Справа № 417/8001/19
Провадження № 22-ц/810/967/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року м.Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Авалян Н.М. (суддя-доповідач)

суддів Дронської І.О., Єрмакова Ю.В.

за участю секретаря судового засідання Перишкіна Т.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області

на рішення Марківського районного суду Луганської області (суддя Чернік А.П.)

від 02 жовтня 2019 року

у справі про встановлення факту перебування на утриманні

учасники справи:

заявник ОСОБА_1

заінтересована особа Марківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області

встановив:

12.02.2019 року заявниця звернулася до суду із заявою про встановлення факту перебування на утриманні чоловіка. В обґрунтування заяви вказала, що з 28.09.1974 року вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Довжанську Луганської області. До дня його смерті вони проживали удвох за адресою: АДРЕСА_1 . Як внутрішньо переміщені особи вони з чоловіком були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 та перебували на обліку в Марківському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Луганської області, де отримували пенсію за віком. На день смерті чоловік отримував пенсію у сумі 14350,00 грн., що у декілька разів перевищувала її пенсію, яка становила 1497,0 грн. Вона фактично перебувала на утриманні чоловіка, оскільки його пенсія була постійним та основним джерелом для існування. На теперішній час вона бажає реалізувати своє право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника, у зв`язку з чим 23.01.2019 року звернулася до Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області з відповідною заявою, однак їй було відмовлено із-за відсутності довідки про реєстрацію місця проживання разом з годувальником, яку вона не може надати із-за того, що вони з чоловіком проживали на тимчасово окупованій території України. Встановлення даного факту має для неї юридичне значення, оскільки від нього залежить виникнення права на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Рішенням Марківського районного суду Луганської області від 02 жовтня 2019 року заяву задоволено. Встановлено факт перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утриманні чоловіка - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заінтересована особа Марківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області з рішенням суду не погоджується, просить його скасувати та відмовити в задоволенні заяви, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права. Вважає, що оскільки заявниця отримувала пенсію, яка перевищує прожитковий мінімум, вона не потребувала матеріальної допомоги від чоловіка відповідно до частини першої-четвертої статті 75 Сімейного кодексу України України, в якій зазначено, що право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

В судове засідання заявниця та представник заінтересованої особи не з`явились, просили розглянути справу у їх відсутності.

Перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Заявниця ОСОБА_1 з 28.09.1974 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Подружжя постійно проживало разом за адресою: АДРЕСА_1 . Як внутрішньо переміщені особи вони були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 . Перебували на обліку в Марківському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Луганської області, де отримували пенсію за віком.

Заявниця не працює з 21.05.2015 року. Розмір її пенсії становив: з вересня 2016 року 1291,93 грн., з жовтня 2017 року 1373,00 грн. , з липня 2018 року 1435,00 грн.

Іншого доходу, крім пенсії, заявниця не має.

Пенсія чоловіка заявниці становила : з вересня 2016 року 4774,13 грн., з жовтня 2017 року 10740,00 грн., з січня 2018 року 13730,00 грн., з липня 2018 року 14350,00 грн.

Листом Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області від 25.01.2019 за вих. № 577/02.1-09 заявнику відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника з посиланням на те, що нею не надано документа про перебування її на утриманні померлого годувальника.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що подружжя проживало разом, іншого доходу, крім пенсії не мало, і пенсія чоловіка заявниці значно перевищувала розмір її пенсії, у зв`язку з чим була для неї постійним джерелом засобів до існування.

Апеляційний суд з висновком суду першої інстанції погоджується, оскільки за встановлених обставин, суд правильно застосував до правовідносин сторін норми матеріального права.

Апелянт встановлених судом обставин справи не оспорює, але вважає, що оскільки пенсія заявниці перевищує прожитковий мінімум, то відповідно до закону вона не потребувала допомоги чоловіка. Суд апеляційної інстанції відхиляє цей довід апеляційної скарги, оскільки він ґрунтується на помилковому тлумаченні норм матеріального права.

Відповідно до частини першої статті 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні.

Згідно із статтею 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення» члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували яку-небудь пенсію, мають право перейти на нову пенсію.

За змістом зазначених норм права факт перебування фізичної особи на утриманні померлого, має значення для переходу на пенсію в разі втрати годувальника, яку може бути призначено за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів до існування навіть, коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо.

Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування.

Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї.

З огляду на зазначене, вирішальне значення для встановлення факту перебування на утриманні є порівняння доходу заявниці та її чоловіка, а вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Встановивши, що допомога, яка надавалась заявниці її чоловіком була для неї хоч і не єдиним, проте постійним і основним джерелом засобів до існування, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви.

Апеляційна скарга не містить доводів щодо незгоди із ухваленим рішенням по суті, а містить лише посилання на нормативні акти щодо підстав для відмови в переведенні на пенсію в разі втрати годувальника, однак предметом розгляду цієї справи не є оскарження правомірності дій заінтересованої особи, з огляду на що ці доводи висновків рішення суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України понесені апелянтом судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають у зв`язку з залишенням апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 388, 389, 390, 391 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області залишити без задоволення, а рішення Марківського районного суду Луганської області від 02 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Дата виготовлення повного тексту постанови 23 грудня 2019 року.

Головуючий Н.М.Авалян

Судді І.О.Дронська

Ю.В.Єрмаков