21.03.2019 ЄУН №389/2786/18
Провадження №2/389/864/18

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2019 року м.Знамянка

Знамянський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Ткаченка Б.Б.

за участю секретаря судового засідання Шевченко В.О.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в приміщенні суду міста Знам'янкаКіровоградської області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», Регіональної філії «Одеська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06.12.2016 по справі №389/2321/16-ц визнано незаконним та скасовано наказ (розпорядження) начальника виробничого підрозділу служби локомотивного господарства «Локомотивне депо Знам'янка» регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» ОСОБА_2 № 168/ос від 12.05.2016, яким ОСОБА_3 звільнено з посади машиніста піскоподавальної установки 2 розряду паливно-екіпірувального господарства, поновлено ОСОБА_3 на зазначеній посаді з 12.05.2016, стягнуто з виробничого підрозділу «Локомотивне депо Знам'янка», Служби локомотивного господарства регіональної філії «Одеська залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12.05.2016 в розмірі 42845 грн. 66 коп. та моральну шкоду в розмірі 3000 грн.

На виконання рішення суду 30.09.2017 ОСОБА_3 було виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу та компенсацію за моральну шкоду на загальну суму 50830,23 грн., а також видано наказ №389/ос від 05.10.2017 про поновлення ОСОБА_3 з 12.05.2016 на посаді.

Оскільки обовязок відшкодування шкоди, завданої установі у звязку з оплатою звільненому працівникові часу вимушеного прогулу, покладається на службову особу, за наказом якої працівника незаконно звільнено з роботи, тому позивач просив суд у порядку регресу стягнути з відповідача на його користь 50830,23 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 1762 грн сплаченого судового збору.

28.11.2018 до суду надійшов відзив на позов, відповідно до якого відповідач позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що наказ про звільнення ОСОБА_3 він підписував на підставі доповідної записки головного інженера ОСОБА_4, розробку та підготовку наказів про звільнення та прийом на роботу здійснював начальник відділу кадрів ОСОБА_5, який і повинен нести відповідальність. Під час судового розгляду справи за позовом ОСОБА_3 про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу представник ПАТ «Укрзалізниця» з невідомих причин не був присутній, що вплинуто на прийняте судом рішення.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позов. Зазначив, що звільнення ОСОБА_3 вважає законним, адже судом винесено заочне рішення на підставі лише доказів позивача, представник ПАТ «Укрзалізниця» з незрозумілих причин участі у справі не брав та в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції не оскаржував. В силу своїх посадових обовязків він не мав змоги не підписувати наказ про звільнення ОСОБА_3, адже проект наказу на підставі доповідної записки головного інженера та після проведення службового розслідування готував начальник відділу кадрів, які й повинні нести відповідальність за правомірність його видання.

Заслухавши представника позивача, відповідача та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06.12.2016 по справі №389/2321/16-ц визнано незаконним та скасовано наказ (розпорядження) начальника виробничого підрозділу служби локомотивного господарства «Локомотивне депо Знам'янка» регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» ОСОБА_2 № 168/ос від 12.05.2016, яким ОСОБА_3 звільнено з посади машиніста піскоподавальної установки 2 розряду паливно-екіпірувального господарства, поновлено ОСОБА_3 на зазначеній посаді з 12.05.2016, стягнуто з виробничого підрозділу «Локомотивне депо Знам'янка», Служби локомотивного господарства регіональної філії «Одеська залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12.05.2016 в розмірі 42845 грн. 66 коп. та моральну шкоду в розмірі 3000 грн.

В апеляційному порядку зазначене рішення не оскаржувалось та 20.12.2016 набрало законної сили.

На дату видачі наказу про звільнення ОСОБА_3 відповідач перебував на посаді начальника локомотивного депо Знамянка ДП «Одеська залізниця» відповідно до наказу №664/НОК від 03.10.2011.

Відповідно до платіжного доручення від 30.09.2017 №1174, на виконання постанови державного виконавця у виконавчому провадженні №.09.2017 ОСОБА_3 було виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу та компенсацію за моральну шкоду у розмірі 45845,66 грн., а також погашено 4584,57 грн. виконавчого збору та 400 грн. витрат виконавчого провадження.

На підставі наказу №389/ос від 05.10.2017 ОСОБА_3 поновлено на посаді з 12.05.2016.

Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не визначений законом.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 134 КЗпП України службові особи, винні в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації.

Згідно зі статтею 237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обовязок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у звязку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обовязок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» судам розяснено, що застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі пункту 8 статті 134 КЗпП України суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов'язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або яким затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини.

Таким чином, ОСОБА_2 як посадова особа, яка винна у незаконному звільненні працівника має покрити шкоду, заподіяну установі у розмірі сплаченого середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Доводи відповідача про те, що відповідальність за незаконне звільнення ОСОБА_3 повинен нести начальник відділу кадрів, який проводив службове розслідування та готував проект наказу про звільнення не заслуговують на увагу, оскільки саме наказом за підписом відповідача, прийнятим одноособово, ОСОБА_3 був звільнений з роботи.

При цьому суд зауважує, що відповідач мав можливість не підписувати зазначений наказ у разі його незаконності, однак такою можливістю не скористався.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача виконавчого збору в сумі 4584,57 грн. та витрат виконавчого провадження в сумі 400 грн., понесених позивачем, суд відзначає, що відповідно до ст.237 КЗпП України на службову особу, винну в незаконному звільненні працівника покладено лише обовязок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у звязку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу, а тому такі вимоги не підлягають задоволенню.

При цьому суд також звертає увагу на те, що після набрання законної сили рішенням суду про поновлення ОСОБА_3 на роботі позивач міг в добровільному порядку, поза межами виконавчого провадження, виконати зазначене рішення суду, що не призвело б до стягнення виконавчого збору в сумі 4584,57 грн. та витрат виконавчого провадження в сумі 400 грн. Саме пасивна поведінка позивача стала наслідком стягнення таких витрат.

З огляду на вищевикладене, з відповідача, за наказом якого звільнення працівника здійснено з порушенням закону, підлягає до стягнення спричинена ПАТ«Українська залізниця» шкода в розмірі 45845,66 грн., яку понесено підприємством у звязку з оплатою ОСОБА_3 часу вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають до стягнення на користь позивача судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 1589 грн. 32 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. 1191 ЦК України, ст.ст.134, 237 КЗпП України, ст.ст. 141, 263, 264, 265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в порядку регресу завдану матеріальну шкоду у розмірі 45845 (сорок п'ять тисяч вісімсот сорок п'ять) грн. 66 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» судовий збір у розмірі 1589 (одна тисяча пятсот вісімдесят дев'ять) грн. 32 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», місце знаходження: вул.Тверська,5, м.Київ, 03680, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 40075815.

Позивач: Регіональна філія «Одеська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», місце знаходження: вул.Пантелеймонівська,19, м.Одеса, 65012, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 40081200.

Відповідач: ОСОБА_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, 27400, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Повне рішення суду складено 29 березня 2019 року.

Суддя Знамянського міськрайонного суду

Кіровоградської області ОСОБА_6