Провадження № 22-ц/4808/350/19
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Мелінишин Г.П., Пнівчук О.В.

з участю секретаря Мельник О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене суддею Бабій О.М. 18 грудня 2018 року в м. Івано-Франківську в справі за позовом ОСОБА_2 до Відокремленого структурного підрозділу «Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним рішення про позбавлення премії, скасування наказу в частині позбавлення премії, зобов'язання виплатити премію, визнання незаконним та скасування наказу про переведення, відшкодування моральної шкоди, повний текст рішення складено 27 грудня 2018 року,

в с т а н о в и в:

28 вересня 2018 року ОСОБА_2 звернулась в суд з наведеним позовом до Відокремленого структурного підрозділу «Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

Позовні вимоги мотивувала тим, що починаючи з 1978 року працює квитковим касиром на залізничній станції «Ворохта» ВСП «Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень».

20 липня 2018 року протоколом оперативної наради при начальнику ВСП «Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень» було вирішено притягнути її до відповідальності за порушення трудової дисципліни у вигляді позбавлення 100% премії за червень 2018 року. Однак, вважає такі дії керівництва незаконними, так як підставою для позбавлення премії стала анонімна скарга про те, що 26 червня 2018 року обидві каси ЗС «Ворохта» були зачиненими, внаслідок чого пасажир не зміг роздрукувати квиток за бланком замовлення та сісти в поїзд.

Зазначає, що 26 червня 2018 року на зміні працювала позивач, яка надала пояснення про те, що з робочого місця відлучалась лише на встановлені законодавством технічні перерви, що тривають 10 хвилин, про будь-які події, викладені у скарзі їй нічого не відомо. Звернення від пасажира, який нібито не зміг отримати квитки за бланком замовлень, подане на електронну адресу, не містить ні ім`я особи, ні адреси реєстрації/проживання, ні адреси електронної пошти. Отже, подане звернення було анонімним та не підлягало розгляду. Позбавлення премії відбулося у порядку притягнення до дисциплінарної відповідальності, при цьому такого дисциплінарного стягнення як позбавлення премії законодавством не передбачено, а застосування дисциплінарного стягнення відбулось з порушенням законодавства про працю.

Окрім того, 01 серпня 2018 року начальником ВСП Лучко Я.С. винесено повідомлення (наказ) №60 про зміну робочого місця позивача. Зокрема, вказано на необхідність приступити квитковому касиру ОСОБА_2 на роботу в іншу місцевість - зі станції Ворохта на станцію Ясіня з 07.08.2018 року по 16.08.2018 року. Даний наказ не був виконаний через те, що інший квитковий касир зі станції Ворохта пішла у відпустку, а іншого касира на станції Ворохта не було.

Позивач вважає такі дії протиправними, оскільки всупереч ст. 32 КЗпП України її згоду на переведення ніхто не отримував, підстави для переведення були відсутні, а сам наказ не відповідає встановленій формі та не містить печатки, яка б свідчила про його дійсність.

На її думку, зазначені дії відповідача є результатом неприязного відношення до неї.

Зазначає також, що 06.08.2018 року, 10.08.2018 року та 30.08.2018 року нею було подано скарги на дії відповідача, у відповідь на які надано лише копію протоколу оперативної наради та вказано на обставини щодо позбавлення премії без вказівки на обставини винесення наказу про переведення. Тому вважає, що способи досудового врегулювання спору були вжиті, однак належного реагування на них не було.

Також вважає, що такими діями їй було завдано моральну шкоду, яку вона оцінює в 117000 грн.

Враховуючи уточнення позовних вимог від 01.11.2018 року просила позов задовольнити. Визнати незаконним рішення про позбавлення ОСОБА_2 премії за червень 2018 року, оформлене протоколом оперативної наради при начальнику Відокремленого структурного підрозділу «Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень» від 20.07.2018 року в порядку дисциплінарного стягнення; скасувати наказ №333 від 30.07.2018 року «Про позбавлення премії працівників ВСП «Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень» в частині позбавлення премії ОСОБА_2; зобов'язати Відокремлений структурний підрозділ «Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень» виплатити квитковому касиру ОСОБА_2 100% премії за червень 2018 року; визнати незаконним та скасувати наказ Відокремленого структурного підрозділу «Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень» №60 від 01.08.2018 року про переведення квиткового касира ОСОБА_2 на роботу в іншу місцевість; стягнути з Відокремленого структурного підрозділу «Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень» на користь ОСОБА_2 117000 грн. моральної шкоди.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 23.11.2018 року до участі в даній справі залучено в якості співвідповідача Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця».

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 18.12.2018 року в задоволені позову ОСОБА_2 до Відокремленого структурного підрозділу «Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним рішення про позбавлення премії, скасування наказу в частині позбавлення премії, зобов'язання виплатити премію, визнання незаконним та скасування наказу про переведення, відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 подала до суду апеляційну скаргу. Вважає, що дане рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

На її думку, жодних доказів про дійсне подання та реєстрацію скарги, в тому числі на урядову гарячу лінію, яка стала підставою для розгляду питання про порушення в роботі квиткової каси та подальшому позбавлення її премії, надано не було. Супровідного листа та самої копії відповіді на скаргу також не надано, що вказує її фіктивність.

Також бланку замовлення, який не було видрукувано квитковим касиром ніким не надано, тому незрозуміло звідки та куди слідувала особа та яка вартість квитка. За допомогою системи спілкування «Viber» було встановлено, що номер, який вказаний у скарзі, належить користувачу, який постійно проживає у м. Ворохта, а не в Австрії, як зазначено у скарзі. Також зауважує, що у скарзі зазначено, що особа не могла покинути територію Ворохти, а з пояснень представника відповідача та доданих до заперечення на позовну заяву пояснень чергового по станції, пасажир все ж здійснив поїздку. У протоколі оперативної наради жодним чином про це не згадується. При цьому, маючи номер бланку замовлення пасажира, так і не було повідомлено ім'я та прізвище пасажира, яке обов'язково вказується в бланку.

Надані пояснення чергового по станції Ворохта, який являється начальником станції, датовані 19.07.2018 року, не містять ні відмітки про їх отримання, ні вхідного номера, ні резолюції про необхідність їх розгляду. Крім того такі пояснення відрізняються від пояснень квиткового касира та самого пасажира.

Вказує, що в результаті встановленого дисциплінарного проступку, її було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді позбавлення премії, хоча такого дисциплінарного стягнення законодавством не передбачено. Суд дійшов до висновку, що премія була знята з інших заохочувальних виплат, а не з додаткової заробітної плати, проте жодних доказів на рахунок цього чи на рахунок наявності будь-яких спеціальних систем преміювання судом здобуто не було.

Відповідно до п.п. 4, 5 Загальних положень Положення про преміювання на основі результатів господарської діяльності працівників ВП «Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень» комісія з преміювання може зменшити розмір премії працівника або позбавити його премії повністю. Таким чином позбавлення премії може відбутись тільки за рішенням комісії з преміювання. У даному випадку така не скликалась, що свідчить про протиправне позбавлення ОСОБА_2 премії.

Що стосується наказу про переведення, то зазначає, що такі дії керівництва є незаконними, оскільки згоди на переведення надано не було, підстави для переведення були відсутні, а сам наказ не відповідає встановленій формі. З копії сторінки книги наказів вбачається, що цей наказ вклеєний, а не вписаний. Посилання представника відповідача на те, що даний наказ є оперативним наказом, а не наказом, який може бути виконано тільки після згоди працівника, вважає необґрунтованим.

Стосовно питання про стягнення моральної шкоди вказує, що така була завдана шляхом винесення вказаних незаконних наказів та негативного ставлення керівництва на роботі до неї та її дочки.

Також вважає, що судом було порушено норми процесуального права, а саме перекручено докази, обставини справи та застосовано норми права, які не мають будь-якого відношення до справи.

Просить рішення Івано-Франківського міського суду від 18.12.2018 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відокремлений структурний підрозділ «Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначили, що за наявними доказами та поясненнями судом встановлено факт порушення позивачкою трудової дисципліни 26 червня 2018 року, який виразився у недотриманні технології роботи квиткової каси, та знайшов своє підтвердження не тільки у скарзі пасажира, а й у поясненнях самої ОСОБА_2 Посилання на технологічні перерви для друку супровідних відомостей та ведення оперативної звітності, як поважність відсутності на робочому місці не є підставою для визнання незаконним рішення про позбавлення премії, оскільки видача квитків пасажирам є основним обов'язком касира згідно посадової інструкції. Скарга громадянина, яка стала підставою для розгляду питання про порушення в роботі квиткової каси та в подальшому позбавлення премії позивача, надійшла спочатку усно на гарячу лінію ПАТ «Українська залізниця» 16 липня 2018 року, тобто в порядку, встановленому законом та усного звернення. В цей же день була сформована письмово та направлена засобами електронного зв'язку, в якій міститься ім'я скаржника, номер телефону та адреса електронної пошти. Стосовно переведення зазначають, що таке здійснювалось тимчасово в зв'язку з виробничою необхідністю на період з 07.08.2018 року по 16.08.2018 року, а не переведення на іншу роботу, про яке стверджує позивач. Це було відображено тільки в оперативному наказі, що є по суті організаційним щодо планування роботи. Наказу про переведення її на інше робоче місце не видавалось. Також даний оперативний наказ не було реалізовано, переведення не відбулося через відмову позивача. При цьому моральна шкода жодним переконливим доказом позивачем не доведена. Просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 18.12.2018 року залишити без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду апелянт та її представник доводи апеляційної скарги підтримали.

Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та її представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_2 працює на посаді квиткового касира 2 категорії Відокремленого структурного підрозділу «Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

Наказом №7 від 02.01.2018 року затверджено режим роботи квиткових кас на станціях ВСП «Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень» на 2018 рік, згідно з Додатком №1 до якого робочий час на станції Ворохта встановлено щоденно, в тому числі, з 4:00 год. до 8:00 год. (а.с. 61).

Згідно копії Посадової інструкції ОСОБА_2 (касира квиткового 2 категорії), затвердженої начальником ВП «Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень» 28.12.2015 року, квитковий касир, зокрема, квиткову касу відкриває чітко у встановлені години та не закриває до закінчення роботи каси. Працює згідно встановленого режиму квиткової каси (п. 2.4); здійснює продаж і повернення проїзних документів, замовлених через систему Інтернет згідно технології (п. 2.26) (а.с. 57-58).

26.06.2018 року на лінію контакт-центру ПАТ «Українська залізниця» поступило звернення пасажира п. ОСОБА_7, в якому він зазначав, що 26.06.2018 року обидві каси на станції Ворохта були зачинені із 7 години. Йому потрібно було роздрукувати квиток із бланку замовлення на потяг №357КА. Зі слів чергового по станції квитковий касир відсутня, так як кінець місяця і вона робить звіти. Пасажир вказав також, що приблизно о 7 год. 30 хв. того ж дня він телефонував з даного приводу на гарячу лінію (а.с. 36).

Для уточнення фактів даного звернення та надання пояснень текст звернення засобами корпоративної електронної пошти 16.07.2018 року було направлено до ВСП «Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень» (а.с. 36), а також на станцію Ворохта (а.с. 7).

Відповідно до копії пояснення ОСОБА_2 від 16.07.2018 року в ніч з 25 на 26 червня вона працювала згідно розкладу з технічною перервою 10 хв. щогодини. Пасажирів не було. А також відлучалась в приміщення товарної контори, щоб надрукувати супровідні відомості та передати оперативну звітність (а.с. 34).

Згідно Протоколу оперативної наради при начальнику станції від 17.07.2018 року по розгляду скарги по станції Ворохта виступав начальник станції ОСОБА_4 Ухвалено за виявлені порушення ОСОБА_2 попередити, в разі подібних порушень притягнути до дисциплінарної відповідальності (а.с. 33).

Згідно Протоколу оперативної наради при начальнику ВСП «Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень» від 20.07.2018 року постановлено за порушення трудової дисципліни квиткового касира 2 категорії ОСОБА_2 позбавити 100% премії за червень місяць (а.с. 8).

Наказом Відокремленого структурного підрозділу «Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень» від 30 липня 2018 року №333 «Про позбавлення премії працівників ВСП «Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень» ОСОБА_2 було позбавлено премії за червень 2018 року на підставі вищевказаного протоколу ДН-4 від 20.07.2018 року (а.с. 31, зворот).

10.08.2018 року та 30.08.2018 року ОСОБА_2 зверталася до начальника ВСП «Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень» зі скаргами щодо анонімності скарги пасажира та безпідставності, на її думку, позбавлення її премії за червень 2018 року (а.с. 11-12).

Листом №Д/1-4-2/2334 від 12.09.2018 року, наданим ВСП «Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень» ОСОБА_2 було повідомлено, що у скарзі, яка надійшла на Гарячу урядову лінію 16.07.2018 року від п. ОСОБА_7, вказано мобільний номер телефону та електронну адресу. При телефонній розмові з даним пасажиром було вияснено обставини скарги. Зазначено, що в протоколі від 20.07.2018 року присутність ОСОБА_2 вказано помилково, однак на момент проведення наради був наданий протокол начальника станції Ворохта ОСОБА_4 від 17.07.2018 року та особисте пояснення ОСОБА_2, якими підтверджувався факт порушення нею посадових обов'язків. Окрім того, протоколом при начальнику станції запропоновано попередити працівника про притягнення до дисциплінарної відповідальності, що не було погоджено рішенням оперативної наради, а вирішено позбавити 100% премії за червень місяць. При цьому протокол є первинним документом, на підставі якого керівництво має право вимагати від підлеглих виконання доручених їм завдань та видавати розпорядчі документи. Протокол повинен містити підписи голови наради та секретаря, проте печаткою завіряти протокол не потрібно (а.с. 13).

Встановлено також, що згідно оперативного наказу №60а від 01.08.2018 року Відокремленого структурного підрозділу «Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень» у зв'язку з виробничою необхідністю квитковому касиру станції Ворохта ОСОБА_2 вказано приступити до роботи в квиткову касу станції Ясіня з 07.08.2018 року по 16.08.2018 року (а.с. 35).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що факт порушення ОСОБА_2 трудової дисципліни 26.06.2018 року знайшов своє підтвердження, а приймаючи рішення про позбавлення премії роботодавець виходив із внутрішніх нормативних актів, якими визначено умови та розмір преміювання працівників, а не ст.ст. 147, 149 КЗпП України, що визначають порядок накладення та види дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни. Крім того, позивач не довела факту порушення її прав після прийняття роботодавцем наказу від 01.08.2018 року, оскільки він не був реалізований, притягнення позивача до відповідальності за його невиконання не здійснювалося. Відповідно, у суду не було також підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ст. 15 ЦК України порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ч.ч 2, 3 ст. 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті.

Аналогічні за змістом положення також закріплено у ст. 15 Закону України «Про оплату праці».

Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначено, що структуру заробітної плати складають основна заробітна плата, додаткова заробітна плата, а також інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Згідно з Методичними рекомендаціями щодо організації матеріального стимулювання праці працівників підприємств і організацій, рекомендованих наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 29 січня 2003 року №23, премія - це основний вид додаткової, понад основну заробітну плату, винагороди, яка виплачується працівникам за результатами їх трудової діяльності та виробництва в цілому за показниками та умовами оцінки цих результатів, визначеними підприємством.

Згідно Методичних рекомендацій щодо оплати праці правників малих підприємств, схвалених наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 13 серпня 2004 року №186, премією є основний, найбільш ефективний стимулюючий виробничу, підприємницьку, торговельну або комерційну діяльність вид додаткової, понад основну, заробітної плати, яка виплачується за поліпшення основних показників колективної та індивідуальної праці працівників, а також кінцевих загальних результатів виробничої, підприємницької, торговельної або комерційної діяльності.

Виходячи з аналізу наведених норм права, питання щодо преміювання та депреміювання працівників можуть міститися в окремих локальних актах - в положеннях про оплату праці чи в положеннях про преміювання.

Положення про преміювання є складовою частиною діючої системи оплати праці на підприємстві і, як правило, затверджується як додаток до колективного договору. При цьому, як і колективний договір, зазначене Положення має бути узгоджене з профспілковим або іншим, уповноваженим на представництво трудовим колективом, органом, а за його відсутності - представниками працівників, обраними і уповноваженими трудовим колективом (лист Міністерства праці та соціальної політики України №700/13/84-07 від 01.10.2007 року «Про преміювання працівників підприємства»).

З досліджених доказів, наявних у матеріалах справи, судом установлено, що у ВП «Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень» діє система преміювання, передбачена Положенням про преміювання за основні результати господарської діяльності працівників ВП «Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень», погодженим протоколом президії територіального комітету №51 від 29.03.2016 року, затвердженим начальником ВП «Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень» 08.04.2016 року.

Відповідно до п.п. 1, 4, 5 даного Положення преміювання працівників проводиться по результатах роботи за місяць. За виробничі недоліки, які передбачені у додатках №№1-9 до цього Положення комісія з преміювання може зменшити розмір премії працівника або позбавити його премії повністю. Розмір зниження, позбавлення премії визначається комісією з преміювання в залежності від степені важкості провини та з урахуванням пропозицій, наданих начальниками станцій, відділів, секторів (а.с. 39).

Згідно п.п. 3, 4 Додатку №5 до Положення розмір премії може бути зменшений або премія не вплачується повністю, зокрема, при порушенні трудової дисципліни та інших виробничих недоліках. Працівники, до яких було застосовано дисциплінарне або матеріальне стягнення, позбавляються премії повністю за той місяць, у якому виданий наказ про допущене порушення (а.с. 40).

При цьому, статтею 3 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Скаргою є звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Відповідно до ст. 5 даного Закону звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань. Звернення може бути усним чи письмовим. Усне звернення викладається громадянином на особистому прийомі або за допомогою засобів телефонного зв'язку через визначені контактні центри, телефонні «гарячі лінії» та записується (реєструється) посадовою особою.

Таким чином, наведеними нормами права та матеріалами справи спростовано доводи позивача про те, що подане звернення було анонімним та не підлягало розгляду, а позбавлення її премії відбулося у порядку притягнення до дисциплінарної відповідальності згідно норм КЗпП України.

При цьому місцевий суд на підставі належним чином досліджених доказів обґрунтовано виходив з того, що позбавлення позивача премії за червень 2017 року є наслідком допущеного нею порушення трудової дисципліни, яке виявилось у тому, що остання в робочий час квиткової каси на станції Ворохта була відсутня в касі, внаслідок чого пасажир не зміг роздрукувати квиток із бланку замовлення на потяг, що було зафіксовано в Протоколі оперативної наради при начальнику станції від 17.07.2018 року по розгляду скарги по станції Ворохта.

Пояснення ОСОБА_2 про те, що вона відлучалася в приміщення товарної контори, щоб надрукувати супровідні відомості та передати оперативну звітність, суд правомірно не брав до уваги, оскільки такі не звільняють її від виконання обов'язків, визначених посадовою інструкцією.

Щодо тверджень апелянта про те, що матеріали справи не містять даних звідки та куди слідувала особа та яка вартість квитка, а також те, що номер, який вказаний у скарзі, належить користувачу, який постійно проживає у м. Ворохта, а не в Австрії, як зазначено у скарзі, крім того їй не зрозуміло, чи покинула дана особа територію Ворохти, то такі не спростовують факту порушення позивачем трудової дисципліни.

Крім того, як вбачається з копії пояснення чергового по станції Ворохта ОСОБА_4 від 19.07.2018 року, близько 7:40 год. 26.06.2018 року до нього звернувся пасажир із проханням роздрукувати інтернет-квиток, оскільки каса була зачинена. Коли на станцію Ворохта прибув пасажирський потяг №357, він посадив даного пасажира на потяг, який о 8:05 год. відправився в сторону Рахова (а.с. 59).

Що стосується вимоги позивача про визнання незаконним та скасування наказу про переведення її на роботу в іншу місцевість, то слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

Разом з тим, судом встановлено, що оперативний наказ ВСП «Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень» №60а від 01.08.2018 року, яким було вказано у зв'язку з виробничою необхідністю квитковому касиру станції Ворохта ОСОБА_2 приступити до роботи в квиткову касу станції Ясіня з 07.08.2018 року по 16.08.2018 року, не був реалізований, він вичерпав свою дію 16 серпня 2018 року, притягнення позивача до відповідальності за невиконання цього наказу роботодавцем не здійснювалось.

Згідно копії Табеля обліку використання робочого часу за серпень 2018 року ДН-4 станції Ворохта ОСОБА_2 в серпні 2018 року працювала станції Ворохта (а.с. 37).

Вказані факти позивачем та її представником в судових засіданнях суду першої та апеляційної інстанції не заперечувалися.

У зв'язку з наведеним, місцевий суд правомірно відмовив у задоволенні даної вимоги.

Щодо вимоги ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, то слід зазначити, що в даному випадку така є похідною від вимоги про визнання незаконним рішення про позбавлення та визнання незаконним і скасування наказу про переведення, а тому до задоволення також не підлягає.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, вірно застосував норми матеріального права, у зв'язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на його правильність не впливають та не свідчать про порушення місцевим судом норм процесуального права або про неправильне застосування ним норм матеріального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 18 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 2 квітня 2019 року.

Головуюча: Томин О.О.

Судді: Мелінишин Г.П.

Пнівчук О.В.