ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5647/19 Справа № 189/2654/15 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.

за участю секретаря Лященко С.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2017 року, -

В С Т А Н О В И В:

22 грудня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , який в процесі розгляду справи був уточнений. В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору №DNKMA8 від 21.07.2008 року відповідачу було надано кредит у розмірі 3542,90 (Долар США) на термін до 19.07.2013 року та він зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється щомісячно в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Позивач зобов`язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредиту. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦКУ відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав та у зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 25.01.2017 року має заборгованість 9989,16 (Долар США), яка складається з наступного: 1916,43 (Долар США) заборгованість за кредитом; 62,07 (Долар США) заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 574,02 (Долар США) заборгованість по комісії за користування кредитом; 7436,64 (Долар США) пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Позивач зазначає, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості. Кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 7089,92 (Долар США), що за курсом 27,23 відповідно до службового розпорядження НБУ від 25.01.2017 року складає 193058,52 грн. В зв`язку з чим, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 7089,92 (Долар США), що за курсом 27,23 відповідно до службового розпорядження НБУ від 25.01.2017 року складає 193058,52 грн. за кредитним договором №DNKMA8 від 21.07.2008 року та судові витрати (том 1 а. с. 4-5,96-87).

Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2017 року у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено ( том 1 а.с. 1141-143).

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (том 1 а.с. 147-150).

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2017 року апеляційна скарга ПАТ КБ ПриватБанк - відхилена, рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2017 року - залишено без змін (том 1 а.с. 171-173).

Постановою Верховного Суду від 06 березня 2019 року касаційну скаргу ПАТ КБ ПриватБанк задоволено частково, постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (том 1 а.с.210-214).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає часткову задоволення, а рішення суду скасуванню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд 1 інстанції, виходив із того що банк, звернувшись до суду з цим позовом у грудні 2015 року, пропустив строк позовної давності, про застосування якого заявив відповідач та перебіг якого слід рахувати з наступного місяця після несплати позичальником щомісячного платежу, а саме з серпня 2008 року.

Однак із вказаними висновками суду 1 інстанції колегія суддів не погоджується.

Так, відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини перша, друга статті 1054 ЦК України).

Згідно із частинами першою, четвертою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частин першої, третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Як вбачається із матеріалів справи, 21 липня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитно - заставний договір № DNKMA8. Згідно вказаного договору ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 3 542,90 дол США строком до 19.07.2013 року з метою придбання транспортного засобу ВАЗ 2108, рік випуску 1994, тип ТЗ-легковий, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , № кузову НОМЕР_2 . Предметом застави є вище вказаний автомобіль ( том 1 а.с.10-17).

Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Через неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань, станом на 25.01.2017 року має заборгованість 9989,16 доларів США, яка складається з наступного: 1916,43 доларів США заборгованість за кредитом; 62,07 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 574,02 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 7436,64 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Позивач зазначає, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості. Кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь яку частину суми заборгованості за кредитом.

Таким чином, просить стягнути заборгованість станом на 25.01.2017 року у сумі 7 089,92 доларів США, що за курсом 27,23 відповідно до службового розпорядження НБУ від 25.01.2017 року складає 193 058,52 грн., з яких 1916, 43 доларів США - заборгованість за кредитом (що еквівалентно 52184,39 грн.); 62,07 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом ( що еквівалентно 1690,17 грн.); 574,02 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом (що еквівалентно 15630,56 грн.); 4537,40 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором (що еквівалентно 123553,40 грн.).

Згідно акта приймання від 31 липня 2014 року заставний автомобіль був прийнятий позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» від ОСОБА_1 для здійснення реалізації та погашення заборгованості за кредитним договором (том 2 а.с.10).

Відповідно до акта приймання від 11.05.2016 заставний автомобіль був проданий за 11800,00 грн. (що еквівалентно 467,33 доларів США) (том 2 а.с.11).

11.05.2016 року вказана сума була зарахована в рахунок погашення заборгованості та згідно умов договору, була зарахована на погашення процентів за кредитом, що підтверджується розрахунком заборгованості, який міститься в матеріалах справи (том 1 а.с.98-100, том 2 а.с.12-13).

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір є правомірним, оскільки його недійсність законом прямо не встановлена та судом він недійсними не визнаний, а тому відповідно до ст. 204 ЦК України, є правомірним і повинен виконуватися належним чином, виходячи зі змісту норм матеріального права та з урахуванням умов і змісту самого договору.

За змістом ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. З матеріалів справи не вбачається, що існуюче зобов`язання між сторонами було виконано, або припинено іншим шляхом, передбаченим ст. ст. 600-609 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене та конкретні обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що позичальник повинен відповідати за несвоєчасне виконання зобов`язань.

При цьому, підстав для застосування позовної давності, яка встановлена сторонами у п. 13.13 Договору у 5 років (тіло, проценти, пеня та ін.), з урахуванням платежів, здійснених на виконання договору, немає, що вбачається з матеріалів справи, зокрема, розрахунку заборгованості та руху коштів по рахунку.

Вирішуючи питання щодо суми заборгованості, яка підлягає стягненню, колегія суддів враховує розрахунок, наданий позивачем, який відповідачем не спростовано, відповідно до якого станом на 25.01.2017 року, наявна заборгованість у сумі 7 089,92 доларів США, що за курсом 27,23 відповідно до службового розпорядження НБУ від 25.01.2017 року складає 193 058,52 грн., яка складається з наступного: 1916, 43 доларів США - заборгованість за кредитом (що еквівалентно 52184,39 грн.); 62,07 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом ( що еквівалентно 1690,17 грн.); 574,02 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом (що еквівалентно 15630,56 грн.); 4537,40 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором (що еквівалентно 123553,40 грн.).

При цьому, колегія суддів враховує, що розмір пені, який визначений банком, значно перевищує розмір збитків, а тому відповідно до положень ч. 3 ст. 551 ЦК України, згідно якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, пеня підлягає зменшенню до 1978,50 доларів США.

Вищезазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у Постанові Верховного Суду України у справі № 6-100цс/14 від 03 вересня 2014 року.

Сума пені в розмірі 1978,50 доларів США підлягає стягненню у національній валюті України гривні, оскільки пеня є штрафною санкцією, сплата якої законом та договорами передбачена у національній валюті України - гривні.

Відповідно до статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із частиною 1 статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частина 3 статті 533 ЦК України).

Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»).

Таким чином, максимальний розмір пені пов`язаний із розміром облікової ставки Національного банку України; оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України гривні.

Крім того, колегія суддів вважає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості по комісії за користування кредитом у сумі 574,02 доларів США безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції чинній на час укладання договору, з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, в редакції чинній на час укладання договору, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи,договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16.

Як вбачається з матеріалів справи, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, банк не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позичальнику, у зв`язку з чим вона не підлягає стягненню з відповідача.

Враховуючи вищевикладене, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за кредитним договором №DNKMA8 від 21.07.2008 року, яка становить 1 978,50 доларів США, що за курсом НБУ складає 53 874,56 грн., яка складається з: заборгованість за кредитом 1916,43 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом 62,07 доларів США та пеню в сумі 53874,56 грн. (що еквівалентно 1 978,50 доларів США).

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судових витрат, сплачених при подачі позовної заяви, апеляційної скарги та касаційної скарги, пропорційно до суми задоволених позовних вимог в розмірі 5979,18 грн.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Покровського районного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2017 року - задовольнити частково.

Рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2017 року скасувати.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН: НОМЕР_3 ) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №DNKMA8 від 21.07.2008 року, яка станом на 25.01.2017 року становить 1 978,50 доларів США, що за курсом НБУ складає 53 874,56 грн., яка складається з: заборгованість за кредитом 1916,43 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом 62,07 доларів США та пеню в сумі 53874,56 грн. (що еквівалентно 1 978,50 доларів США).

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН: НОМЕР_3 ) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судові витрати в сумі 5 979,18 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає касаційному оскарженню в порядку та строки, що визначенні чинним законодавством..

Судді: