Справа № 308/388/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

23 грудня 2019 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді - Бенца К.К.,

при секретарі судового засідання - Вереш А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгороді цивільну справу за правилами загального позовного провадження за позовною заявою Ужгородської районної державної адміністрації як орган опіки та піклування в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Ужгородська місцева прокуратура про позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И В:

Ужгородська районна державна адміністрація як орган опіки та піклування звернулася до Ужгородського міськрайонного суду в інтересах неповнолітньої ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Ужгородська місцева прокуратура про позбавлення батьківських прав.

Позов мотивує тим, що до органу опіки та піклування райдержадміністрації 26.10.2018 року надійшло звернення гр. ОСОБА_4 , про порушення питання доцільності позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно неповнолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка є його правнучкою та проживає разом з ним, перебуває на його утриманні останні сім років. Службою у справах дітей райдержадміністрації проведено перевірку щодо ухилення від виконання батьківських обов`язків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в ході якої встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є батьками неповнолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Батьки дитиною не цікавляться, матеріальної допомоги не надають, не виконують батьківських обов`язків, не переймаються її долею та потребами.

Позивач вказує, що гр. ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які є батьками неповнолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 не виконують свої батьківські обов`язки, не приймають жодної участі у житті дитини, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не переймаються її долею та потребами, не виявляють бажання спілкуватися з нею та не приймають участь у її вихованні, а також не надають матеріальну допомогу на утримання дитини.

Позивач зазначає, що 30.11.2018 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Ужгородської районної державної адміністрації відбувся розгляд питання щодо неналежного виконання батьківських обов`язків гр. ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , відносно неповнолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за наслідками якого було прийнято рішення про наявність підстав для надання висновку про доцільність позбавлення гр. ОСОБА_2 , ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Посилаючись на викладене, на дані висновку органу опіки та піклування № 928/ 03-31 від 19.12.2018 року, яким визнано за доцільне позбавити батьківських прав відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відносно неповнолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , просить суд ухвалити рішення, яким: позбавити батьківських прав гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно неповнолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду повідомлявася належним чином у встановленому законом порядку, натомість на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити. Проти заочного рішення не заперечує

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлена у встановленому законом порядку, за зареєстрованим місцем проживання у відповідності до ч.ч.6,7 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомляла, клопотань про відкладення розгляду справи та письмових заперечень до суду не надходило.

Відповідач ОСОБА_2 про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, що стверджується зворотніми повідомленнями, які повернулися на адресу суду з відміткою Укрпошти «за закінченням терміну зберігання» за № 730 та №535, 377.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, за зареєстрованим місцем проживання у відповідності до ч.ч.6,7 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомляв, клопотань про відкладення розгляду справи та письмових заперечень до суду не надходило.

Відповідач ОСОБА_3 про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, що стверджується зворотніми повідомленнями, які повернулися на адресу суду з відміткою Укрпошти «за закінченням терміну зберігання» за № 722 та №594, 342.

Представник третьої особи: Ужгородська місцева прокуратура Закарпатської області у судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Суд вважає за необхідне звернути увагу на тому, що застосовуючи відповідно до ч. 4 ст. 10 Цивільно- процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з п рав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи, що відповідачі повідомлені належним чином повторно не з`явилися до суду без повідомлення причин, не подали відзив, тому, при відсутності заперечень зі сторони позивача, вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

У даній справі заходи забезпечення доказів та забезпечення позову судом не застосовували-ся.

Провадження у справі ухвалою суду не зупинялося, а тому не було підстав для його поновлення.

Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.

За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а ч.6 що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Судом встановлено, що до органу опіки та піклування Ужгородської районної державної адміністрації 26.10.2018 року надійшло звернення гр. ОСОБА_4 , про порушення питання доцільності позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно неповнолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка є його правнучкою та проживає разом з ним.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно з даними свідоцтва про народження від 01.10.2008 року ( копія долучена до матеріаліа справи) , виданого Виконавчим комітетом Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, актовий запис в Книзі реєстрації народжень за № 87, ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 . У свідоцтві про народження дитини її батьком значиться ОСОБА_3 , а матір`ю - ОСОБА_2 .

Як встановлено судом, неповнолітньою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 опікується прадідусь ОСОБА_4 ( а.с. 10)

Як вбачається з матеріалів справи, а саме характеристики за підписом директора та класного керівника Ужгородської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №15 на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 навчається в ЗОШ І-ІІІ ступенів №15 з першого класу. Мама і батько не переймаються вихованням дитини та не цікавляться її навчанням. Активну участь у житті дитини беруть прадідусь і прабабуся. ( а.с.15)

Предметом розгляду органу опіки та піклування Ужгородської районної державної адміністрації було питання виконання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 батьківських обов`язків щодо неповнолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно висновку органу опіки та піклування Ужгородської районної державної адміністрації № 928/03-31 від 19.12.2018 року враховуючи інтереси ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно неповнолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Також вищевказаним висновком встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не приймають участі у вихованні дитини, не цікавляться її життям та здоров`ям, не виявляють бажання спілкуватися з нею, а також не надають матеріальну допомогу на її утримання, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, зокрема - не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток. Батьки дитини на вищевказане засідання не з`явилися, хоча була належним чином повідомлені про час та місце його проведення.

Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці…».

Зокрема відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватись з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти , готувати її до самостійного життя.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання одного з них окремо від дитини, не впливає на об`єм їх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на особу, яка не виконує батьківських обов`язків.

Всупереч закону та моральним засадам суспільства відповідачі жодного з покладеного законом на батьків обов`язків не виконують з 2011 року, й нині не виконують, хоча дитина за своїм віком потребує цього.

Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини є підставою передбаченою п.2 ч. 1 ст. 164 СК України позбавлення батьківських прав.

Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення поновлення батьківських прав", особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення від виконання батьківських обов`язків має місце тоді, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків.

Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків.

Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовими рішеннями, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Відповідно до ч.8, ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

За змістом ст.18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за вихо-вання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідачі впродовж тривалого часу вихованням неповнолітньої дитини не займаються, не виявляють інтересу до її життя, не виявляють бажання до спілкування з нею.

Згідно зі ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Як встановлено в ході судового розгляду справи, відповідачі добровільно відмовилися від батьківських прав та обов`язків щодо своєї дитини, що є підставою для позбавлення їх батьківських прав.

За приписами ч. 1 ст. 76, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд вважає що з боку відповідачів мала місце винна поведінка, яка проявилась в свідомому ухиленні ними від виконання своїх батьківських обов`язків. Оскільки вказані факти як кожен окремо, так і в сукупності, розцінюються судом як ухилення відповідачів та свідомим нехтуванням батьківськими обов`язками, суд приходить до висновку про необхідність позбавлення відповідачів батьківських прав відносно їх дитини.

Відповідачі жодних доказів на спростування доводів позивача не надали та у судове засідання для розгляду справи по суті не з`явилися, що, на думку суду, свідчить про їх байдуже ставлення до їх неповнолітньої дитини.

Матеріалами справи встановлено, що відповідачі ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню своєї доньки, а тому, з метою захисту прав та інтересів неповнолітньої , суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити.

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості , зважаючи на те, що відповідачами не представлено суду жодних доказів щодо безпідставності вимог позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Згідно п.1 ч.1 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо його виховання.

Разом з тим, слід роз`яснити відповідачу, що згідно ч.2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Відповідно ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог тому суд вважає, що оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, відповідно до Закону України "Про судовий збір", з відповідачів слід стягнути в дохід держави судовий збір.

Керуючись ст. ст. 13, 76, 81, 82, 89, 141, 223, 258, 263-265, 273, 280-284, 289, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 7, 150, 155, 164-166, 191 СК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовну заяву Ужгородської районної державної адміністрації як орган опіки та піклування в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Ужгородська місцева прокуратура про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно неповнолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 (мешканки АДРЕСА_1 ) на користь держави суму судового збору в розмірі 384 гривень 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 (мешканця АДРЕСА_1 ) на користь держави суму судового збору в розмірі 384 гривень 20 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Закарпатського Апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасники справи:

Позивач - Ужгородська районна державна адміністрація як орган опіки та піклування (88017 м. Ужгород, вул. Загорська, 10);

Відповідач - ОСОБА_2 ( місце реєстрації : АДРЕСА_1 );

Відповідач - ОСОБА_3 (місце реєстрації : АДРЕСА_1 );

Третя особа: Ужгородська місцева прокуратура Закарпатської області ( м. Ужгород, вул. Небесної Сотні 6).

Дата складання повного тексту рішення 23.12.2019 року

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца