ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3359/19 Справа № 205/4784/17 Суддя у 1-й інстанції - Шавула В.С. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Деркач Н.М.

суддів - Каратаєвої Л.О., Ткаченко І.Ю.

при секретарі - Лященко С.Г.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 вересня 2018 року та додаткове рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2018 року у справі за позовом Головного управління ДСНС України у Дніпропетровській області до ОСОБА_1, треті особи: начальник Головного управління ДСНС України у Дніпропетровській області Кульбач Андрій Анатолійович, перший заступник начальника Головного управління ДСНС України у Дніпропетровській області Логвіненко Ігор Вікторович, заступник начальника Головного управління ДСНС України у Дніпропетровській області Кудрявцев Дмитро Євгенович, начальник медичної служби Головного управління ДСНС України у Дніпропетровській області Дороніна Олена Миколаївна, начальник 8 ДПРЗ Головного управління ДСНС України у Дніпропетровській області Яровий Олександр Володимирович про захист честі, гідності та ділової репутації юридичної особи, зобов'язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2017 року ГУ ДСНС України у Дніпропетровській області звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про захист честі, гідності та ділової репутації юридичної особи, зобов'язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог посилалось на те, що ОСОБА_1 листом від 26 червня 2017 року направив до Міністерства внутрішніх справ України заяву, яка за своїм змістом порочить честь, гідність та ділову репутацію Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області. Вважає, що інформація яка викладена у вказаному листі не відповідає дійсності та являється наклепом.

Посилаючись на викладені обставини та обґрунтування позову позивач, уточнивши позовні вимоги, просить суд зобов'язати ОСОБА_1 спростувати недостовірну інформацію, викладену у листі від 26 червня 2017 року, яка принижує ділову репутацію Головного управління ДСНС України у Дніпропетровській області.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 вересня 2018 року у задоволенні позовних вимог ГУ ДСНС України у Дніпропетровській області відмовлено.

Додатковим рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2018 року стягнуто із ГУ ДСНС України у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 2 600,00 грн.

Не погодившись з рішеннями суду, ГУ ДСНС України у Дніпропетровській області звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення та додаткове рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

З огляду на те, що згідно з частиною першою статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, така інформація оприлюднюється на офіційному веб-порталі судової влади України.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішень суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуване рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 вересня 2018 року не підписано головуючим суддею(а.с. 163-167).

Згідно п. 5 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні.

Враховуючи викладене, рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 вересня 2018 року підлягає скасуванню, як таке, що ухвалено з порушенням норм процесуального права.

Між тим, колегія суддів вважає за необхідне, відповідно до вимог ч.3 ст. 376 ЦПК України, ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлено, що ГУ Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області є територіальним органом Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області, уповноваженим на забезпечення реалізації державної політики у сферах цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб (а.с.76-82).

ОСОБА_1, 1981 року народження, проходить службу в ДСНС України в Дніпропетровській області.

Листом від 26 червня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Міністерства внутрішніх справ України, в якій посилаючись на викладені обставини, просить провести відповідну службову перевірку дій керівництва ДСНС України в Дніпропетровській області; в разі виявленні фактів скоєння особами керівницького складу ДСНС України в Дніпропетровській області кримінальних правопорушень (злочинів), адміністративних або службових проступків - вжити відповідних заходів (а.с.10-13).

У зазначеній заяві ОСОБА_1 зокрема зазначав: "...Як я потім зрозумів, то безпосередньо заінтересованим в тому, щоб я - ОСОБА_1, надав зовсім інші свідчення в рамках кримінального провадження № 0000325 від 20.12.2016 року (де ОСОБА_9., та ОСОБА_8 є обвинуваченими), з метою уникнення останніми кримінальної відповідальності за тяжкий корупційний злочин. Також мене, після того як була внесена застава за обвинувачених ОСОБА_8 (в розмірі 480000 гривень) та ОСОБА_9 (128000 гривень), запросили до захисників (адвокатів) даних осіб з метою схилення на свій бік (оскільки я основний свідок сторони обвинувачення - прокуратури), з метою також тиску на мене як на особу, котра перебуває в підпорядкуванні на публічній службі цивільного захисту, погрожуючи своїми певними «зв'язками» із моїм безпосереднім керівництвом, а саме - що гр. Кудрявцев Д. Є. (як близький товариш) обвинуваченого ОСОБА_9 буде намагатися всіма засобами (в тому числі й протизаконними), при цьому грубо потураючи вимоги чинного законодавства України, зловживаючи своїм службовим становищем всіляко створювати умови для мого незаконного звільнення та притягнення до будь-якої відповідальності. Все це було повідомлено мені в телефонному режимі. Я у відповідь зазначив, що не буду співпрацювати (незаконно) із стороною обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9.....". "....03.02.2017 року в наслідок всіх цих подій, емоційного перевантаження, розуміння свого становища саме в частині того, що дія керівництва служби захисту в Дніпропетровській області (в особі Кульбач А.А., Кудрявцев Д.Є., Логвіненко І.В., Яровой О.В.) є найважливішим захист злочинців, а не виконання закону - то мене було госпіталізовано до медичної установи для надання мені невідкладної медичної допомоги..". "... Вже після того, як 02.02.2017 року отримав наказ № 43 від 27.01.2017 року я остаточно зрозумів, що вищевказані погрози мають своє місце та саме ОСОБА_9 та ОСОБА_8 заінтересовані створити для мене негативні умови праці та схилити мене до співпраці саме із ними .....".

Відповідно ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний не ухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки економічного добробуту та прав людини.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду Українивід 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Разом із тим, згідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року N 12 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" судам роз'яснено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до статті 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач у заяві висловив свою думку щодо дій посадових осіб позивача. Заява відповідача, адресована правоохоронним органам, з метою проведення перевірки дій керівництва позивача.

З огляду на зміст окремих частин заяви, що є предметом судового розгляду, така інформація не є фактичними твердженнями і викладена вона як думка відповідача, а отже є його оціночними судженнями, що виражає суб'єктивну думку відповідача з приводу питання діяльності керівництва Головного управління ДСНС України у Дніпропетровській області та спростуванню не підлягає.

Право висловлювати судження, оцінку, думку гарантовано статті 34 Конституції України. Це право також закріплено у ст. 10 Європейської конвенції "Про захист прав людини і основних свобод", ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97, яка відповідно до статті 9 Конституції України є складовою частиною національного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (475/97-ВР ).

У пункті 21 вказаної постанови закріплено, що при поширенні недостовірної інформації стосовно публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя.

Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Крім того, статтею 40 Конституції України передбачено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 10 квітня 2003 року № 8-пр/2003 зазначив, що звернення громадян до правоохоронного органу, що містять певні відомості про недодержання законів посадовими або службовими особами, передаються чи повідомляються не з метою доведення таких відомостей до громадськості чи окремих громадян, а з метою їх перевірки уповноваженими на це законом іншими посадовими особами. Тому такі звернення не можуть вважатися поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам посадової чи службової особи правоохоронного органу.

Відповідно до роз'яснень, наведених у пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року N 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації.

Таким чином, відповідач, звернувшись до відповідних органів із указаною заявою реалізував конституційне право, передбачене статтею 40 Конституції України, і такі дії не свідчать про поширення недостовірної інформації відносно позивача.

Щодо додаткового рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2018 року, то колегія суддів вважає за необхідне його скасувати, оскільки основне рішення суду підлягає скасуванню.

Між тим, вирішуючи питання розподілу судових витрат, апеляційний суд виходить з наступного.

Як зазначено у п.1 ч.3 ст.. 133 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачем ОСОБА_1 були понесені витрати на професійну правничу допомогу у даній справі у розмірі 2 600,00 грн., що підтверджується договором про надання правової допомоги № 02-10/17 від 13.10.2017 року(а.с. 30-32), Актом про надані послуги від 10.09.2018 року(а.с. 172) та копіями чеків про оплату послуг з надання правової допомоги(а.с. 173,174).

Отже, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2 600,00 грн.

Таким чином, рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 вересня 2018 року та додаткове рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2018 року необхідно скасувати, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області - задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 вересня 2018 року та додаткове рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2018 року - скасувати.

У задоволенні позовних вимог Головного управління ДСНС України у Дніпропетровській області до ОСОБА_1, треті особи: начальник Головного управління ДСНС України у Дніпропетровській області Кульбач Андрій Анатолійович, перший заступник начальника Головного управління ДСНС України у Дніпропетровській області Логвіненко Ігор Вікторович, заступник начальника Головного управління ДСНС України у Дніпропетровській області Кудрявцев Дмитро Євгенович, начальник медичної служби Головного управління ДСНС України у Дніпропетровській області Дороніна Олена Миколаївна, начальник 8 ДПРЗ Головного управління ДСНС України у Дніпропетровській області Яровий Олександр Володимирович про захист честі, гідності та ділової репутації юридичної особи, зобов'язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Стягнути з Головного управління ДСНС України у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2 600,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: Н.М. Деркач

Л.О. Каратаєва

І.Ю. Ткаченко