ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9729/19 Справа № 211/3847/19 Суддя у 1-й інстанції - Ніколенко Д. М. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання- Чубіна А.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство «Українська залізниця»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 серпня 2019 року, яке ухвалено суддею Ніколенко Д.М. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 27 серпня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ :

В липні 2019 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (надалі -АТ «Українська залізниця») про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю її чоловіка внаслідок нещасного випадку на виробництві, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік ОСОБА_2 під час виконання трудових обов`язків, отримав ушкодження здоров`я, несумісні з життям у зв`язку з падінням під вагонний візок, що рухався. Внаслідок смерті чоловіка позивачу завдано моральної шкоди, оскільки вона залишились без чоловіка, та на той час позивач мала двох дітей, одна з яких була неповнолітньою. У зв`язку зі смертю чоловіка позивач позбавлена можливості отримувати від нього піклування та турботу, матеріальну допомогу, допомогу у вихованні дитини, що тягне за собою порушення нормальних життєвих зв`язків та призводить до докладання додаткових зусиль для організації свого життя.

Позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 250 000 грн. без урахування утримання податку на доходи фізичних осіб.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 серпня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 150 000 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник АТ «Українська залізниця» посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Так представник відповідача вважає, що основною причиною нещасного випадку, що стався з потерпілим, є порушення ним п.п. 1.10, 1.12 Інструкції з охорони праці № 26 для машиністів бульдозеру, тому вина підприємства у настанні нещасного випадку відсутня.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції залишив поза увагою роз`яснення, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди».

Крім того, зазначає, що матеріали справи не містять жодних медичних документів щодо підтвердження моральних страждань позивача.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Учасники справи, належним чином, завчасно, повідомлені про розгляд справи, в судове засідання не з`явились, що у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розглядові справи.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач ОСОБА_1 є дружиною загиблого ОСОБА_2 , відповідно до свідоцтва про укладання шлюбу (а.с. 6).

Потерпілий ОСОБА_2 за життя працював на підприємстві відповідача.

23 лютого 2013 року при виконанні трудових обов`язків з ОСОБА_2 стався нещасний випадок, в результаті якого він загинув.

Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Довгинцівської районної ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 лютого 2013 року, актовий запис № 193, ОСОБА_2 помер у віці 40 років (а.с. 9).

По факту нещасного випадку було складено Акт № 1 форми Н-1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 18 березня 2013 року, згідно якого, причиною нещасного випадку, який стався 21 лютого 2013 року, є порушення машиністом бульдозера ОСОБА_2 вимог п. 1.10, 1.12.1 Інструкції з охорони праці № 26 для машиністів бульдозера» (а.с. 11-зворот).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог позивача ОСОБА_1 та вірно встановив, що відповідно до ст.ст. 1167, 1168 ЦК України, позивач має право на відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю чоловіка, який загинув від нещасного випадку на виробництві відповідача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду щодо наявності правових підстав для стягнення моральної шкоди, та із визначеним судом розміром моральної шкоди, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Частинами 3 та 4 статті 23 ЦК України, встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Відповідно ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Виходячи з аналізу зазначеної норми закону вбачається, що право на відшкодування моральної шкоди чоловікові, дружині, батькам, дітям, а також особам, які проживали з померлим однією сім`єю виникає у разі, якщо встановлено причинний зв`язок між смертю фізичної особи та ушкодженням здоров`я на виробництві.

Як встановлено судом першої інстанції,внаслідок незабезпечення відповідачем безпечних умов праці, позивач втратила свого чоловіка. Втрата є такою, що не може бути відновлена, а тому її душевні страждання будуть тривати і надалі, що свідчить про їх тривалість.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно виходив з того, що втрата чоловіка завдає позивачу фізичного болю та душевних страждань, які виникли з вини відповідача, яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Як вбачається з матеріалів справи, факт смерті потерпілого ОСОБА_2 від нещасного випадку на виробництві відповідача АТ «Українська залізниця» та вина відповідача у нещасному випадку встановлений Актом розслідування нещасного випадку, що передбачає право членів сім`ї померлого на відшкодування їм моральної шкоди.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги АТ «Українська залізниця» про те, основною причиною нещасного випадку, що стався з потерпілим є порушення ним п.п. 1.10, 1.12 Інструкції з охорони праці № 26 для машиністів бульдозеру, тому вина підприємства у настанні нещасного випадку відсутня, та вважає їх безпідставними, виходячи з наступного.

Право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці встановлено ч.4 ст. 43 Конституції України.

Згідно частин 1, 3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Матеріалами справи встановлено, що нещасний випадок, який стався з ОСОБА_2 пов`язаний з виробництвом, відповідно до п. 6 Акту форми Н-5 від 18 березня 2013 року (а.с. 15).

У зв`язку зі смертю чоловіка позивач переносить моральні страждання, оскільки вона залишились без чоловіка, та на той час позивач мала двох дітей, одна з яких була неповнолітньою. У зв`язку зі смертю чоловіка позивач позбавлена можливості отримувати від нього піклування та турботу, матеріальну допомогу, допомогу у вихованні дитини, що тягне за собою порушення нормальних життєвих зв`язків та призводить до докладання додаткових зусиль для організації свого життя.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що матеріали справи не містять жодних медичних документів щодо підтвердження моральних страждань позивача є безпідставні, оскільки сама по собі смерть рідної людини є для його рідних невиліковною психологічною травмою і не потребує доведення будь-якими доказами. Право на відшкодування моральної шкоди відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України мають подружжя, батьки, діти та факт проживання однією сім`єю на момент нещасного випадку закон не позбавляє права на відшкодування шкоди позивачу.

Колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом з урахуванням роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди визначено судом першої інстанції виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, судом враховано конкретні обставини по справі, моральні страждання позивача, яка втратила підтримку близької людини, наслідки, що наступили, та їх невідворотність, оскільки в результаті нещасного випадку, позивач залишилась без чоловіка, на той час вона мала двох дітей, одна з яких була неповнолітня. У зв`язку зі смертю чоловіка позивач позбавлена можливості отримувати від нього піклування та турботу, матеріальну допомогу, допомогу у вихованні дитини, що тягне за собою порушення нормальних життєвих зв`язків.

Згідно положення, закріпленого в п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674 в редакції, чинній на момент постановлення рішення судом першої інстанції, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивач звільнена від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Зі змісту положень п.3 ч. 3 ст. 175, п.1.ч.1 ст. 176 ЦПК України, ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Позивач подала позов про стягнення моральної шкоди завданої смертю працівника на виробництві та визначила її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою.

Такий висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року справа № 761/11472/15-ц.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Так, відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції невірно визначений судовий збір, який підлягає стягненню на користь держави, у зв`язку з чим апеляційна скарга АТ «Українська залізниця» підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - зміні, на підставі п.1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, в частині стягнутого з відповідача на користь держави судового збору, з вищенаведених підстав.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає зміні в частині визначення судового збору, стягнуто з АТ «Українська залізниця» , а апеляційна скарга залишенню без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, п. 1 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» - залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 серпня 2019 року змінити в частині розміру судового збору, стягнутого з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави, збільшивши його з 768 гривень 40 копійок до 1 500 (одна тисяча п`ятсот) гривень 00 (нуль) копійок.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 грудня 2019 року.

Головуючий:

Судді: