___________________________________________________________________________________________________________________
провадження № 2/947/6296/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.12.2019 року м. Одеса

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Літвінової І.А.

секретар суду - Молодов В.С. ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження за відсутності учасників справи цивільну справу № 947/27471/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 та просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування квартирою АДРЕСА_1 . В обґрунтування позову посилається на те, що він є власником цієї квартири. Відповідач ОСОБА_2 зареєстрована за адресою розташування квартири, однак за місцем реєстрації не проживає понад один рік без поважних причин, комунальні послуги не сплачує, особистих речей в квартирі не тримає. Факт реєстрації відповідача у належній позивачу квартирі порушає його права, як власника майна, що стало приводом для звернення останнього до суду за захистом своїх прав.

За вказаною позовною заявою відкрито провадження у цивільній справі № 947/27471/19. Розгляд справи призначено провести в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. Учасникам справи встановлено строк вчинення процесуальних дій.

У встановлений судом строк з боку відповідача ОСОБА_2 через канцелярію суду надійшов відзив на позов в якому, відповідач ОСОБА_2 надала пояснення та підтвердила факт не проживання у квартирі АДРЕСА_1 , та зазначила, що наміру проживати в вказаній квартирі не має, оскільки проживає в Одеській області. Відзив відповідача на позов за своїм змістом є заявою про визнання позову.

У відповідності до частини першої статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.

Визнання позову відповідачем ОСОБА_2 не суперечить закону.

У відповідності до частини третьої статті 13, частини другої статті 49, частини першої статті 206 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу (провадження у справі).

Враховуючи наведене, за результатами розгляду цивільної справи № 947/27471/19 суд приймає визнання позову відповідачем та задовольняє вимоги позивача щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В ході розгляду справи суд встановив, що право власності позивача ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 підтверджено витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер: 186494079; дата час формування: 28.10.2019), у якому зазначено: квартира загальною площею 67,8 кв.м., житловою площею 39,8 кв.м., адреса: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу серія та номер: 269/97, виданий 17.05.1997, видавник Одеська нова біржа.

Актом про не проживання від 31 жовтня 2019 року підтверджено, що відповідач ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 не проживає з 20 квітня 2018 року. Підписи підписантів Акту засвідчені головою ОСББ «КОРОЛЬОВА 32»

Крім іншого, в матеріалах справи наявна довідка з місця проживання про склад сім`ї та прописку від 31.10.2019 року, видана ОСББ «КОРОЛЬОВА 32», яка свідчить, що серед інших осіб у вищевказаній квартирі відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , значиться зареєстрованою з 10.04.2018 року з поміткою «не проживає».

За положеннями частини другої статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи не можуть бути підставою для обмеження прав і свобод передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Позивач просить захистити його право вільно володіти своїм майном та визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житлом. Відповідач зі свого боку позовні вимоги ОСОБА_1 визнала.

У статті 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

В силу статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до абзацу 6 статті 3 Закону України від 11.12.2003 року №1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування особи в житлі за певною адресою.

Згідно зі статтею 7 Закону України від 11.12.2003 року №1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Як випливає із цієї норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Закон України від 11.12.2003 р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачає, що положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про позбавлення власника права власності на житлове приміщення або права користування такої особи житловим приміщенням. (Вказані вище правові позиції викладені в Постанові Верховного Суду України №6-57 від 16.01.2012р.).

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

При викладених обставинах суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованим та підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 317, 319, 391, 405 ЦК України, статтями 76-81, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВІРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП: НОМЕР_2 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме - квартирою АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 (паспорт: серія НОМЕР_3 , виданий Київським РВ УМВС України в Одеській області 02.06.2000 року).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Днем складення повного рішення є 25.12.2019 року.

Суддя Літвінова І. А.