Житомирський апеляційний суд
Справа №290/611/19 Головуючий у 1-й інст. Бабич С. В.
Категорія 70 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Трояновської Г.С.,

суддів: Павицької Т.М., Миніч Т.І.

з участю секретаря судового засідання Ковальської Я.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Житомирі цивільну справу №290/611/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на повнолітню дитину

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Романівського районного суду Житомирської області від 16 жовтня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Бабича С.В. у смт Романові,

в с т а н о в и в :

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із названим позовом та з урахуванням уточнених позовних вимог (а.с. 22-25) просила стягнути із відповідача додаткові витрати в сумі 22 992,00 грн понесені нею на утримання повнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який навчається, за минулий навчальний період з 2017 року по 2019 рік та стягувати з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання повнолітнього сина, який навчається щомісячно в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) за наступний навчальний період, починаючи із дня подачі позовної заяви і до закінчення навчання - до 30 червня 2020 року, а також витрати на правову допомогу у сумі 8000, 00 грн.

В обгрунтування вимог вказала, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано 19.02.2010. Від шлюбу мають повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який навчається на денній формі навчання в Малинському лісотехнічному коледжі 1 рівня акредитації на 2 курсі за фахом мисливське господарство за державним замовленням. Період навчання - з 01.09.2017 по 30.06.2020. Зазначила, що у зв`язку із цим, їх син проживає у гуртожитку, який вона оплачує. Посилається на те що вона витрачає кошти для забезпечення повноцінного навчання та проживання сина, від чого відповідач ухиляється. Так як син має право на розвиток своїх здібностей, пов`язаних з інтелектом та фізичним розвитком, тому є необхідність у придбанні комп`ютера, художньої літератури, спортивного костюма. Вважає, що вказані додаткові витрати, вартість яких становить 22 992, 00 грн має понести відповідач. Окрім цього зазначає, що у сина висновком спеціаліста встановлено діагноз есенціальний тремор, що потребує лікування та додаткових коштів. Зазначає, що вона працює кухарем в дитячому садочку «Сонечко» та отримує заробітну плату у розмірі 4 445, 00 грн, окрім того на утриманні має двох малолітніх дітей. В той час ОСОБА_2 має можливість сплачувати додаткові витрати на потреби повнолітнього сина ОСОБА_3 , який продовжує навчання, оскільки працює та отримує офіційний дохід у розмірі від 7562, 00 грн до 8591, 00 грн., інших утриманців та боргових зобов`язань не має. Посилаючись на положення ст. 185, 199 СК України просила задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 16 жовтня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. Зокрема зазначає, що судом не враховано того, що вона має на утриманні ще двох неповнолітніх дітей, їх з відповідачем син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 хворіє та потребує лікування, а також, що відповідач отримує зарплату у розмірі 8591, 56 грн, а тому може надавати матеріальну допомогу.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову в даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками повнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 14).

ОСОБА_3 навчається на другому курсі в Малинському лісотехнічному коледжі за спеціальністю мисливське господарство денної форми навчання за державним замовленням з терміном навчання до 30.06.2020 (а.с. 26-27).

У зв`язку із наведеним, рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 20.05.2019 ухвалено стягувати щомісячно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) на період його навчання, починаючи із 19.03.2019 до 30.06.2019. Вказане рішення суду набрало законної сили (а.с. 27).

Звертаючись до суду із цим позовом, ОСОБА_1 зазначила, що несе додаткові витрати на повнолітнього сина у зв`язку із навчання, а тому просила задовольнити позовні вимоги на підставі ст. 185, 199 СК України.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Разом з тим, статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання).

Саме такі висновки щодо застосування статті 185 СК України висловлені в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року № 6-1296цс15 та підтверджені висновками колегії суддів Верховного Суду від 29.01.2018 по справі № 622/373/16-ц.

Суд першої інстанції врахував наведені норми закону, правильно встановив фактичні обставини справи та дійшов обгрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

З наведених підстав не можуть бути враховані доводи в апеляційній скарзі про те, що на утриманні позивача перебуває ще двоє неповнолітніх дітей, а повнолітній син сторін має певне захворювання та знаходиться під медичним наглядом.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не було досліджено та не надано належної правової оцінки тій обставині, що відповідач працює, отримує заробітну плату в розмірі 8591,56 грн. та може надавати матеріальну допомогу сину у вигляді додаткових витрат не заслуговують на увагу у цій справі з мотивів застосування норм права, наведених вище. Ці обставини підлягали б оцінці при вирішенні питання обов`язку батьків утримувати повнолітній дочку, сина, які продовжують навчання (ст.199 СК України). За позовом ОСОБА_1 з цих підстав наявне рішення Романівського районного суду від 20.05.2019 року.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем надано довідку про проплату студентом 1-го курсу Малинського лісотехнічного коледжу ОСОБА_3 за проживання в гуртожитку в сумі 3 000грн за 2017-2018 навчальний рік (а.с.8), тобто за період, коли син сторін ОСОБА_3 був ще неповнолітнім.

Проте вказані витрати не є додатковими витратами на дитину в розумінні ст.185 СК України, оскільки вони не викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Не є додатковими витратами в контексті положень ст. 185 СК України і вартість поїздок від місця навчання до місця проживання, вартість ноутбука, спортивного костюма кросівок.

Виходячи із наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено із дотриманням норм чинного матеріального та процесуального законодавства, а тому підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги в силу приписів ст. 375 ЦПК України не вбачається.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 368, 370, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Романівського районного суду Житомирської області від 16 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Судді