Провадження № 22-ц/801/315/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ан О.В.
Доповідач:Зайцев А. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2019 рокуСправа № 127/32431/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Зайцева А.Ю. (суддя-доповідач),

суддів Ковальчука О.В., Шемети Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Куленко О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за матеріалами позовної заяви ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області, третя особа Центральний відділ державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про скасування арешту,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 19 грудня 2018 року, постановлену у складі судді Ан О.В.,

в с т а н о в и в :

У грудні 2018 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися у суд з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області, третя особа Центральний відділ державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про скасування арешту.

В позові позивачі просили скасувати арешт квартири АДРЕСА_1, що зареєстрована на праві спільної часткової власності в рівних долях (по Ѕ) за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в КП ВМБТІ 14 вересня 2006 року в реєстровій книзі № 697 за реєстровим № 675/71794 на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 посвідченого 18 липня 2006 року виконкомом Вінницької міської ради, накладений у Першій вінницькій державній нотаріальній конторі 18 листопада 1998 року за реєстровим номером обтяження 5347424 відповідно до ухвали б/н Ленінського районного суду м. Вінниці від 13 жовтня 1998 року № 10-362 щодо майна ОСОБА_3

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 19 грудня 2018 року відмовлено у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області, за участю третьої особи Центрального відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про скасування арешту.

Повернуто ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 704,80 грн 80 коп., що був сплачений згідно квитанції № 35 від 13 грудня 2018 року.

Повернуто ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 704,80 грн 80 коп., що був сплачений згідно квитанції № 36 від 13 грудня 2018 року.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що враховуючи, що арешт на квартиру, належну засудженому ОСОБА_5 та його брату ОСОБА_4 був накладений в рамках кримінального провадження, зокрема під час виконання вироку Ленінського районного суду м. Вінниці від 29 травня 1997 року, яким було конфісковано усе майно ОСОБА_3 скасування арешту повинно розглядатися у порядку передбаченому КПК України.

Не погодившись із ухвалою суду, ОСОБА_3, ОСОБА_4 подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просять ухвалу суду скасувати, а справу направити на розгляд до суду першої інстанції.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що відповідно до інформації № 111629760 арешт за реєстраційним номером обтяження № 5347424, накладений за номером реєстра 10-362 (тобто заборона, що зазначена в листі № 1-5-Л від 13 жовтня 1998 року).

Місцевий суд першої інстанції не врахував те, що вирок Ленінського районного суду м. Вінниці від 29 травня 1997 року у справі № 1-244/97 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 140 КК України і призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна з відбуванням покарання у виправній трудовій колонії загального режиму, на даний час виконаний повністю. Відповідно до акту про неможливість виконання від 01 вересня 1997 року, складеного судовим виконавцем Ленінського районного суду м. Вінниці на виконання виконавчого листа від 29 травня 1997 року № 1-244/97 встановлено, що вирок виконати не представляється можливим.

Крім цього, квартира, на яку накладено арешт, та з якої позивачі просять його зняти, не увійшла до опису майна, що підлягає конфіскації відповідно до вироку суду. Строки виконання вироку пройшли і він був виконаний, а тому зазначена квартира не підлягає до конфіскації і дане питання має вирішуватися в порядку цивільного судочинства, так як мова йде про порушення права власності.

Зазначає, що право власності на квартиру оформлено в рахунок безоплатної її приватизації у 2006 році, а не за рахунок діянь, визначених вироком суду від 29 травня 1997 року.

У відзиві на апеляційну скаргу ГУ ДФС у Вінницькій області, посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Судом першої інстанції встановлено, що арешт на майно відповідно до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 18 листопада 1998 року за № 5347424 здійсненого реєстратором Першої Вінницької державної нотаріальної контори, на підставі ухвали б/н Ленінського районного суду м. Вінниці, повідомлення від 13 жовтня 1998 року № 10-362 і власником якого є ОСОБА_3 /а.с. 42-43/.

Висновок суду першої інстанції про те, що арешт на квартиру, належну ОСОБА_5 та його брату ОСОБА_4 був накладений в рамках кримінального провадження, зокрема під час виконання вироку Ленінського районного суду м. Вінниці від 29 травня 1997 року, яким було конфісковано усе майно ОСОБА_3, а тому скасування арешту повинно розглядатися у порядку передбаченому КПК України, колегія суддів вважає передчасним.

Установлено, що судовий виконавець надіслав лист № І-5-Л від 13 жовтня 1998 року до нотаріальної контори № 1 м. Вінниці, в якому просив повідомити про зареєстровані договори дарування, купівлі-продажу на ім'я ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 та не проводити по них ніяких дій. У відповідь була накладена заборона № 10-362 від 18 листопада 1998 року.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, судом першої інстанції достовірно не встановлено, що лист судового виконавця № І-5-Л від 13 жовтня 1998 року, на підставі якого накладено арешт, був виданий та надісланий до нотаріальної контори в рамках виконання вироку Ленінського районного суду м. Вінниці від 29 травня 1997 року, яким засуджено ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 140 КК України.

Судом не встановлено і у справі відсутній процесуальний документ на підставі якого було накладено арешт, і з якого суд міг би встановити до юрисдикції якого суду належить питання заявлені у даній справі.

Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів звертає увагу, що на стадії відкриття провадження суд першої інстанції можливо і позбавлений достовірно встановити усі обставини для прийняття об'єктивного рішення щодо юрисдикції спору, проте в будь-якому разі він не позбавлений права, встановивши в процесі підготовки справи до розгляду наявність підстав для закриття провадження, ухвалити відповідне процесуальне рішення.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що аргументи апеляційної скарги заслуговують на увагу щодо неповного з'ясування обставин справи.

Відповідно до пункту 3, 4 частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Ураховуючи вищезазначене, оскільки місцевий суд постановляючи ухвалу допустив невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, що свідчить про її помилковість, колегія суддів вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду, вирішення питання відкриття провадження у справі.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції. -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 19 грудня 2018 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Підпис А. Ю. Зайцев

Судді Підпис О. В. Ковальчук

Підпис Т. М. Шемета

Згідно з оригіналом

Головуючий суддя А. Ю. Зайцев

Повний текст постанови складено 11 лютого 2019 року.