"23" грудня 2019 р.
Справа № 642/999/18
2/642/1044/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2019 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі

головуючого судді Проценко Л.Г.,

за участю секретаря Канаєвої К.М.,

представника відповідачів ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення суми боргу за договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_2 12.03.2018р. звернулася до суду з позовом, в якому, із врахуванням уточнень від 31.05.2018р. просила в рахунок задоволення вимог позивача за договором позики від 15 серпня 2014р. на суму 557048 доларів США, що складається з неповернутої частини позичених коштів у розмірі 20800 доларів США, процентів за користування позикою 13259 доларів США, 3% річних в розмірі 2157 доларів США, неустойки за прострочення виконання в розмірі 520832 доларів США за курсом НБУ на день вирішення справи звернути стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1 за процедурою, згідно ст.38 Закону України «Про іпотеку» шляхом надання права її продажу ОСОБА_2 від власного імені будь-якій третій особі-покупцю за ціною не нижче за звичайної ціни на цей вид майна на підставі оцінки суб`єкта оціночної діяльності або незалежного експерта на момент продажу, але не нижче ніж за визначену згідно звіту ПП «Бюро технічної інвентаризації та оцінки» від 18.05.2018р. на рівні 537998 грн.; зобов`язати відповідачів звільнити вказаний предмет іпотеки від усіх осіб, які ним користуються з дозволу або без такого дозволу, та їх майна, із одночасною передачею предмета іпотеку в управління позивача; стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати.

В обґрунтування позову позивач посилалася на те, що 15.08.2014р. відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 позичили у неї 20800 доларів США, про що було укладено письмовий договір позики із вказаним графіком щомісячного повернення грошових коштів до 15 серпня 2015р., а саме: не пізніше 15 вересня 2014р. - 400 доларів США, не пізніше 15 жовтня 2014р. - 400 доларів США, не пізніше 15 листопада 2014р. - 400 доларів США, не пізніше 15 грудня 2014р. - 400 доларів США, не пізніше 15 січня 2015р. - 400 доларів США, не пізніше 15 лютого 2015р. - 400 доларів США, не пізніше 15 березня 2015р. - 400 доларів США, не пізніше 15 квітня 2015р. - 400 доларів США, не пізніше 15 травня 2015р. - 400 доларів США, не пізніше 15 червня 2015р. - 400 доларів США, не пізніше 15 липня 2015р. - 400 доларів США, не пізніше 15 серпня 2015р. - 16400 доларів США. На забезпечення даного договору позики, з метою забезпечення виконання зобов`язань, позивач та відповідач ОСОБА_3 15.08.2014р. уклали іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Карташовою С.І. в р.№2162, за яким ОСОБА_3 передала ОСОБА_2 в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 . Встановлений договором позики строк остаточного виконання зобов`язань з повернення позичених коштів сплив 15 серпня 2015р., однак відповідачі порушивши взяті на себе зобов`язання з повернення позичених коштів навіть не приступили. Сума процентів за користування позиченими коштами розрахована відповідно до ст.1048 ЦК України рівні облікової ставки НБУ з 15.08.2014р. по 01.03.2018р. складає 13259 доларів США, 3% річних з 16.08.2014р. по 01.03.2018р. складає 2157 доларів США, а неустойки за прострочення виконання у вигляді пені (абз.3 п.1 договору позики у розмірі 2% за кожен день прострочення, починаючи з 11 дня) з 26.09.2014р. по 01.03.2018р. складає 520832 доларів США. Крім того, позивач згідно п.4 договору від 15.08.2014р., зверталася з вимогою на адресу відповідачів про усунення порушень виконання зобов`язань з повернення боргу, з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки та добровільне виселення з квартири 28.10.2016р. Тому з відповідачів підлягає стягненню сума неповернутої частини позики, процентів за користування позикою, трьох процентів річних та неустойки в сумі еквівалентній 557048 доларів США за курсом НБУ на день ухвалення рішення. В іпотечному договорі від 15.08.2014р. застереження про задоволення вимог іпотекодержателя передбачає право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги шляхом продажу від свого імені предмета іпотеки будь якій особі покупцю на підставі купівлі-продажу у порядку встановленому ст.38 Закону України «Про іпотеку», а тому позивач бажає шляхом продажу будь якій третій особі покупцю за ціною не нижче за звичайної ціни на цей вид майна на підставі оцінки суб`єкта оціночної діяльності або незалежного експерта на момент продажу, але не нижче ніж за визначену згідно звіту ПП «Бюро технічної інвентаризації та оцінки» від 18.05.2018р. на рівні 537998 грн. задовольнити свої вимоги. Позивач просить вжити заходи задля збереження предмета іпотеки шляхом передання його в її управління на період до його реалізації разом з рішенням про звернення на його стягнення. Відповідно до п.п.7 п.12 Іпотечного договору від 15.08.2014р. у випадку несплати предмету позики згідно договору, відповідачі зобов`язані звільнити предмет іпотеки, однак добровільно відповідачами це не проводиться.

Заочним рішенням від 02 жовтня 2018 р. позов ОСОБА_2 задоволено.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 08 квітня 2019р. заочне рішення від 02 жовтня 2018 р. скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку.

Відповідачі 02.05.2019р. подали до суду письмовий відзив на позовну заяву, в якому позов не визнали в повному обсязі, просили відмовити в його задоволенні у зв`язку зі спливом строку позовної давності, який необхідно застосувати для кожного місячного платежу за договором позики, оскільки за кожним з них встановлено відповідні дати повернення. На думку відповідачів, позивачка мала звернутися до суду не пізніше 16 вересня 2017р., але звернулася вже після спливу трирічного строку позовної давності. Щодо пені необхідно застосувати позовну давність в один рік, але, оскільки позивачка звернулася з позовом за спливом позовної давності за основним зобов`язанням, то і для застосування пені правові підстави відстуні. В даному випадку кредит брався не для купівлі предмету іпотеки, а тому колишнього власника можливо виселити виключно у інше житлове приміщення.

Позивачка в судове засідання не з`явилася, була повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Подала до суду заяву про розгляд справи в її відсутність.

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася. В заяві про перегляд заочного рішення від 25.02.2019р. зазначала, що за договором позики в 2014р. було сплачено п`ять платежів на загальну суму 3600 доларів США (а.с.155,156), а у відзиві на позов просила у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, застосувати позовну давність, сплив якої є підставою для відмови у позові. (а.с.220-229)

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином.

Представник відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 адвокат Таволжанський М.В. в судове засідання 23 грудня 2019р. на 08.45 год. не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи в його відсутність в якій просив відмовити у позові в повному обсязі. В минулих судових засіданнях надав суду пояснення по суті справи, в яких проти задоволення позову заперечував та просив застосувати до правовідносин строк позовної давності з підстав, викладених у письмових запереченнях, а також зазначив, що виселяти відповідачів з квартири без зазначення іншого конкретного житла неможливо, так як позика не бралася для придбання забезпеченої іпотекою нерухомості.

Вислухавши думку представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

За ч.ч.1,2,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1,3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

За ч.1,3 ст.13, ч.1 ст.49 ЦПК Українисуд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Сторонни користуються рівними процесуальними правами.

Відповідно до ст. 76, ч.1,2,3 ст.77,79,80 ЦПК України:

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За ч.1,5,6 ст.81, ст.89 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст.ст.256,257, ч.1; п.1 ч.2 ст.258, 260, ч.1 ст.261 ЦК України:

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: 1) про стягнення неустойки (штрафу, пені);

Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ст.ст. 266, 267 ЦК України:

Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності.

Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідно до ст.ст. 509, 526, 527 ЦК України:

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Згідно ч.1 ст.530, ст.531, 536, 541, ч.1 ст.543 ЦК України:

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник має право виконати свій обов`язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

У разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

За ст.ст.545, 546 ЦК України:

Прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Згідно 549, ч.1 ст.550, ч.2, 3 ст.551 ЦК України:

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом.

Відповідно до ст. 572, ч.1 ст.575, ч.1, 2 ст.590, ч.1, 2 ст.598, 599, 610 ЦК України:

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст.ст. 610, 611,ч.1 ст.622, ст.625 ЦК України:

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;2) зміна умов зобов`язання;3) сплата неустойки;4) відшкодування збитків та моральної шкоди. У разі порушення боржником негативного зобов`язання кредитор незалежно від сплати неустойки та (або) відшкодування збитків і моральної шкоди має право вимагати припинення дії, від вчинення якої боржник зобов`язався утриматися, якщо це не суперечить змісту зобов`язання. Така вимога може бути пред`явлена кредитором і в разі виникнення реальної загрози порушення такого зобов`язання.

Боржник, який сплатив неустойку і відшкодував збитки, завдані порушенням зобов`язання, не звільняється від обов`язку виконати зобов`язання в натурі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За ст.629, ч.1, 4 ст.631 ЦК України:

Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Як передбачено ст.ст.1046,ч.1 ст.1048, ч.1 ,3 ст.1049, 1050, 1052 ЦК України:

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У разі невиконання позичальником обов`язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов`язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором.

За приписами ч.1, 2 ст.7, ч.1 ст.12, ч.1 ст.ст. 33, 34, ч.1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку»:

За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Якщо вимога за основним зобов`язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов`язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов`язання.

У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду.

У разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

За ч.1, 2 ст.38, ст.ст.39, 40 Закону України «Про іпотеку»:

Якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Протягом тридцятиденного строку з дня отримання такого повідомлення особа, яка має зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, вправі письмово повідомити іпотекодержателя про свій намір купити предмет іпотеки. З дня отримання іпотекодержателем цього повідомлення вказана особа набуває переважне право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя. Якщо таких повідомлень надійшло декілька, право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя належить особі, яка має вищий пріоритет своїх зареєстрованих прав чи вимог.

У разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки;пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації, за умови подання будь-якою із сторін клопотання про необхідність визначення такої ціни (крім реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах). У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов`язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Відстрочка виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки не допускається у разі, якщо: іпотеку включено до іпотечного пулу; відстрочка може призвести до істотного погіршення фінансового стану іпотекодержателя;проти іпотекодавця чи іпотекодержателя порушено справу про банкрутство.

Звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Особи, які проживають у зазначених приміщеннях на умовах договору найму (оренди), не підлягають виселенню, якщо: договір найму (оренди) був укладений до моменту укладення іпотечного договору і про наявність такого договору було доведено до відома іпотекодержателя або такий договір був зареєстрований у встановленому законом порядку; договір найму (оренди) був укладений після укладення іпотечного договору за згодою іпотекодержателя.

Судом встановлено наступні факти і відповідні їм правовідносини.

15 серпня 2014р. між позивачем ОСОБА_2 та відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено письмовий договір позики, за яким позикодавець ОСОБА_2 передала, а позичальники ОСОБА_3 та ОСОБА_4 отримали грошові кошти 275000,00 грн., що на момент укладання договору є еквівалентом 20800 доларів США на умовах повернення грошових коштів щомісячними платежами до 15 серпня 2015р., а саме: не пізніше 15 вересня 2014р. - 400 доларів США, не пізніше 15 жовтня 2014р. - 400 доларів США, не пізніше 15 листопада 2014р. - 400 доларів США, не пізніше 15 грудня 2014р. - 400 доларів США, не пізніше 15 січня 2015р. - 400 доларів США, не пізніше 15 лютого 2015р. - 400 доларів США, не пізніше 15 березня 2015р. - 400 доларів США, не пізніше 15 квітня 2015р. - 400 доларів США, не пізніше 15 травня 2015р. - 400 доларів США, не пізніше 15 червня 2015р. - 400 доларів США, не пізніше 15 липня 2015р. - 400 доларів США, не пізніше 15 серпня 2015р. - 16400 доларів США. За порушення термінів часткових повернень або остаточного розрахунку, позичальники зобов`язані сплатити позичальнику неустойку у вигляді пені в розмірі 2,0 % від простроченої поверненням суми за кожен день такого прострочення, починаючи з одинадцятого дня. (а.с. 10-11)

В забезпечення вищевказаного договору позики, 15 серпня 2014р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, за яким іпотекодавець ОСОБА_3 передала в іпотеку іпотекодержателю ОСОБА_2 трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності іпотекодавцю. Вартість предмета іпотеки у договорі визначена у 360000,00 грн. За п.10 договору, іпотекодержатель здобуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення боржником сплати боргу будь-якого з передбачених договором позики поточних повернень більш ніж на десять днів. Згідно п.13 договору у випадку невиконання Іпотекодавцем письмової вимоги Іпотекодержателя про усунення порушення зобов`язання за договором позики у встановлений Іпотекодержателем термін, таку вимогу Іпотекодержатель може задовольнити за рахунок предмету іпотеки і застереженням визначені можливі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: а) набуття права власності на предмет іпотеки Іпотекодержателем; б) продажу предмета іпотеки будь якій особі та будь яким способом на підставі договору купівлі-продажу у порядку встановленому ст.38 Закону України «Про іпотеку». Право вибору способу задоволення вимог Іпотекодержателя належить Іпотекодержателю і не перешкоджають застосовувати інші встановлені Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. (а.с. 12-13)

Відповідно звіту про визначення ринкової вартості квартири АДРЕСА_1 від 18.05.2018р. за №32018-1349 ринкова вартість цієї квартири становить 537998 грн. (а.с.83-96)

28.10.2016р. ОСОБА_2 направлена відповідачам вимога про усунення порушення виконання зобов`язань з повернення боргу за договором позики. (а.с.17-20)

Відповідачі не приступили до виконання обов`язків з повернення позичених коштів, в порушення умов укладених договорів позики та іпотеки.

12.03.2018р. ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому з врахуванням уточнень від 31.05.2018р. (а.с. 81-82) просила в рахунок задоволення вимог позивача за договором позики від 15 серпня 2014р. на суму 557048 доларів США звернути стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1 ринковою вартістю 537998 грн. та зобов`язати відповідачів звільнити квартиру від осіб, які нею користуються та їхнього майна, із передачею квартири в управління позивача.

У відзиві на позовну заяву від 02.05.2019р. ОСОБА_3 просила в задоволенні позову відмовити у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Судом встановлено, що згідно з умовами договору позики від 15 серпня 2014р. позичальники зобов`язались здійснювати повернення боргу частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки визначені графіком повернення боргу, та щомісячно сплачувати проценти на рівні облікової ставки Національного банку України, оскільки інше не встановлено договором.

Тобто сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язань, встановивши, що останній платіж повинен бути внесеним не пізніше 15 серпня 2015р. і борг має бути погашений.

У такому разі, положення абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору з 15 серпня 2014р. по 15 серпня 2015р. і цей припис може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку договору позики.

Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідачів повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку позики право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачами терміну внесення чергового платежу.

А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання відповідачами обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульований Верховним Судом України у постанові від 06.11.2013р. у справі №6-11 цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема у постановах від 19.03.2014р. у справі №6-20 цс14, від 12.11.2014р. у справі №6-167 цс14, від 03.06.2015р. у справі №6-31 цс15, від 30.09.2015р. у справі №6-2104 цс16 і від 14.12.2016р. у справі №6-2462 цс16.

Отже, оскільки за умовами договору відповідачі мали виконувати зобов`язання, зокрема з повернення позики та зі сплати процентів до 15 числа кожного місяця впродовж строку договору позики (12 місяців), перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу.

А тому, встановлення строку у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами позикодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а насамперед, для визначення позичальникам розміру щомісячних платежів.

Відтак, за наведених умов, початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення.

Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку виплати в повному обсязі, як це стверджує позивач.

Позивач звернувся до суду з позовом 12.03.2018 року, тобто після спливу позовної давності щодо шести щомісячних платежів: 15.09.2014р., 15.10.2014р., 15.11.2014р., 15.12.2014р., 15.01.2015р., 15.02.2015р. з повернення позики та зі сплати процентів.

З огляду на те, що зі спливом строку договору позики 15.08.2015р. припинилося право позивача нараховувати проценти за договором займу, то після 15.08.2015р. позивач не міг такі проценти нараховувати.

Оскільки після спливу строку займу у позивача було відсутнє право нараховувати проценти за договором займу, то вимоги позивача про стягнення таких процентів за період з 15.08.2015р. по 12.03.2018р. є необґрунтованим.

З огляду на зазначене, можна зробити висновки, що відповідачам належить нараховувати заборгованість за договором займу та проценти за шість місячних платежів з 15.03.2015р. по 15.08.2015р. на рівні облікової ставки Національного банку України відповідно до положень ст.1048 ЦК України, яка в зазначений період часу була встановлена на рівні 30% річних.

Таким чином сума боргу в межах дії договору та строків позовної давності складає 18400 доларів США. Проценти за користування грошима з 15.03.2015р. по 15.08.2015р. 154 дні складають 2 328,99 доларів США.

Проценти розраховуються за наступною формулою: сума боргу 18400 доларів США помножити на 30% ставку НБУ, поділити на 100 відсотків, поділити на 154 дні.

Всього заборгованість із позики та процентів в межах строку позовної давності складає 18400 доларів США додати 2328,99 доларів США, що разом дорівнює 20728,99 доларів США.

Згідно з умовами договору позики позичальники зобов`язані здійснювати повернення позики частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором і щомісячно сплачувати проценти за користування грошима, а також сплатити пеню в розмірі 2% від простроченої поверненням суми за кожен день такого прострочення починаючи з одинадцятого дня.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржників повернути увесь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право позикодавця вважається порушеним з моменту недотримання позичальниками строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення і позичальники повинні сплачувати на користь позикодавця неустойку у вигляді пені в розмірі 2% від простроченої поверненням суми за кожен день такого прострочення починаючи з одинадцятого дня.

Щодо нарахування пені необхідно керуватися ст.ст. 549, 550, 551 ЦК України, згідно до яких, пенею є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання і яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання. Проценти на неустойку не нараховуються, та якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Тобто неустойка нараховується в разі порушення боржником зобов`язання (ст.610, п.3 ч.1 ст.611 ЦК України) з першого дня прострочення та до тих пір, поки зобов`язання не буде виконано. Період, за який нараховується пеня за порушення боржником зобов`язання не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто пеня може нараховуватися на суму невиконаного грошового зобов`язання протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано в законі чи договорі.

Разом з тим, відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу і пені) застосовується позовна давність в один рік.

Таким чином, стягнути неустойку (зокрема пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише в межах спеціальної позовної давності, яка згідно із частиною першою ст.260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст.ст.253-255 ЦК України від дня порушення грошового зобов`язання.

Оскільки договором позики (а.с.10-11) передбачено відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України неустойку у вигляді пені в розмірі 2% від простроченої поверненням суми за кожен день такого прострочення, стягненню підлягає пеня за останні 365 днів. Розмір пені обчислюється від суми заборгованості та нарахованих відсотків, що підлягають стягненню: 18400 доларів США+2328,99 доларів США що разом дорівнює 20728,99 доларів США.

Два відсотки від цієї суми складає 414,58 доларів США (20728,99 помножити на 2 та поділити на 100)

Тому, в межах позовної давності лежить пеня в розмірі 151321,70 доларів США (414,58 доларів США помножити на 365 днів)

Частина 2 ст.625 ЦК України передбачає застосування відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч.1 ст.631 ЦК України).

Відповідно до позовних вимог щодо застосування відповідальності, передбаченої ч.2 ст.625 ЦК України встановлений загальний строк позовної давності у три роки (ст.257 ЦК України).

Особливість правової природи цієї відповідальності в тому, що 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу.

Проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і не ототожнюються із санкціями за виконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань.

Враховуючи, що сума боргу в межах дії договору та строків позовної давності складає 18400 доларів США, а прострочка становить 154 дні, сума 3% річних від простроченої поверненням суми боргу складає 232,90 доларів США, та розрахована наступним чином:

1) 18400 доларів США помножити на 3 та поділити на 100=552 доларів США.

2) 552 долари США поділити на 365 днів та помножити на 154 дні прострочки дорівнює 232,90 доларів США.

Таким чином сума неповернутої позики складає 18400,00 доларів США, проценти за користування грошима 2328,99 доларів США, пеня 151321,70 доларів США, 3% річних 232,90 доларів США, а усього сума заборгованості за договором позики на час звернення до суду складає 172283,59 доларів США.

Аналогічні правові висновки містяться в постановах Верховного Суду України від 06.11.2013р., та від 28.03.2018р., справа №449/9519/12, провадження №14-10цс18.

Оскільки в договорі позики визначено повернення грошових коштів в еквіваленті до долару США, та в уточненому позові ОСОБА_2 просить визначити розмір боргу в доларах США за курсом НБУ на день вирішення справи, сума боргу в гривні станом на дату ухвалення судового рішення 23.12.2019р. за офіційним курсом НБУ 2329,1225 становить 4 012 484,81 грн.

Позовні вимоги у частині звернення стягнення та реалізації предмету іпотеки ґрунтуються на наведених вище положеннях Закону України «Про іпотеку», ЦК України, договорах позики та іпотеки, оскільки відповідачі порушили умови договору позики від 15.08.2014р. та не виконали своїх зобов`язань.

Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов`язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов`язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов`язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов`язанням відсутня.

Це узгоджується також з правовими позиціями, викладеними в постанові ВСУ від 03.02.2016р. у справі №6-1080 цс15,

Разом з тим, позовні вимоги в частині зобов`язання відповідачів звільнити предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_2 від усіх осіб, що користуються предметом іпотеки з їх дозволу або без такого дозволу та їхнього майна, є необґрунтованим, оскільки суперечать ст.ст.38-40 Закону України «Про іпотеку» та п.13 Іпотечного договору від 15.08.2014р. Крім того, доказів, що будь-які конкретні особи чинять перепони у реалізації іпотечного застереження, матеріали справи не містять.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, а саме сплачений позивачкою судовий збір 8810,00 грн. пропорційно до розміру задоволених вимог підлягають стягненню на користь позивача з відповідачів у рівних частинах.

Так, суму визнаних судом вимог за договором позики 172283,59 доларів США необхідно помножити на суму сплаченого судового збору 8810 та поділити на суму первісних вимог 557048 доларів США, що дорівнюватиме 2724,75 грн.

Таким чином, з кожного із відповідачів підлягає стягненню по половині цієї суми, тобто 1362,38 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 141, 211, 247, 259, 263, 264, 273 ЦПК України, ст.ст. 251, 252, 526, 527, 530, 549, 610,611, 616, 625, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, ст.ст. 3, 7, 33, 34, 38,39 Закону України "Про іпотеку", суд -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення суми боргу за договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити частково.

В рахунок задоволення вимог позивача ОСОБА_2 (РНОКППНОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) до відповідачів ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 ), ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , АДРЕСА_5 ) за договором позики від 15 серпня 2014 року на суму 172283 (сто сімдесят дві тисячі двісті вісімдесят три) доларів США 59 центів (що складається з неповернутої частини позичених грошових коштів в розмірі 18400,00 доларів США, 2328,99 доларів США процентів за користування грошима, 151321,70 доларів США пені, 232,90 доларів США 3% річних), що є еквівалентом 4 012 484 (чотири мільйони дванадцять тисяч чотириста вісімдесят чотири) грн. 81 коп. за офіційним курсом НБУ станом на 23.12.2019р. звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 за процедурою, згідно ст. 38 Закону України «Про іпотеку» - шляхом надання ОСОБА_2 права продати її від власного імені будь-якій третій особі-покупцю за ціною не нижче за звичайної ціни на цей вид майна на підставі оцінки суб`єкта оціночної діяльності або незалежного експерта на момент продажу, але не нижче ніж за визначену згідно звіту ПП «Бюро технічної інвентаризації та оцінки» від 18.05.2018р. за реєстраційним номером №3079659_18052018_1349 на рівні 537998 (п`ятсот тридцять сім тисяч дев`ятсот дев`яносто вісім) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКППНОМЕР_2 , АДРЕСА_4 ), ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , АДРЕСА_5 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКППНОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) судовий збір в розмірі по 1362 (одна тисяча триста шістдесят дві) грн. 38 коп. з кожного.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.Г. Проценко