КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2019 року

справа 752/21543/18

провадження № 22-ц/824/14400/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Лапчевської О.Ф.,

при секретарі:Русинчук І.І.,

учасники справи:

скаржник - ОСОБА_1

особа, дії якої оскаржуються - головний державний виконавець Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ головного територіального управління юстиції у м. Києві Задорожна Тетяна Андріївна

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 15 травня 2019 року постановлену під головуванням судді Шевченко Т.М. у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та постанову головного державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ головного територіального управління юстиції у місті Києві Задорожної Тетяни Андріївни щодо арешту майна боржника,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця та постанову про накладення арешту на майно боржника від 21 вересня 2018 року у виконавчому провадженні № 55678811.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 15 травня 2019 року закрито провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та постанову головного державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ головного територіального управління юстиції у місті Києві Задорожної Тетяни Андріївни щодо арешту майна боржника.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та направити справу для розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідно до ухвали суду скаржник звернувся до адміністративного суду, проте йому було відмовлено у відкритті провадження, у зв`язку із тим, що скарга не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства та роз`яснено, оскільки позовна вимога стосується порушення прав особи під час виконання судового рішення та з урахуванням положень ст. 287 КАС., ст.ст. 447,448 ЦПК України скаржнику слід звернутися до суду, який видав виконавчий лист.

В судове засідання учасники справи не з`явились про місце, дату та час розгляду справи повідомлені належним чином.

ОСОБА_1 направив до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції виходив із того, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів ДВС щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), тобто не за рішенням ухваленим судом , можуть бути оскаржені до відповідного адміністративного суду та посилався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 307/1451/15-ц.

Проте, погодитись із таким висновком суду не можна.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

21 вересня 2018 року постановою головного державного виконавця Голосіївського ВДВС накладено арешт майна боржника у виконавчому провадженні №55676811 з примусового виконання постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 27 листопада 2017 року у справі № 752/21056/17.

В жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії головного державного виконавця

Згідно із частиною першою статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Адміністративною справою у розумінні пунктів 1, 2 частини першої статті 4 КАС є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених неправомірними, на думку особи, рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів. Така позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 826/27224/15від 03 липня 2018 року.

З матеріалів справи вбачається, що предметом позову є оскарження постанови про накладення арешту на майно, яка прийнята в рамках виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 752/21056/17 від 21.11.2017 року, виданого Голосіївським районним судом м. Києва.

Відповідно до ст.74. Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з ст. ст. 447, 448 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до Постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року справа № 324/1018/17 провадження № 14-245цс18якщо виконавче провадження відкрито і примусове виконання здійснюється державною виконавчою службою на підставі документів, передбачених у пунктах 1, 11, 2 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII, тобто на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України, а також судових наказів; ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом, то заяви та скарги розглядаються судом, який видав рішення, що перебуває на примусовому виконанні.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ст. 2 ЦПК зазначено, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави

Статтею 4 ЦПК передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 липня 2019 року, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 вересня 2019 року, відмовлено у відкритті провадження за скаргою на дії державного виконавця та постанову про накладення арешту на майно. Судами встановлено, що постанова про арешт майна боржника винесена у виконавчому провадженні за виконавчим листом № 752/21056/17 від 21.11.2017 року, виданого Голосіївським районним судом м. Києва (а.с. 53-54)

Таким чином, спір має розглядатись судом, яким видано рішення, що перебуває на примусовому виконанні, а тому суд першої інстанції помилково дійшов висновку що розгляд справи не підлягає в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, ухвала суду від 15 травня 2019 року вирішена з порушенням норм процесуального права, яке призвело до постановлення помилкової ухвали, відтак підлягає скасуванню, а справа - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 381, 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 15 травня 2019 року скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 23 грудня 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді