Справа № 466/4350/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(в порядку заочного розгляду)

26 грудня 2018 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Федорової О.Ф.

секретар судового засідання Романчук М.С.

склад учасників справи:

позивач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку заочного розгляду в приміщенні зали судових засідань Шевченківського районного суду м. Львова цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особу такою, що втратила право на користування житлом та зняття її реєстрації,-

встановив:

06.06.2018 року позивач ОСОБА_1, що проживає 79020 АДРЕСА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Львова із позовною заявою до ОСОБА_2, що зареєстрована 79020 АДРЕСА_1 про визнання особу такою, що втратила право на користування житлом та зняття її реєстрації.

Обгрунтування сторін:

Обгрунтування доводів позивача:

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що, є співвласником квартири № 56 буд. 35 по вул ОСОБА_3 у м. Львові. Зазначає що згідно довідки про склад сімї у вказаній квартирі зареєстровані троє людей: ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_2. Проте з 2006 року ОСОБА_2 в даній квартирі не проживає і не зявляється. Позивач змушена самостійно оплачувати комунальні послуги, вести домашнє господарство. Просить примусово зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_2

На адресу Шевченківського районного суду м. Львова позивач ОСОБА_1 17.08.2018 року подала уточнення до позовної заяви в якій просить визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою що втратила право проживання та користування у АДРЕСА_2, що належить на праві власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.33-36), проте 22.08.2018 року подала заяву в якій просить суд, не розглядати (не брати до уваги) уточнення до позовної заяви «про визнання особи такою, що втратила право на житло № 56 від 17.08.2018 року (а.с.37). Також 20.08.2018 року подала уточнення до позовної заяви в якій просить визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 такою що втратила право на користування квартирою № 56 в буд. 35 по вул. Ю.Липи у м. Львів та зняти ОСОБА_2 з реєстрації (а.с.38-39).

Обгрунтування доводів відповідача:

Відзиву у встановлений судом строк подано не було. Будь яких заяв чи клопотань на адресу суду не надходило.

Дії суду:

В судові засідання відповідач ОСОБА_2 не з'являлася, про дату час та місце розгляду повідомлялася належним чином, про що свідчить вихідна кореспонденція, яка повернута на адресу суду з відміткою «за закінченням строку зберігання» (а.с.32,47,48,66). Оскільки рекомендовані повідомлення повернуті без вручення на адресу суду, 11.10.2018 року Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова відповідача ОСОБА_2 викликано у судове засідання через оголошення на офіційному веб - порталі судової влади України (а.с.52-54), також виклик відповідача на судові засідання 06.11.2018 року, 10.12.2018 року, 26.12.2018 року здійснювався через оголошення на веб - порталі судової влади України (а.с.57,64,84).

В судовому засіданні 10.12.2018 року допитані в якості свідків:

- ОСОБА_5 яка пояснила наступне, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 знає особисто. З 2000 року ОСОБА_2 не бачила, зі слів сусідів перебуває за кордоном у Російській Федерації. Хто є власником квартири їй не відомо. Щодо сплати комунальних послуг їй нічого не відомо;

- ОСОБА_6 який пояснив, що не є сусідом позивача, проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2, що знаходиться приблизно 10 км. від адреси позивача, проте допомагає ОСОБА_1 по господарству. Зазначає, що позивача ОСОБА_1 знає з 2010 року. Відповідача ОСОБА_2 не знає, тільки з розповідей позивача. Хто сплачує комунальні послуги йому не відомо, проте думає що позивач ОСОБА_1 Скільки часу не проживає відповідач по вказаній адресі йому не відомо, оскільки ніколи її не бачив;

- ОСОБА_7 яка зазначила, що знає позивача з дитинства, проживає від позивача хвилин 20 їхати транспортом. Їй відомо зі слів позивача ОСОБА_2 не проживає приблизно з 2007 року за адресою АДРЕСА_1, також зі слів їй відомо що відповідач проживає у Російській Федерації. Хто є власником квартири їй не відомо;

- ОСОБА_8 зазначила що проживає за адресою м. Львів, вл. Масарика 16 що знаходиться від місця проживання позивача через квартал, також пояснила, що зі слів позивача їй відомо що ОСОБА_2 не проживає за вказаною адресою. Хто є власником квартири їй не відомо. Зазначила, що жодного разу не була в квартирі позивача за адресою АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві з урахуванням уточнення до позовних вимог, просить ухвалити заочне рішення та визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування житлом та зняти її реєстрації.

Обгрунтування позиції суду:

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, заслухавши обгрунтування позивача, пояснення свідків, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) №54436 від 19.02.1998 року виданого Виконкомом Львівської міської ради, яке посвідчує що квартира (приміщення квартири спільного заселення, одноквартирний будинок), за адресою м. Львів, вул. Липи Ю. 35, кв. 56 - дійсно належить на праві приватної, спільної (сумісної або часткової) власності ОСОБА_2 та членам сім'ї ОСОБА_1 (а.с.3).

Згідно довідки з місця проживання про склад сім'ї і прописки № 1513 від 04.06.2018 року в квартирі за адресою АДРЕСА_1 зареєстровано 3 особи:

- ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 співвласник,

- ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 співвласник, мати,

- ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 дочка (а.с.4).

Відповідно до «справки о регистрации 20.04.2016 года ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, зарегистрирована по адресу ІНФОРМАЦІЯ_6, дата регистрации 07.06.2014 года» (мовою оригіналу) (а.с.5).

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією №821018 серії 12 ААА від 04.05.2018 року ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 перебуває на другій групі інвалідності (а.с.6).

Згідно заяви зареєстрованої в реєстрі за №9 приватним нотаріусом ОСОБА_9 від 05.01.2015 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомляє про те що на даний час не проживає на території України, а саме за адресою АДРЕСА_3, а тимчасово проживає на території Російської Федерації за адресою: Російська Федерації, АДРЕСА_4. З моменту її повернення до Львова на постійне місце проживання, зобовязуються в 10-денний термін повідомити необхідні органи (а.с.7).

Згідно акту №268 від 14.05.2018 року, зазначено що зі слів заявника ОСОБА_1 її мати ОСОБА_2 не проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.8).

Відповідно до довідки про доходи №65 від 05.06.2018 року виданої КЗ ЛОР Львівська обласна філармонія ОСОБА_1Є, загальна сума доходу за період з 01.12.2017 року по 31.05.2018 року, за винятком аліментів, становить 25 202,99 грн. (а.с.10).

Згідно довідки від 18.05.2018 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 знаходиться на амбулаторному лікуванні у хірурга за місцем проживання з діагнозом «Плоско вальгусная деформация стоп» (а.с.11).

Згідно довідки №146 від 05.06.2018 року виданої середня загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №91 ОСОБА_4 дійсно навчається в 11-А класі (2018-2019 н.р.) середньої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №91 м. Львова (а.с.12).

З наведеного можна зробити наступні висновки:

- допитанні в судовому засіданні свідки всі пояснили, що відповідача ОСОБА_2 або не бачили взагалі, або бачили під час навчання позивача ОСОБА_1 в школі;

- у якості свідків були запрошені особи, які проживають на значній відстані та не є сусідами позивача та відповідача, на думку суду допитані у якості свідків особи, не можуть надати достовірних свідчень, щодо місця проживання відповідача;

- щодо довідки про стан здоров'я ОСОБА_4 суд критично відноситься, оскільки вона видана не у встановленому порядку та не свідчить про відсутність відповідача за місцем реєстрації;

- з пояснень позивача ОСОБА_1 вбачається що визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування житлом та зняти її реєстрації, необхідно лише для отримання субсидій для оплати за комунальні послуги;

- щодо заяви від 05.01.2015 року, яку склала ОСОБА_2 у приватного нотаріуса, суд не може взяти її до уваги, оскільки інформація зазначена в заяві, вказана станом на 2015 рік;

- щодо довідки №146 від 05.06.2018 року, на думку суду така довідка не містить доказів щодо предмету спору.

Відповідно до п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України,статті 316 - 319 ЦК України), то власник на підставі статті 391 ЦК України не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР України (далі - ЖК УРСР України).

Як зазначає ПВСС України № 5 від 07.02.2014 року у зв'язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Оскільки відповідач є власником житла, що знайшло своє підтвердження під час розгляду справи, а позивач є членом його сім'ї, що не спростовується позивачем, згідно свідоцтва про право власності на квартиру і позивач, і відповідач є співвласниками квартири АДРЕСА_5 Ю. у м. Львові.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до положень норм ст. ст.16, 391, 386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Позивачем не надано жодного доказу її права власності іншим власноком житла.

Оскільки позивач посилається в обгрунтування свої вимог на ч. 2 ст. 405 ЦК України, а саме на відсутність відповідача без поважних причин понад один рік, суд вважає за необхідне зазначити, що ст. 71 ЖК Української РСР України встановлює загальні правила збереження житлового приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Тому, суд виходить з того, що вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв'язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням фактичних обставин справи та правил статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів.

Отже, збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім'ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб.

Аналіз статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.

Позивач в своїх обгрунтуваннях зазначає лише, що її мати ОСОБА_2 поїхала до Російської Федерації, та визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування та зняти її реєстрації, необхідно лише для отримання субсидії. Також зазначає, що інколи спілкується із матір'ю по телефону однак її наміри, щодо повернення не обговорюються, через особисті сімейні обставини.

При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позовної заяви про визнання особи такою, що втратила право на житло та зняття її з реєстрації, судом проведено ретельне дослідження всіх обставин, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності, а саме судом встановлено та не спростовується позивачем, що відповідач проживає у свого сина, на думку суду це є поважною причиною тривалої відсутності відповідача.

З аналізу викладеного суд вважає, що належні та допустимі докази на підтвердження непроживання без поважних причин ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_5 Ю. у м. Львові більше шести місяців, відсутні.

У роз'ясненнях, що містяться в п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12 квітня 1985 року, передбачено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування житловим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

Саме на позивача процесуальний закон покладає обов'язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Будь яких доказів, щодо поважності відсутності відповідача позивач не надала, чим не довела обгрунтованість своїх позовних вимог.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 згідно до свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) №54436 від 19.02.1998 року виданого Виконкомом Львівської міської ради, посвідчує що квартира (приміщення квартири спільного заселення, одноквартирний будинок), за адресою м. Львів, вул. Липи Ю. 35, кв. 56 дійсно є співвласниками. У свідоцтві про право власності не визначенні частки кожного із власників.

Окрім того, суд бере до уваги, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення Європейського суду з прав людини у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2008 року пункт 50, «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року).

Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції), якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (рішення у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року).

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основних свобод кожен має право на повагу до його приватного і сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року, визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 5 ст. 263 ЦПК України

Обґрунтованим є рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, повинні відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Виходячи із вищенаведеного, після всебічного, повного та обєктивного дослідження обставин справи, викладені позивачем у позовній заяві, зважаючи на встановлені судом обставини та враховуючи те, що ОСОБА_2 є співвласником квартири АДРЕСА_6 Ю. у м. Львів, суд вважає, що оскільки позивачем (заявником) невірно обрано спосіб захисту порушеного права, який не відповідає вимогам ст. 16 ЦК України, в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

На підставі викладеного та керуючись:

ст. ст. 9, 71, 72, 150, 156 ЖК Української РСР,

ст. ст. 16, 317, 319, 321, 383, 386, 391, 405 ЦК України,

ст. ст. 2, 10-13, 76-81, 258, 259, 264, 265, 273, 280-282, 283 ЦПК, суд, -

ухвалив :

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особу такою, що втратила право на користування житлом та зняття її реєстрації відмовити.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, а саме до Львівського апеляційного суду.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарги подаються учасниками справи через Шевченківський районний суд м. Львова.

Повний текст рішення складено 03.01.2019 року.

Копію повного судового рішення надіслати учасникам справи протягом двох днів з дня його складання рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Суддя ОСОБА_10