ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

09 січня 2019 року

м. Харків

справа № 638/18570/17

провадження № 22-ц/818/88/19

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.

учасники справи:

позивач - Комунального підприємства «Харківські теплові мережі»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 жовтня 2018 року, постановлене під головуванням судді Грищенко І.О., в залі суду в місті Харкові, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2017 року Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 жовтня 2018 року позовні вимоги Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» суму заборгованості за надані послуги з теплопостачання за період з 01.12.2013 року по 31.10.2016 року в розмірі 7 489,81 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» 3 % річних в сумі 370,89 грн, інфляційні витрати в сумі 2 956,61 грн. В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» витрати по оплаті судового збору в розмірі 1 600 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції, судові витрати покласти на КП «ХТМ».

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує на неповноту встановлення обставин, які мають значення для справи у зв'язку з розглядом справи в порядку спрощеного позовного провадження; відсутність договірних правовідносин з позивачем; вважає, що суд, застосувавши строк позовної давності, помилково стягнув 3 % річних у тій же сумі 370, 89 грн. та інфляційні витрати у тій же сумі - 2956,61 грн.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було заявлено клопотання про застосування строку позовної давності, в частині вимог про стягнення заборгованості за період з 01 серпня 2012 року по грудень 2013 року, суд вбачав підстави для застосування позовної давності та відмови позивачу в задоволенні позовних вимог в цій частині. Судом встановлено, що відповідач не виконує покладені на нього обов'язки щодо своєчасного розрахунку за отримані послуги та в повному обсязі, тому сума заборгованості підлягає стягненню з відповідача за період з 01 грудня 2013 року по 31 жовтня 2016 року в сумі 7489,81 грн. У зв'язку із простроченням відповідачем виконання грошового зобов'язання також підлягають стягненню нараховані інфляційні витрати в сумі 2956,61 грн. та три відсотки річних - 370,89 грн.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований та проживає в квартирі АДРЕСА_1, є користувачем послуг з теплопостачання, що постійно надаються позивачем.

Відповідач є споживачем послуг теплової енергії шляхом відкриття особового рахунку НОМЕР_1 на його ім'я.

ОСОБА_1 має заборгованість по сплаті послуг теплопостачання у сумі 12472 грн. 88 коп. за період з 01 серпня 2012 року по 31 жовтня 2016 року, що підтверджується даними відомості нарахувань та сплати за теплову енергію.

Відповідно до ст. 162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

У відповідності зі ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електричну і теплову енергію, інші послуги) стягується, крім квартирної плати, по затвердженим у встановленому порядку тарифам.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.04 р. № 1875-ІV, обов'язок по укладанню договору зі споживачем покладений на виконавця послуг - житлово-експлуатаційну організацію, а не на виробника послуг, яким є позивач.

Такий порядок надання послуг з опалення та гарячого водопостачання також передбачений «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 21.07.2005 року № 630.

Згідно з п. 18 вищевказаних правил розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

На підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 23.12.1998 р. № 1407 (зі змінами, внесеними рішенням від 30.09.2003р. № 946) КП «Харківські теплові мережі» є виконавцем послуги з центрального теплопостачання та підігріву холодної води в житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Харкова.

Відповідно до п. 17 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМ України № 630 від 21.07.2005 року послуги з водовідведення оплачуються споживачем з розрахунку обсягу витрат холодної та гарячої води згідно з нормативами (нормами) споживання або показання засобів обліку води.

Тарифи по оплаті за послуги водопостачання встановлюються рішенням Харківської міської ради.

Плата за послуги з теплопостачання нараховується за двоставочними тарифами для населення встановленими рішенням Харківської міської ради при відсутності прибору обліку теплової енергії з урахування площі житлового приміщення.

Згідно з вимогами п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875 від 24.06.2004 р. споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст. 525 ЦК України однобічна відмова від виконання прийнятих зобов'язань не допускаються.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтями 610, 612 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Відповідно до вимог ст. 257, п. 4 ст. 267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи, що відповідач заявив клопотання про застосування строку позовної давності, в частині вимог про стягнення заборгованості за період з 01 серпня 2012 року по грудень 2013 року, оскільки КП «ХТМ» звернулось із заявою про видачу судового наказу в листопаді 2016 року, суд вбачав підстави для застосування строку позовної давності відповідно до вимог ст. ст. 256, 257, 267 ЦК України, та стягнення заборгованості за період з 01 грудня 2013 року по 31 жовтня 2016 року в розмірі 7489,81 грн.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як свідчать матеріали справи, згідно відомості нарахування інфляційних втрат та 3% річних здійснювалось, виходячи із заборгованості за період з листопада 2014 року по жовтень 2016 року, а саме за цей період інфляційні втрати склали 2956,61 грн., 3% річних - 370, 89 грн. (а.с. 5).

Таким чином нарахування інфляційних втрат та 3% річних було здійснено в межах строку позовної давності. Тому висновок суду першої інстанції про стягнення інфляційних втрат в сумі 2956,61 грн. та 3% річних в сумі 370, 89 грн. за цей період є правильним.

Будь-яких належних та допустимих доказів на спростування розрахунку чи розміру заборгованості відповідачем суду не надано.

Посилання в апеляційній скарзі на неповноту встановлення обставин, які мають значення для справи у зв'язку з розглядом справи в порядку спрощеного позовного провадження є безпідставними, оскільки відповідно до положень ст. ст. 274, 277, 279 ЦПК України, з урахуванням характеру спірних правовідносин у справі, суд ухвалив провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного, при цьому вимог цивільного процесуального права судом першої інстанції порушено не було.

Згідно з ч. 2 ст. 638, ч. 2 ст. 642 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Якщо, особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (сплатила суму грошей або інше), що засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції.

Це випливає також з положення ст. 11 ЦК України відповідно до якої, цивільні права і зобов'язання виникають не тільки з основ передбачених законодавством, а також з дії громадян.

Такими діями відповідача є фактичне користування послугами, що надаються позивачем.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Хоч у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

При цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з п. 8 «Правил надання населенню послуг по водо-теплопостачанню і водовідводу», послуги надаються відповідно до умов договору.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг саме по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року № 6-2951цс15.

З огляду на вищевикладене доводи апеляційної скарги про відсутність договірних правовідносин з КП «ХТМ», є необґрунтованими та судовою колегією не приймаються.

Висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з теплопостачання за період з 01.12.2013 року по 31.10.2016 року в розмірі 7 489,81 грн., 3 % річних в сумі 370,89 грн., інфляційних витрат в сумі 2 956,61 грн. відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Доказів, які б спростовували розмір заборгованості відповідачем суду не надано.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 20 листопада 2018 року за клопотанням ОСОБА_1 відстрочено сплату судового збору за його апеляційною скаргою до ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Згідно вимог ст. 141, п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з ОСОБА_1 в дохід держави необхідно стягнути судовий збір, який підлягав сплаті за подання апеляційної скарги в сумі 2400 грн. (1600 грн.*150%).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір, який підлягав сплаті за подання апеляційної скарги, в сумі 2400 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук