Постанова

Іменем України

27 березня 2019 року

м. Київ

справа № 525/246/17

провадження № 61-8008св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В.,

Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області, ОСОБА_5, Великобагачанська районна державна адміністрація Полтавської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області у складі судді Ячала Ю. І. від 23 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області у складі колегії суддів:

ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, від 21 листопада 2017 року,

ВСТАНОВИВ :

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, ОСОБА_5, Великобагачанської районної державної адміністрації Полтавської області (далі - Великобагачанська РДА Полтавської області) про визнання поновленим та продовженим строку дії договору оренди земельної ділянки, визнання недійсним договору оренди землі, скасування державної реєстрації договору.

Позовна заява мотивована тим, що 30 грудня 2003 року між ним та Великобагачанською РДА Полтавської області був укладений договір оренди земельної ділянки площею 8,00 га із земель державної власності на території Гоголівської селищної ради, строком на 5 років, тобто до 31 грудня 2008 року. В подальшому, 24 червня 2009 року та 14 грудня 2010 року, між позивачем та Великобагачанською РДА Полтавської області було укладено дві додаткові угоди, якими було продовжено строк дії договору оренди землі до 03 листопада 2011 року. Вказував, що він, як орендар, належно виконував свої обов'язки за договором, своєчасно сплачував орендну плату, по закінченню строку дії договору оренди землі продовжував користуватися земельною ділянкою, повідомив орендодавця в установлений строк про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк, на що отримав листа від 05 березня 2013 року, в якому райдержадміністрація зазначила про продовження терміну дії договору оренди землі від 30 грудня 2003 року. Однак, 27 травня 2015 року Головне управління Держземагентство у Полтавській області, правонаступником якого є Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області, уклало договір оренди землі з громадянкою ОСОБА_5, відносно земельної ділянки площею 9,39 га, яка розташована на території Гоголівської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області, яка фактично включає в себе передану йому на підставі договору оренди земельну ділянку площею 8,00 га. Отже, укладення договору

27 травня 2015 року із ОСОБА_5 є порушенням його переважного права на укладення договору оренди земельної ділянки.

Посилаючись на вищевикладене, ОСОБА_4 просив визнати поновленим та продовженим строк дії договору оренди землі від 30 грудня 2003 року, укладеного між ним та Великобагачанською РДА Полтавської області, визнати недійсним договір оренди землі від 27 травня 2015 року, укладений між Головним управлінням Держземагентства у Полтавській області та

ОСОБА_5, та скасувати його державну реєстрацію.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області

від 23 серпня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що договір оренди землі від 30 грудня 2003 року, підписаний між позивачем і райдержадміністрацією, не був укладений, оскільки його не зареєстровано у встановленому законом порядку, а тому оспорюваний договір оренди землі від 27 травня 2015 року жодним чином не порушує прав позивача.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного судуПолтавської області від 21 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, а рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 23 серпня 2017 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову. Зокрема, суд апеляційної інстанції вважав, що місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність у позивача переважного права на поновлення строку дії договору оренди земельної ділянки, з огляду на те, що договір оренди землі від 30 грудня 2003 року, підписаний між позивачем і райдержадміністрацією, не був укладений, оскільки його не зареєстровано у встановленому законом порядку.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводів особи, яка її подала

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що укладений між ним та райдержадміністрацією договір від 31 грудня 2003 року пройшов державну реєстрацію у встановленому законом порядку та в ньому зазначено, що договір зареєстровано Великобагачанською РДА, а тому висновок судів про те, що він є неукладеним і не породжує для сторін жодних наслідків є помилковим.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 01 березня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

30 грудня 2003 року був підписаний договір оренди земельної ділянки між Великобагачанською РДА Полтавської області та ОСОБА_4, відповідно до умов якого останньому передавалася в оренду строком на 5 років земельна ділянка загальною площею 8,00 га, що знаходиться на території Гоголівської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області. На договорі міститься відмітка про те, що він зареєстрований у Великобагачанській РДА, про що в Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис за № 185.

24 червня 2009 року та 14 грудня 2010 року між цими ж самими сторонами були підписані дві додаткові угоди, якими було продовжено строк договору оренди землі до 03 листопада 2011 року.

27 травня 2015 року між Головним управлінням Держземагентства у Полтавській області, правонаступником якого є Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області, та ОСОБА_5 укладено договір оренди земельної ділянки площею 9,39 га, яка розташована на території Гоголівської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області, кадастровий номер НОМЕР_1 державну реєстрацію якого проведено 16 червня 2015 року державним реєстратором Рокитянської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області (а. с. 65, 66, 172-177 т. 1).

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_4 посилався на те, що передана

ОСОБА_5 земельна ділянка площею 9,39 га включає в себе надану йому за договором оренди земельну ділянку площею 8,00 га, а тому укладення між Головним управлінням Держземагентства у Полтавській областіта ОСОБА_5 договору оренди землі порушує його переважне право на оренду землі, встановлене статтею 33 Закону України «Про оренду землі».

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, указана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Відповідно до пункту 10 договору оренди від 30 грудня 2003 року цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Статтею 125 ЗК України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно із частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (частина перша статті 210 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

За змістом статей 18, 20 цього Закону договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом.

Отже, строк дії договору оренди землі, умовами якого передбачено, що відлік строку оренди настає з моменту державної реєстрації цього договору, починається після набрання ним чинності, а не з моменту його укладення.

Набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обов'язки за договором, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) породжує правовідносини, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року № 6-2777цс16.

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивач не набув у встановленому законом порядку права користування спірною земельною ділянкою, оскільки не надав належних та допустимих доказів державної реєстрації договору оренди землі від 30 грудня 2003 року, а тому спірний договір оренди землі від 27 травня 2015 року жодним чином не порушує його прав.

Такий висновок судів є правильним.

Відповідно до пункту 1 Указу Президента України № 134 від 17 лютого

2003 року «Про заходи щодо створення єдиної системи державної реєстрації земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них у складі державного земельного кадастру» на Державний комітет України по земельних ресурсах покладено функції з державної реєстрації земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них у складі державного земельного кадастру.

23 травня 2003 року Державний комітет України по земельних ресурсах видав наказ №135 «Про створення єдиної системи державної реєстрації земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них у складі державного земельного кадастру та удосконалення структури державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», який зареєстровано в Міністерстві юстиції України

27 травня 2003 року за №408/7729, відповідно до якого (пункт 1 та 3 наказу) з 01 липня 2003 року Центр ДЗК на засадах самоокупності і платній основі здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, прав на них і переходу прав (трансакцій), надає фізичним та юридичним особам ефективні послуги у сфері використання даних державного земельного кадастру і державного реєстру земель.

Відповідно до зазначеного вище Указу Президента Державний комітет України по земельних ресурсах видав наказ від 02 липня 2003 року №174, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25 липня 2003 року за

№ 641/7962, яким затверджено Тимчасовий порядок ведення державного реєстру земель, відповідно до якого, функції з реєстрації договорів оренди землі покладені на реєстраторів Державного реєстру земель - структурні підрозділи Центру ДЗК, які вносять відомості до бази даних АС ДЗК, здійснюють видачу та реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, а також ведуть Книгу реєстрації договорів оренди.

Установлено, що договір оренди земельної ділянки від 30 грудня 2003 року, який підписаний між ОСОБА_4 та Великобагачанською РДА Полтавської області, не містить інформації щодо його державної реєстрації уповноваженим на це органом, зокрема Центром державного земельного кадастру, який почав здійснювати таку реєстрацію з 01 липня 2003 року, тобто до підписання між сторонами вказаного договору.

У книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі по Гоголівській селищній раді Великобагачанського району Полтавської області за 2003 рік (а. с. 226-229 т. 1), яка була витребувана місцевим судом з відділу Держгеокадастру у Великобагачанському районі Полтавської області, відсутні записи про державну реєстрацію договору оренди землі

від 30 грудня 2003 року.

Таким чином, установивши, що договір оренди земельної ділянки, підписаний 30 грудня 2003 року між позивачем і Великобагачанською РДА Полтавської області, укладений не був, оскільки його не зареєстровано у встановленому законом порядку, тобто він не породив жодних правовідносин, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін,дійшли обґрунтованого висновку про те, що у позивача не виникло й переважне право, передбачене статтею 33 Закону України «Про оренду землі», на поновлення договору оренди вказаної земельної ділянки. За таких обставин, оспорюваний позивачем договір оренди землі від 27 травня 2015 року жодним чином не порушує його прав, у зв'язку із чим суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Посилання в касаційній скарзі на те, що договір від 30 грудня 2003 року зареєстрований в передбаченому законом порядку, про що міститься запис у такому договорі, є безпідставними, оскільки уповноваженим органом на здійснення реєстрації договорів оренди є Центр Державного земельного кадастру, а не райдержадміністрація, якою було зареєстровано цей договір.

Крім того, строк дії договору оренди землі, підписаний між ОСОБА_4 та Великобагачанською РДА Полтавської області 30 грудня 2003 року, з урахуванням додаткових угод до нього, закінчився 03 листопада 2011 року і до звернення до суду із цим позовом (березень 2017 року) ОСОБА_4 не заявляв про право на укладення договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 23 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 21 листопада 2017 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є.В. Синельников

С.Ф. Хопта

Ю.В. Черняк