судових витрат

Відповідно до статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню (розмір задоволених позовних вимог складає 3,31 % від суми заявлених вимог щодо ПАТ НАСК «Оранта» та 0,86 % від суми заявлених вимог щодо ОСОБА_2 ), то сплачений позивачем у зв`язку з розглядом справи у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, зокрема на користь позивача підлягає стягненню судовий збір:

з ПАТ НАСК «Оранта» за подання позивачем позову до суду першої інстанції - у розмірі 18,13 грн, за подання ним апеляційної скарги - у розмірі 19,94 грн, за подання ним касаційної скарги - у розмірі 21,75 грн, а разом - 59,82 грн;

з ОСОБА_2 за подання позивачем позову до суду першої інстанції - у розмірі 0,03 грн, за подання ним апеляційної скарги - у розмірі 0,03 грн, за подання ним касаційної скарги - у розмірі 0,04 грн, а разом - 0,10 грн.

Керуючись статтями 141, 400, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 вересня 2017 року та рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 08 листопада 2017 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» та ОСОБА_2 про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» та ОСОБА_2 про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» на користь ОСОБА_1 три проценти річних у сумі 503,80 грн та 564,97 грн інфляційних втрат, а разом - 1 068,77 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користьОСОБА_1 три проценти річних у сумі 1,80 грн.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 вересня 2017 року та рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 08 листопада 2017 року про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення пені з Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» та ОСОБА_2 залишити без змін, з підстав, викладених у мотивувальній частині рішення суду апеляційної інстанції.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 59,82 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 0,10 грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийІ. Ю. Гулейков
Судді:А. С. Олійник
С. О. Погрібний
Г. І. Усик
В. В. Яремко