Постанова

Іменем України

30 січня 2019 року

м. Київ

справа № 523/12616/16-ц

провадження № 61-13265св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4 (як правонаступник ОСОБА_5),

відповідач - ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси у складі судді Малиновського О. М. від 11 вересня 2017 року та постанову Апеляційного суду Одеської області у складі колегії суддів: Черевка П. М., Громіка Р. Д., Драгомерецького М. М., від 17 січня 2018 року,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2013 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Позов мотивовано тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1. У 2011 році він дізнався, що 12 березня 2011 року належну йому квартиру за договором купівлі-продажу було відчужено ОСОБА_6 Вказував, що жодного договору купівлі-продажу він не укладав, а підпис у договорі від 12 березня 2011 року йому не належить, у зв'язку із чим просив визнати його недійсним.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 помер.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 01 серпня 2017 року до участі у розгляді справи у якості позивача залучено правонаступника ОСОБА_5 - ОСОБА_4

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 12 березня 2011 року між особою, яка представилась ОСОБА_5, та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстрований у реєстрі за № 634. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що висновком судово-почеркознавчої експертизи від 02 грудня 2013 року встановлено, що договір купівлі-продажу квартири від 12 березня 2011 року ОСОБА_5 не підписував, отже його волевиявлення на укладення цього договору було відсутнє, а тому такий договір слід визнати недійсним.

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 17 січня 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_8 залишено без задоволення, а рішення Суворовського районного суду м. Одеси

від 11 вересня 2017 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання оспорюваного договору недійсним, з огляду на відсутність волевиявлення ОСОБА_5 на його укладення.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати судові рішення із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції залишив без розгляду його заяву про відкладення розгляду справи, призначеної на

11 вересня 2017 року, у зв'язку із відрядженням його представника до іншого міста, чим порушив його право на участь у судовому засіданні та доведення своїх заперечень. Крім того, суд першої інстанції не зупиняв провадження у справі та не встановлював коло спадкоємців

ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Вказує, що суди помилково не залучили до участі у розгляді справи як третю особу нотаріуса, який посвідчував оспорюваний правочин. Незалучення нотаріуса призвело до того, що суду не надавалися пояснення особи, яка безпосередньо посвідчувала договір та встановлювала осіб, які його укладали.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами попередніх інстанцій установлено, що ОСОБА_5 на праві власності належала квартира АДРЕСА_1.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 12 березня 2011 року

ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_6 придбав вказану вище квартиру. Цей договір посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7

Висновком судової почеркознавчої експертизи від 02 грудня 2013 року

№ 2408/02 встановлено, що рукописні записи «ОСОБА_9» у першому примірнику договору купівлі-продажу

(бланк НОМЕР_1) від 12 березня 2011 року, посвідченому приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрованому в реєстрі № 634, розміщені в графі «Продавець», виконані не ОСОБА_5, а іншою особою. Рукописні записи «ОСОБА_9» виконані з намаганням наслідування почерку ОСОБА_5 (не виключаючи деяку природу збіжність почерку виконавця цих записів з почерком ОСОБА_5). Підпис від імені ОСОБА_5, розміщений в графі «Продавець», виконаний не самим ОСОБА_5, а іншою особою. Підпис від імені ОСОБА_5 виконаний з наслідуванням підпису ОСОБА_5 шляхом попереднього тренування або, можливо, з використанням якихось технічних засобів (не виключаючи перерисовки на просвіт досліджуваного підпису).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 помер.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 01 серпня 2017 року до участі у розгляді справи у якості позивача залучено правонаступника ОСОБА_5 - ОСОБА_4

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.

Згідно зі статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частиною першою статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій, встановивши відсутність волевиявлення ОСОБА_5 на підписання договору купівлі-продажу належної йому квартири АДРЕСА_1, що встановлено вказаним вище висновком судово-почеркознавчої експертизи, що є правовою підставою, передбаченою статями 203, 215 ЦК України, для визнання такого договору недійсним, дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

При цьому доказів, які б спростовували висновок судово-почеркознавчої експертизи від 02 грудня 2013 року, відповідач суду не надав.

Як правильно встановлено судами, ОСОБА_5, після того як дізнався про продаж невідомою особою належної йому на праві власності квартири, неодноразово у 2011 році звертався із заявами до органів прокуратури та внутрішніх справ про проведення перевірки щодо факту незаконного відчуження квартири.

Крім того, суди надали належну оцінку тому факту, що з часу посвідчення оспорюваного правочину та до звернення до суду із позовом,

ОСОБА_5 проживав у належній йому квартирі, сплачував кошти за комунальні послуги, що свідчить про відсутність у нього наміру на звільнення вказаної квартири. При цьому відповідач жодних претензій з приводу користування квартири до ОСОБА_5 не пред'являв.

Не заслуговують уваги доводи касаційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки, звернувшись до суду з заявою про відкладення розгляду справи, призначеної на 11 вересня

2017 року, представником відповідача не було надано доказів на підтвердження зазначених у ній обставин, а тому суд правильно визнав причини неявки відповідача та його представника у судове засідання неповажними і розглянув справу за їх відсутності. Крім того, до цього часу відповідач та його представник брали участь у судових засіданнях, справа у суді розглядається з 2013 року, отже мали змогу реалізувати своє право як учасника справи щодо надання своїх заперечень, які б підтверджувалися відповідними доказами.

Доводи касаційної скарги про те, що суди не встановили коло спадкоємців є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_4 є спадкоємцем ОСОБА_5, що підтверджується наявними в матеріалах справи заповітом, заявою про прийняття спадщини та витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі. Інші особи як спадкоємці ОСОБА_5 про порушення своїх прав ухваленим рішенням не заявляли.

Доводи касаційної скарги про те, що суди помилково не залучили в якості третьої особи нотаріуса, який посвідчував оспорюваний правочин, є необґрунтованими, оскільки такі нотаріуси залучаються до участі у справі тільки у разі, якщо позивач обґрунтовує недійсність правочину посиланням на неправомірні дії нотаріуса, однак таких доводів позовна заява не містить.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючисьстаттями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складіколегіїсуддівПершоїсудовоїпалатиКасаційногоцивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а рішення Суворовського районного суду м. Одеси

від 11 вересня 2017 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 17 січня 2018 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є.В. Синельников

С.Ф. Хопта

Ю.В. Черняк