Постанова

Іменем України

18 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 526/2213/16-ц

провадження № 61-28699св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.,

суддів: Жданової В. С., Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 21 липня 2017 року у складі судді Заколодяжної О. А. та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 26 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Чумак О. В., Кривчун Т. О., Дряниці Ю. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтований тим, що 10 липня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № PLQ0GA, за яким останній отримав кредит в сумі 36 781,44 доларів США на строк до 10 липня 2023 року та зобов`язався повернути кредит і сплатити проценти в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Для забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки від 10 липня 2008 року за яким позичальник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Оскільки умови кредитного договору в частині погашення кредиту ОСОБА_1 не виконуються, тому це призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 31 серпня 2016 року становить 125 417,41 доларів США, з яких: 30 816,22 доларів США - заборгованість за кредитом; 25 627,65 доларів США - заборгованість по відсоткам; 6 872,26 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 62 101,28 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Позивач вказує, що оскільки законодавством не передбачено обов`язку вимагати від боржника повернення повної суми заборгованості, тому банк просить стягнути солідарно з відповідачів 30 816,22 доларів США - заборгованість за кредитом, що за курсом НБУ станом на 31 серпня 2016 року складає 790 436,04 грн та судові витрати в сумі 11 856,54 грн.

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 21 липня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 26 вересня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що позивач не надав доказів того, що ОСОБА_1 отримав в касі банку готівкові кошти в сумі 36 781,44 доларів США, позивачем не надано ні в місцевому, ні в апеляційному суді.

Аргументи учасників справи

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВССУ) ПАТ КБ «Приватбанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій безпідставно відмовили у задоволенні позову, посилаючись на висновок судово-почеркознавчої експертизи, оскільки у справі № 526/405/13-ц, в рамках якої проводилася експертиза, у суді касаційної інстанції відкрито касаційне провадження, розгляд справи не завершений. Зазначає, що висновок експерта не є обов`язковим для суду, а експерементальні зразки почерку ОСОБА_1 відбиралися без присутності судді. Вказує, що ОСОБА_1 своїми діями, такими як укладення з банком договору іпотеки квартири та сплатою 13 372,60 доларів США, підтвердив укладення з банком кредитного договору і отримання саме 30 000,00 доларів США.

Короткий зміст вимог заперечень (відзиву) на касаційну скаргу

У грудні 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали заперечення на касаційну скаргу та просили касаційну скаргу банку залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки вони ухвалені відповідно до вимог законодавства.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою ВССУ від 03 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі; матеріали справи № 526/2213/16-ц витребувано з районного суду.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII«Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

22 травня 2018 року справу № 526/2213/16-ц та матеріали касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 28 жовтня 2019 року вказану справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Установлено, що 10 липня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № PLQ0GA, згідно якого ПАТ КБ «ПриватБанк» надав ОСОБА_1 кредит в сумі 36 781,44 доларів США на строк до 10 липня 2023 року взамін на зобов`язання ОСОБА_1 повернути кредит та сплатити проценти в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Для забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки від 10 липня 2008 року, згідно якого позичальник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Згідно наданого банком розрахунку, заборгованість ОСОБА_1 станом на 31 серпня 2016 року становить 125 417,41 доларів США, з яких: 30 816,22 доларів США - заборгованість за кредитом; 25 627,65 доларів США - заборгованість по процентам; 6 872,26 доларів США - заборгованість по комісії, 62 101,28 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Разом з тим, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів лише 30 816,22 доларів США заборгованості за кредитом, що за курсом НБУ станом на 31 серпня 2016 року складає 790 436,04 грн.

Факт укладення кредитного договору від 10 липня 2008 року № PLQ0GA та договору поруки від 10 липня 2008 року сторони не заперечують. Разом з тим, відповідачі заперечують отримання кредитних коштів на суму 36 781,44 доларів США та наявність заборгованості за кредитом на суму 30 816,22 доларів США.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 213 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень (далі - ЦПК України 2004 року), рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 214 ЦПК України 2004 року).

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають.

Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 23 листопада 2015 року у справі № 526/405/13-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, встановлено, що згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи від 22 липня 2014 року № 5851, проведеної в рамках вказаної цивільної справи, у заяві на видачу готівки від 10 липня 2008 року № 1 підпис від імені ОСОБА_1 розташований у рядку «Отримувач» - виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.

ОСОБА_1 стверджує, що отримав у касі банку лише 6 000,00 доларів США. Однак, сам позичальник не заперечує, що починаючи з 21 серпня 2008 року по 21 вересня 2010 року погашав заборгованість за вказаним кредитом та сплатив кошти в сумі 13 372,60 доларів США.

Доказів того, що ОСОБА_1 отримано саме 6 000,00 доларів США до суду не надано.

ОСОБА_1 передав в іпотеку квартиру за іпотечним договором, укладення якого відбулося після підписання вказаного кредитного договору, і цим самим підтвердив наявність свого зобов`язання перед банком за вказаним договором саме у визначеній у ньому сумі. Факт укладення та підписання кредитного договору та договору іпотеки відповідачем не заперечується, а часткове погашення заборгованості за кредитом вказує на визнання ним договору.

У частинах першій, другій статті 553 ЦК Українивизначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до частин першої, другої статті 554 ЦК Україниу разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

У пункті 2 договору поруки від 10 липня 2010 року, укладеного між банком та ОСОБА_2 сторони погодили, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором у тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

У пункті 3 договору поруки від 10 липня 2010 року указано, що поручитель з умовами кредитного договору ознайомлений.

Вирішуючи спір суди попередніх інстанцій неправильно застосували вищенаведені норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносинита помилково дійшли висновків про відмову у задоволенні позову, посилаючись на те, що банком не підтверджено передачу коштів позичальнику.

Верховний Суд не погоджується з такими висновками з огляду на те, що факт отримання грошових коштів підтверджено змістом кредитного договору, який і установленому законом порядку недійсним не визнавався, укладенням на забезпечення кредитного зобов`язання договору іпотеки, виконанням відповідачем умов кредитного договору по сплаті щомісячних платежів протягом тривалого часу, наданим банком розрахунком заборгованості. Відповідач виконував умови договору та сплатив на його виконання 13 170,60 доларів США і передав в іпотеку нерухоме майно і цим самим підтвердив наявність свого зобов`язання перед банком за вказаним кредитним договором.

Зважаючи на встановлені обставини, виходячи з того, що кредитний договір у встановленому законом порядку недійсним не визнавався, позичальник тривалий час виконував умови цього договору, тому позов банку про стягнення кредитної заборгованості підлягає задоволенню.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог з наведених вище підстав.

Щодо розподілу судових витрат

Згідно з частиною першою статі 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини другої статі 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають задоволенню, тому судовий збір, сплачений банком при зверненні до суду з позовом, апеляційною і касаційною скаргою підлягає стягненню з відповідачів на його користь у такому розмірі: за подання позову - 11 856,54 грн (платіжне доручення від 10 жовтня 2016 року № ВООО0В15GI), за подання апеляційної скарги - 13 042,19 грн (платіжне доручення від 31 липня 2017 року № PROM1B4LON), за подання касаційної скарги - 14 227,85 грн (платіжне доручення від 10 жовтня 2017 року № PROM0В7VO0).

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 21 липня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 26 вересня 2017 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» 30 816,22 доларів США.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» судовий збір за подання позову у розмірі 5 928,27 грн, за подання апеляційної скарги - 6 521,10 грн та за подання касаційної скарги - 7 113,93 грн.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк»судовий збір за подання позову у розмірі 5 928,27 грн, за подання апеляційної скарги - 6 521,10 грн та за подання касаційної скарги - 7 113,93 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. О. Кузнєцов

Судді: В. С. Жданова

В. М. Ігнатенко

В. А. Стрільчук

М. Ю. Тітов