КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/9939/2019 Доповідач 2 інстанція - Суханова Є.М.
П О С Т А Н О В А

іменем України

12 грудня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Кулікової С.В.

за участю секретаря: Климчук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2018 року позивач звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Свої вимоги обґрунтовував, тим, що перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі з 22.10.2005 року, мають двох малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зазначає, що сім`я розпалася, через різні погляди сторін на подружнє життя, світосприйняття, шлюб існує формально, подружжя проживає окремо, не ведуть спільного господарства не підтримують шлюбних стосунків, а тому позивач просив розірвати шлюб.

Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 січня 2019 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 22.10.2005 року у відділі ДРАЦС Білоцерківського МРУЮ Київської області, актовий запис № 1353 - розірвано.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 травня 2019 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним та всебічним дослідженням всіх обставин справи та невідповідності висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що суд першої інстанції не надав правової оцінки доказам наявних в матеріалах справи, а саме, що справа включає іноземний елемент та до правовідносин застосовуються вимоги Закону України «Про міжнародне приватне право», що свою чергу передбачає застосування у даній справі права США.

Більш того, наголошує, що у зв`язку з тим, що позивач не має місця проживання та майна в Україні, український суд не має юрисдикції розглядати позови, які повинні прид`являтись в загальному порядку за місцем проживання ОСОБА_2 .

Зазначає, що норми права Сполученими Штатами Америки , що підлягають застосуванню у даній справі, судом першої інстанції не застосовано, щодо питання розірвання шлюбу між сторонами повиненно вирішуватись у США, що надасть їй можливість отримати судовий захист з усіх питань, пов`язаних з розірванням шлюбу та його наслідками.

Сімейне законодавство штату Вірджинія, США, передбачає, що разом із розірванням шлюбу суд має вирішити усі можливі правовідносини, як майнового, так і немайнового характеру між сторонами, що включає в себе поділ спільного майна подружжя, призначення аліментів на дітей, призначення аліментів на дружину, визначення місця проживання дітей, встановлення одноосібної опіки над дітьми.

Таким чином, оскільки між Сполученими Штатами Америки та Україною відсутній договір про надання правової допомоги, то вирішення спору між сторонами щодо розірвання шлюбу та наслідків розірвання шлюбу в судовому органі України необхідно здійснювати відповідно до вимог спеціального законодавства України, Закону України «Про міжнародне приватне право».

Тому просить скасувати заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 січня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Позивач є громадянином іноземної держави - Сполучених Штатів Америки, при цьому Відповідач має офіційну посвідку на постійне проживання в США (а.с. 178, т. 1)

Також встановлено, щосторони 22.10.2005 року зареєстрували шлюб.

Від шлюбу мають двох малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Встановлено, що з 2018 року сторони проживають окремо, в різних країнах, позивач залишився у Сполучених Штатах Америки, а відповідач на території України, кроків до примирення не вчиняли, відновлювати відносини позивач не бажає. Позивач вказав на основні підстави для розірвання шлюбу: відсутність взаєморозуміння, різні погляди на життя, різне світосприйняття.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, суд першої інстанції виходив, з того, що подальше спільне життя сторін і збереження їхнього шлюбу є недоцільним, і це суперечить інтересам позивача. Крім того збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, натомість підстави для його збереження відсутні.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 3, 4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ч.2 ст.104 та ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України.

За змістом ч.3 ст.109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до ч.1 ст.110, ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

У пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" №11 від 21.12.2007 року надано роз`яснення, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", у рішенні суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.

Як роз`яснено в п. 1 Постанови Пленуму ВСУ від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у справах, що виникають у зв`язку із укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), Закону України «Про міжнародне приватне право» та інших нормативно-правових актів, що регулюють сімейні відносини.

Даний підхід у правовому регулюванні не вступає у протиріччя із законодавством України та не створює колізію, яка позбавляє відповідача права на судовий захист. У зв`язку з тим, що позивач не проживає в Україні, не має місця реєстрації та майна, український суд має підсудність розглядати позов проти позивача про поділ майна подружжя, призначення аліментів на дружину, визначення місця проживання дітей, вирішення питань щодо і піклування про дітей.

Суд першої інстанції, встановив, що сторони з 2018 року проживають окремо, в різних країнах, позивач залишився у Сполучених Штатах Америки, а відповідач на території України.

Так, в судовому засіданні, під час розгляду справи апеляційною інстанцією, апелянт підтвердила, що з грудня 2018 року не проживає з позивачем, спільного бюджету не мають.

Колегія суддів відмовляючи у задоволені апеляційної скарги, також, приймає до уваги, що протягом тривалого часу, сторони не здійснювали кроків щодо примирення між собою та окрім, заперечення проти розірвання шлюбу, апелянт не надала жодних належних та допустимих доказів, які підтверджували реальність та обґрунтованість наміру апелянта зберегти не тільки шлюб, а й сім`ю з позивачем в майбутньому.

Надані апелянтом до апеляційної скарги докази (а.с 12-57) колегія суддів, відноситься критично, так як вони належним чином не посвідченні ( не апосталіровані) тобто не перекладені на державну мову.

На підставі Порядку здіснення офіційного перекладу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 березня 2006 року за № 353 поняття «офіційний переклад» означає автентичний виклад українською мовою тексту, складеного мовою іншого, ніж українська та відноситься до компетенції МЗС України або консульських та дипломатичних установ.

Крім того, представник апелянта підтвердив, що надані документи стосуються зміни юрисдикції судових органів України на судові органи іншої країни, натомість, не містять жодної процесуальної інформації про сам предмет спору - розірвання шлюбу.

Згідно зі статтею 3 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу.

Доводи апеляційної скарги щодо неправильного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильного надання оцінки доказам у справі не заслуговують на увагу, оскільки такі твердження відповідача не доведені належними та допустимими доказами. Судом вірно встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися і збереження сім`ї є неможливим.

Отже враховуючи вищевикладене, колегія суддів виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, погоджується з обґрунтованим висновком суду першої інстанції, щодо наявних підстав для задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Колегія суддів, прийшла до процесуального висновку про доведеність позову позивача про розірвання шлюбу, підстав для скасування рішення суду, передбачених цивільно-процесуальним законодавством не встановлено.

Апеляційна скарга є не обґрунтованою.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки суду відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Є.М. Суханова

Судді: Н.В. Ігнатченко

С.В. Кулікова