Єдиний унікальний номер судової справи 485/1898/18
Номер провадження 22-ц/812/620/19
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

01 квітня 2019 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Галущенка О.І., Лисенка П.П.,

з секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.,

за участі: боржника - ОСОБА_2,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» ухвалу, яка постановлена Снігурівським районним судом Миколаївської області 15 січня 2019 року, під головуванням судді Квєтка І.А., в приміщені цього ж суду, у цивільній справі за скаргою ОСОБА_2 на дії головного державного виконавця Снігурівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Столярик Анастасії Олександрівни,

УСТАНОВИЛА:

У листопада 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Снігурівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Столярик Анастасії Олександрівни.

В обґрунтування скарги зазначено, що на виконанні Снігурівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (далі - Снігурівський РВ ДВС ГТУЮ) знаходиться виконавчий лист №2-827, виданий 13 грудня 2011 року Снігурівським районним судом Миколаївської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», коштів у розмірі 48 653 грн. 77 коп.

У листопаді 2018 року ОСОБА_2 не зміг зняти грошові кошти з належного йому карткового рахунку НОМЕР_3, відкритому у Публічному акціонерному товаристві «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»). Як пояснили йому представники банку, його картка була заблокована на підставі постанови головного державного виконавця Снігурівського РВ ДВС ГТУЮ.

26 листопада 2018 року ОСОБА_2 отримав копію постанови головного державного виконавця Снігурівського РВ ДВС ГТУЮ Столярик А.О. від 08 серпня 2018 року про арешт коштів, що містяться на рахунках в банках, в тому числі у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», в межах суми боргу.

Боржник вважає такі дії головного державного виконавця та постанову від 08 серпня 2018 року в частині арешту на грошові кошти, що знаходяться на картковому рахунку НОМЕР_3, у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» протиправними та такими, що порушують його права.

Так, на зазначений рахунок Приватним сільськогосподарським підприємством «Агрофірма «Роднічок» (далі - ПСП «Агрофірма «Роднічок»), в якому працює ОСОБА_2, перераховується його заробітна плата, а тому головним державним виконавцем фактично накладено арешт на всю заробітну плату боржника, що є порушенням вимог діючого законодавства.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_2 просив суд визнати постанову головного державного виконавця Снігурівського РВ ДВС ГТУЮ Столярик А.О. від 08 серпня 2018 року про арешт коштів боржника в частині накладення арешту на грошові кошти, які зараховані на розрахунковий рахунок НОМЕР_1, номер карткового рахунку НОМЕР_2, у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», протиправною та зобов'язати головного державного виконавця зняти арешт із зазначених коштів і рахунку.

Ухвалою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 15 січня 2019 року скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Визнано неправомірною постанову головного державного виконавця Снігурівського РВ ДВС ГТУЮ Столярик А.О. у виконавчому провадженні №41936234 у частині накладення арешту на грошові кошти, що містяться на рахунку НОМЕР_3, відкритому на ім'я ОСОБА_2 у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Зобов'язано головного державного виконавця Снігурівського РВ ДВС ГТУЮ Столярик А.О. зняти арешт у виконавчому провадженні №41936234 з карткового рахунку НОМЕР_3, відкритому на ім'я ОСОБА_2 у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» посилаючись на порушення районним судом норм процесуального права, просило ухвалу районного суду скасувати, та постановити нове судове рішення, яким у задоволені заяви ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд. Виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду.

За правилами ст.ст.1,5 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року (з наступними змінами і доповненнями та в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин - винесення ухвали про відкриття виконавчого провадження) виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів. Державний виконавець зобов'язаний вжити заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Крім того, виконання судових рішень це заключна стадія цивільного процесу, а саме заключний етап у процесі реалізації захисту цивільних прав, у цьому разі прав заявників, а згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини для визначення розумного строку розгляду справи включається період із надходження до суду позовної заяви й закінчується виконанням рішення суду.

Отже, завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинення таких дій державним виконавцем є фактично перевіркою дотримання положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 є боржником у виконавчому провадженню за №41936234. Так, постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Снігурівського районного управління юстиції Юхименко В.О. відкрито виконавче провадження №41936234 за виконавчим листом №2-827 виданим 13 грудня 2011 року Снігурівським районним судом Миколаївської області (а.с.30).

Постановою головного державного виконавця Снігурівського РВ ДВС ГТУЮ Столярик А.О. від 08 серпня 2018 року накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках боржника в установах ПАТ КБ «ПриватБанк», ПАТ «Державний ощадний банк України, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом (а.с.4).

Копію вказаної постанови отримано представником боржника 26 листопада 2018 року (а.с.22).

На виконання зазначеної постанови арешт накладено на картковий рахунок НОМЕР_3, відкритий на ім'я ОСОБА_2 у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Між тим, згідно історії по картковому рахунку за період 01 квітня 2018 року по 31 жовтня 2018 року, на картковий рахунок НОМЕР_3, відкритий у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», ПСП «Агрофірма «Роднічок» проводить зарахування заробітної плати ОСОБА_2 (а.с.6-7).

Крім того, 30 жовтня 2018 року начальником відділу Снігурівського РВ ДВС ГТУЮ Бусахіним О.С. винесено постанову про звернення стягнення на доходи боржника ОСОБА_2, які він отримує у ПСП «Агрофірма «Роднічок», у розмірі 20% до виплати загальної суми боргу 48 517 грн. 03 коп. (а.с.32).

Постановляючи ухвалу про задоволення скарги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що не можна накладати арешт на грошові кошти, які знаходяться на рахунках, призначених для зарахування заробітної плати боржника та пенсії.

З такими висновками погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на вимогах законодавства з огляду на наступне.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

За правилами ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Така ж можливість оскарження дій чи бездіяльності державного виконавця передбачена чинним Законом України «Про виконавче провадження», зокрема, у ст.74 вказаного Закону України зазначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до п.п.6,7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року, який набрав чинності 05 жовтня 2016 року, рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження. Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Згідно ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), виконавець зобов'язаний вживати заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії та має право отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках.

У відповідності з ч.ч.1-2 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Відповідно до ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Відповідно до ч. ч.1,2 ст.68 Закону України «Про виконавче провадження», стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п'яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Відповідно до ч.1 ч.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

За положеннями ст.22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю особи, у зв'язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.

З пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру на утримання членів сім'ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств, установ і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також у зв'язку із смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках. За іншими видами стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії.

У відповідності до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як передбачено вимогами ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Виходячи з наведених норм законодавства, слід дійти висновку, що виконавцем має накладатися арешт на грошові кошти, що знаходяться на конкретних рахунках у банках чи інших фінансових установах в межах суми заборгованості.

Винесення 08 серпня 2018 року виконавцем постанови про арешт коштів боржника, у тому числі арешт коштів, що містяться на рахунку НОМЕР_3, який відкритий у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», на думку колегії суддів, є передчасним, оскільки постанова в зазначеній частині винесена виконавцем до перевірки конкретних розрахункових рахунків боржника у банках чи інших фінансових установах (протилежного не встановлено). До того ж вказані дії також не можна визнати як співмірні із розміром заборгованості, що підлягає стягненню. Як убачається з пояснень боржника, вказані дії призвели до порушення звернення стягнення на заробітну плату.

Отже, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини та дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення скарги, виходячи з того, що арешт грошових коштів у вищевказаній банківській установі порушує права боржника та позбавляє останнього можливості отримати заробітну плату з відповідного карткового рахунку.

За такого доводи апеляційної скарги про те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам ЦПК України, є необґрунтованими.

Відповідно до положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Ухвалу Снігурівського районного суду Миколаївської області від 15 січня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: О.І. Галущенко

П.П. Лисенко

Повний текст судового рішення

складено 02 квітня 2019 року