Справа № 161/6527/19 Головуючий у 1 інстанції: Олексюк А. В.
Провадження № 22-ц/802/1071/19 Категорія: 48 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л.В.,

суддів - Данилюк В.А., Киці С.Ю.,

з участю секретаря Лимаря Р.С.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_4 , інспектор Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Невар Роман Володимирович про стягнення майнової шкоди за апеляційною скаргою представника відповідача Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 серпня 2019 року

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з даним позовом, обґрунтовуючи його тим, що ОСОБА_5 , 13.01.2019 року, о 11.32 год., керуючи транспортним засобом, марки «Тойота Пріус», номерний знак НОМЕР_1 , по пр. Відродження, що в м. Луцьку, Волинської області, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, не вибрав безпечну швидкість руху та безпечний боковий інтервал, допустив зіткнення із припаркованим транспортним засобом, марки «Фольцваген Пассат», номерний знак НОМЕР_2 , належним ОСОБА_3 , який внаслідок цього, зіткнувся із припаркованим транспортним засобом, марки «Джип Черокі», номерний знак НОМЕР_3 , належним ОСОБА_4 , внаслідок чого, транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги, передбачені п.п. 2.3Б; 12.1 та 13.1 ПДР України.

Постановою Луцького міськрайонного суду від 19.02.2019 року, яка набрала законної сили, ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень.

Згідно звіту № 2019/3856 про оцінку транспортного засобу «Фольцваген Пассат», номерний знак НОМЕР_2 , визначена вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу в результаті ДТП становить 45714,67 грн.

Зазначає, що ОСОБА_5 з 23.10.2017 року проходить службу в поліції та перебуває на посаді поліцейського роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України.

Транспортний засіб марки «Тойота Пріус», номерний знак НОМЕР_1 , належить Департаменту патрульної поліції.

За таких підстав вважає, що відповідач зобов`язаний відшкодувати шкоду, завдану її працівником ОСОБА_5 при виконанні службових обов`язків на підставі трудового договору.

Позивач просить суд стягнути в її користь з відповідача 45714,67 грн. за завдану майнову шкоду та судові витрати по справі.

Ухвалою суду від 14.05.2019 року замінено первісного відповідача з Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції НП України на належного відповідача Департамент патрульної поліції Національної поліції України. Залучено до участі в даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_4 .

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 серпня 2019 року ухвалено позов задовольнити частково.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, адреса: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3, 6, на користь ОСОБА_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , майнову шкоду в розмірі 45714 (сорок п`ять тисяч сімсот чотирнадцять) гривень 67 копійок, завдану внаслідок ДТП, та 1500 (одну тисячу п`ятсот) гривень за оцінку транспортного засобу, за рахунок бюджетних асигнувань.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_3 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок понесених та документально підтверджених витрат по сплаті судового збору, за рахунок бюджетних асигнувань.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_2 покликаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права просить скасувати це рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду скасувати з наступних підстав.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що внаслідок ДТП, яка сталася з вини працівника Департаменту патрульної поліції, автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень, чим ОСОБА_3 завдано майнової шкоди. Оскільки відповідач не надав доказів того, що він вчасно та належним чином повідомив страхову компанію, з якою ним укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, про страховий випадок, який мав місце 13 січня 2019 року то і відсутні підстави для стягнення коштів за шкоду в даному випадку з страхової компанії, а наявні всі підстави для стягнення такої шкоди саме з відповідача Департаменту патрульної поліції.

Проте, такий висновок зроблений помилково, із неправильним застосуванням норм матеріального права та без повного з`ясування дійсних обставин справи.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_5 , 13.01.2019 року, о 11.32 год., керуючи транспортним засобом, марки «Тойота Пріус», номерний знак НОМЕР_1 , по пр. Відродження, що в м. Луцьку, Волинської області, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, не вибрав безпечну швидкість руху та безпечний боковий інтервал, допустив зіткнення із припаркованим транспортним засобом, марки «Фольцваген Пассат», номерний знак НОМЕР_2 , належним ОСОБА_3 , який внаслідок цього, зіткнувся із припаркованим транспортним засобом, марки «Джип Черокі», номерний знак НОМЕР_3 , належним ОСОБА_4 , внаслідок чого, транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги, передбачені п.п. 2.3Б; 12.1 та 13.1 ПДР України.

Постановою Луцького міськрайонного суду від 19.02.2019 року, яка набрала законної сили, ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень (а.с. 6, 7).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 , автомобіль марки «Тойота Пріус», номерний знак НОМЕР_1 , належить Департаменту патрульної поліції (а.с. 10).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 з 23.10.2017 року проходить службу в поліції та перебуває на посаді поліцейського роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (а.с. 8, 9).

Згідно звіту № 2019/3856 про оцінку транспортного засобу «Фольцваген Пассат», номерний знак НОМЕР_2 , визначена вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу в результаті ДТП становить суму 45714,67 грн. (а.с. 11-46).

На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність Департаменту патрульної поліції була застрахована в ПрАТ «Київський страховий дім», що підтверджується полісом № АК/8798483 від 03.04.2019 року.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною першою статті 1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, страхова сума- це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, завдану майну потерпілих, становить 50 000 на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування.

Судом встановлено, що відповідно до страхового полісу серії № АК/8798483 від 03.04.2018 року страховиком відповідача з страховим лімітом 100 000 грн. на момент вчинення ДТП була ПрАТ «Київський страховий дім».

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За загальним правилом, викладеним у пункті 5 частини першої статті 991 ЦК України, страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає спеціальні правила щодо наслідків невиконання страхувальником обов`язку перед страховиком, зокрема з надання своєчасного повідомлення про настання страхового випадку.

Так, підпункт 33.1.4 (до набрання чинності Законом № 3045-VI від 17 лютого 2011 року - підпункт 33.1.2) пункту 33.1 статті 33 вказаного Закону в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачав, що у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про ДТП встановленого зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

У випадку невиконання чи неналежного виконання страхувальником вказаного обов`язку страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника (підпункт 38.1.1 («ґ») пункту 38.1 статті 38 зазначеного Закону).

Таким чином, висновки суду першої інстанції про покладення обов`язку на винуватця ДТП відшкодувати заподіяну шкоду, у випадку відсутності доказів про повідомлення страховика про настання страхового випадку, не узгоджуються з наведеними нормами Закону. Неповідомлення у передбачені законом строки страховика про настання ДТП, не позбавляє страховика обов`язку відшкодувати шкоду потерпілій особі шкоду, заподіяну страхувальником.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) вказала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Позивач звертаючись до суду з даним позовом обґрунтовувала свою позицію тим, що за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи, а тому пред`явила позов саме до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в якому працював ОСОБА_5 , який визнаний винним у вчиненні ДТП. Однак, позивач не врахувала, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) відступила від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, згідно з яким право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи, навіть, якщо його цивільно-правова відповідальність застрахована.

Таким чином, суд першої інстанції вирішуючи спір в даній справі не звернув увагу на те, що коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

З огляду на викладене, а також враховуючи те, що позивач вимагала відшкодування шкоди тільки із юридичної особи завдавача шкоди, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована на підставі договору страхування цивільно-правової відповідальності зі страховиком, висновок суду першої інстанцій про те, що шкода має бути відшкодована тільки юридичною особою заподіювача шкоди у повному обсязі, не беручи до уваги обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування в межах ліміту відповідальності, є неправильним.

В матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_3 зверталась до страхової компанії ПрАТ «Київський страховий дім», в якій застрахована цивільно-правова відповідальність на момент ДТП Патрульної поліції та їй було відмовлено у виплаті страхового відшкодування.

Слід зазначити, що відповідно до рішення Загальних зборів ПрАТ «Київський страховий дім» від 10 серпня 2018 року прийнято рішення про припинення ПрАТ «Київський страховий дім» шляхом ліквідації у добровільному порядку, однак станом на момент розгляду даної справи, як в суді першої інстанції так і під час апеляційного перегляду страхова компанія «Київський страховий дім» не є ліквідованою, а знаходиться лише в стані ліквідації.

Хоча вказаний страховик і перебуває в стані припинення, однак з огляду на положення ст.ст. 20, 41, 52 Закону України «Про обов`язкове страхування наземних транспортних засобів» його зобов`язання перед позивачем із виплати останній страхового відшкодування не припинилось, а отже виконується ним же самим (його ліквідаційною комісією) При цьому ліміт відповідальності даного страховика, з урахуванням нульового розміру франшизи, повністю покриває розмір завданої майнової шкоди.

За таких обставин, суд першої інстанцій дійшов помилкового висновку про обґрунтованість стягнення з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України майнової шкоди у повному обсязі без урахування положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Оскільки висновки суду першої інстанції зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача Департаменту патрульної поліції Національної поліції України задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду від 28 серпня 2019 року в даній справі скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_4 , інспектор Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Невар Роман ОСОБА_6 про стягнення майнової шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь Департаменту патрульної поліції Національної поліції України 1152(одну тисячу сто п`ятдесят дві) гривні 60 копійок сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді