ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2019 року

м. Харків

Справа №615/1655/16ц

Провадження № 22-ц/818/1114/19

Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Маміної О.В.

Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря Кучер Ю.Ю.

Учасники справи :

Позивач: ОСОБА_2, представник позивача ОСОБА_3

Відповідач: Державне підприємство «Харківське обласне сільськогосподарське підприємство по племінній справі у тваринництві»,

Треті особи: Міністерство аграрної політики та продовольства України, приватний нотаріус Валківського районного нотаріального округу Харківської області Демяненко Валентина Олександрівна

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові

апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Валківського районного суду Харківської області від 05 листопада 2018 року, ухвалене суддею Токмаковою А.П.,

в с т а н о в и в:

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом, в якому просила стягнути з Державного підприємства «Харківське обласне сільськогосподарське підприємство по племінній справі у тваринництві» грошову компенсацію за невикористану померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 щорічну відпустку, 18.09.2018 року представник позивача ОСОБА_6 подав клопотання, в якому просив нести зміни та доповнити резолютивну частину позовної заяви щодо періодів невикористаної щорічної відпустки, за які підлягає стягненню грошова компенсація, а саме: з 02 серпня 1997 року по 01 серпня 1998 року - 24 дні; з 02 серпня 1998 року по 01 серпня 1999 року - 24 дні; з 02 серпня 1999 року по 01 серпня 2000 року - 24 дні; з 02 серпня 2000 року по 01 серпня 2001 року - 24 дні; з 02 серпня 2001 року по 01 серпня 2002 року - 24 дні; з 02 серпня 2002 року по 01 серпня 2003 року - 24 дні; з 02 серпня 2003 року по 01 серпня 2004 року - 24 дні; з 02 серпня 2004 року по 01 серпня 2005 року - 24 дні; з 02 серпня 2005 року по 01 серпня 2006 року - 31 день; з 02 серпня 2006 року по 01 серпня 2007 року - 31 день; з 02 серпня 2007 року по 01 серпня 2008 року - 31 день; з 02 серпня 2008 року по 01 серпня 2009 року - 31 день; з 02 серпня 2009 року по 01 серпня 2010 року - 31 день; з 02 серпня 2010 року по 01 серпня 2011 року - 31 день; з 02 серпня 2011 року по 01 серпня 2012 року - 31 день; з 02 серпня 2012 року по 03.12.2012 року - 10 днів, а всього 419 днів в розмірі 136350,98 грн.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що ОСОБА_5 з 02.08.1994 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 працював на посаді директора Державного підприємства «Харківське обласне сільськогосподарське підприємство по племінній справі у тваринництві» за контрактом.

Наказом №233-л від 03 грудня 2012 року Міністерства аграрної політики та продовольства України контракт, реєстраційний номер 4550 від 22.02.2011р. ІНФОРМАЦІЯ_1 з ОСОБА_5 розірвано у зв'язку з його смертю.

ОСОБА_2 прийняла спадщину після свого померлого мужа, тому має право згідно ч.6 ст.83 КЗпП України отримати на підприємстві грошову компенсацію за невикористані ним дні щорічної відпустки, яка в разі смерті працівника виплачується спадкоємцям. Але відповідач після смерті ОСОБА_5 при проведенні розрахунку в зв'язку з його смертю не виплатив зазначену компенсацію, чим, на їх думку, порушив права спадкоємця.

Рішенням Валківського районного суду Харківської області від 05 листопада 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_2 про стягнення з Державного підприємства «Харківське обласне сільськогосподарське підприємство по племінній справі у тваринництві» грошової компенсації за невикористану померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 щорічну відпустку відмовлено.

Рішення суду вмотивовано тим, що позивачем та його представниками не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів в обґрунтування позовних вимог щодо ненадання ОСОБА_5 щорічних відпусток за період роботи на посаді керівника ДП «Харківське обласне сільськогосподарське підприємство по племінній справі у тваринництві» або неможливості їх використання (не з його вини), що має бути оформлено в передбаченому законом порядку.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі стягнувши грошову компенсацію за невикористані померлим ОСОБА_5 щорічні відпустки у сумі 136 350,98 грн.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що щорічна відпустка входить до складу фонду та є елементом додаткової заробітної плати, тобто згідно ст. 2 Закону України «Про оплату праці» відноситься до компенсаційних виплат, які підлягають стягненню з підприємства у разі виникнення спору, що випливає з трудових правовідносин.

Так, коли звільнення працівника мало місце з інших підстав, не пов'язаних зі смертю останнього, застосовуються спеціальні норми законодавства. У спеціальних нормах ч.6 ст. 83 КЗпП України та ч.6 ст. 24 ЗУ «Про відпустки» якими передбачено виплату компенсацій за невикористані відпустки спадкоємцями померлого працівника, визначено, що така компенсація виплачується за всі дні усіх невикористаних відпусток, тобто без поділу на час їхнього утворення та підстав невикористання.

Відповідно до рішення Конституційного суду України №8-рп/2013 від 15.10.2013 працівник має право на отримання державних гарантій з оплати праці, не обмежене будь-яким строком, незалежно від здійснення роботодавцем своїх обов'язків щодо їхнього нарахування.

Крім того, право працівника у будь-який час використати дні невикористаної ним відпустки було роз'яснення також в листі Міністерства праці та соціальної політики України від 22.08.2008 №33/13/116-08 «Щодо виплати компенсації за невикористані дні щорічної відпустки».

В судове засідання сторони не з"явились. Відповідач просив розглядати справу за його відсутності. Представник позвача просила відкласти розгляд справи посилаючись на невіконання відповідачем вимог суду про витребування доказів. Судова колегія вважає за можливе з метою дотримання строків розгляду справи розглянути справу за відсутності представника позивача, оскільки відповідач виконав вимоги суду і надав відповідні докази. Крім того. матеріали справи є достатніми для перегляду рішення суду в апеляційному порядку.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів в обґрунтування позовних вимог щодо ненадання ОСОБА_5 щорічних відпусток за період роботи на посаді керівника ДП «Харківське обласне сільськогосподарське підприємство по племінній справі у тваринництві» або неможливості їх використання (не з його вини), що має бути оформлено в передбаченому законом порядку.

Судова колегія не погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

На підставі наказу генерального директора Національного об'єднання по племінній справі у тваринництві № 22 від 27.07.1994 року ОСОБА_5 з 02.08.1994 року призначено виконуючим обов'язки директора Валківського племпідприємства Харківської області.

Згідно з наказом по Міністерству сільського господарства України № 818-к від 19.08.1994 року ОСОБА_5 призначений директором Валківського підприємства по племінній справі в тваринництві, приступив до виконання обов'язків директора на підставі наказу по підприємству № 54 від 28.08.1994 року.

Із наказу Міністерства сільського господарства і продовольства № 2258-к від 05.12.1995 року слідує, що у відповідності з Указом Президента України від 19.06.1995 року № 459/95 переукладено контракт з директором Валківського державного підприємства по племінній справі у тваринництві Харківської області ОСОБА_5 строком на 4 роки з 28.11.1995 року до 28.11.1999 року.

28.11.1995 року з керівником підприємства, ОСОБА_5 укладено контракт з терміном дії з 28.11.1995 року до 28.11.1999 року, п.16 якого передбачає, що керівнику надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 24 робочих днів. Оплата відпустки проводиться виходячи із його середньоденного заробітку, обчисленого у порядку, встановленому КМУ. У разі відпустки надається матеріальна допомога на оздоровлення у розмірі одного посадового окладу. Керівник визначає час та порядок використання своєї щорічної відпустки (час початку та завершення, поділ її на частини і т.п.) за погодженням з Органом управління майном. За 2 місяці до закінчення терміну дії контракту він може бути за угодою сторін продовжений або укладений на новий чи інший термін.

Відповідно до наказу Міністерства агропромислового комплексу №574-к від 24.11.1999 року продовжено строк дії контракту від 28.11.1995 року № 1031 з директором Валківського державного підприємства по племінній справі в тваринництві Харківської області ОСОБА_5 на 5 років з 29.11.1999 року до 29.11.2004 року. Дані про укладення відповідного контракту, суду не надані.

Як вбачається з Довідки директора Харківського облдержпідприємства № 182 від 30.11.2016 року на основі Постанови Ради Міністрів УРСР від 30.01.1981 року та Наказу по Харківському облплемоб'єднанню №115 від 13.06.1981 р. на базі держплемстанції і племоб'єднання створено Валківське міжрайонне племоб'єднання.

На підставі наказу № 38-А від 09.03.1998 року «Валківське державне підприємство по племінній справі у тваринництві» було перейменовано у «Валківське державне сільськогосподарське виробниче підприємство по племінній справі у тваринництві» на підставі Статуту, зареєстрованого юридичним управлінням Міністерства, Валківською районною державною адміністрацією (розпорядження №75 від 06.03.1998 року).

На виконання наказу Міністерства Аграрної політики України від 12.01.2004 року м. Київ «Валківське державне сільськогосподарське виробниче підприємство по племінній справі» надалі перейменовано в Державне підприємство «Харківське обласне сільськогосподарське підприємство по племінній справі у тваринництві».

Згідно наказу Міністерства аграрної політики України № 332а-к від 03.06.2005 року ОСОБА_5 призначено за контрактом на посаду директора ДП «Харківське обласне сільськогосподарське підприємство по племінній справі у тваринництві» строком на 5 років з 03.06.2005 року по 03.06.2010 року.

03.06.2005 року між Міністерством та ОСОБА_5 укладено контракт з терміном дії з 03.06.2005 року по 03.06.2010 року, який містить аналогічні умови, крім визначення строку щорічної оплаченої відпустки керівника, а саме тривалістю 31 календарний день.

На підставі наказу Міністерства аграрної політики України № 45-п від 22.02.2011 року ОСОБА_5 призначено за контрактом на посаду директора ДП «Харківське обласне сільськогосподарське підприємство по племінній справі у тваринництві» строком на 2 роки з 22.02.2011 року по 22.02.2013 року. В цей же день 22.02.2011 року укладено відповідний контракт з терміном дії з 22.02.2011 року по 22.02.2013 року.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, виданого ІНФОРМАЦІЯ_1 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Валківського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 129 ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ст. 43 Конституції України усі громадяни України мають право на своєчасне одержання винагороди за працю, а згідно ст. 48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Згідно приписів ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплати всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення . Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

З наказу ДП «Харківське обласне сільськогосподарське підприємство по племінній справі у тваринництві» № 57-К(А) від 03.12.2013 року вбачається, що згідно наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України № 233-к від 03.12.2012 року контракт, реєстраційний номер 4550 від 22.02.2011 р. з ІНФОРМАЦІЯ_1 з ОСОБА_5 розірвано у зв'язку зі смертю.

Як вбачається з трудової книжки серії НОМЕР_2, виданій 06.05.1982 року період працевлаштування ОСОБА_5 в ДП «Харківське обласне сільськогосподарське підприємство по племінній справі у тваринництві», значиться з 02.08.1994 року по 03.12.2012 року.

На підставі Наказу ДП «Харківське обласне сільськогосподарське підприємство по племінній справі у тваринництві» №7 від 25.01.1996 року ОСОБА_5 надано тарифну відпустку з 01.02.1996 року по 28.02.1996 року включно за період з 02.08.1994 року по 01.08.1995 року.

Згідно Наказу № 99 ОСОБА_5 перебував у черговій щорічній відпустці з 13.08.1999 року по 10.09.1999 року за період з 02.08.1994 року по 01.08.1995 року.

Згідно наказу № 11-К від 19.07.2001 року перебував у черговій тарифній відпустці з 20.07.2001 року по 19.08.2001 року за період з 02.08.1996 року по 01.08.1997 року.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 перебував в черговій відпустці двічі за один і той же період з 02.08.1994 року по 01.08.1995 року. При цьому, судова колегія вважає, що цей період було зазначено помилково замість з 02.08.1995 по 01.08.1996, оскільки наступна відпустка була надана за період з 02.08.1996 року по 01.08.1997 року, що свідчить про використання відпустки за попередні роки (том 2 а.с.53-55).

Ст.74 КЗпП України, ст.ст.2,6 ЗУ «Про відпустки» передбачають право громадян, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, на щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

Зокрема, ст.2 ЗУ «Про відпустки» встановлює беззастережно право на відпустки громадян України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи.

Право на відпустки забезпечується: гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом; забороною заміни відпустки грошовою компенсацією, крім випадків, передбачених статтею 24 цього Закону.

Відповідно до положень ст.75 КЗпП України щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відліковується з дня укладення трудового договору.

Ст.79 КЗпП України передбачає, що щорічні основна та додаткові відпустки повної тривалості у перший рік роботи надаються працівникам після закінчення шести місяців безперервної роботи на даному підприємстві, в установі, організації.

У разі надання зазначених відпусток до закінчення шестимісячного терміну безперервної роботи їх тривалість визначається пропорційно до відпрацьованого часу, крім визначених законом випадків, коли ці відпустки за бажанням працівника надаються повної тривалості.

Щорічні відпустки за другий та наступні роки роботи можуть бути надані працівникові в будь-який час відповідного робочого року.

Черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості їх відпочинку.

Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов'язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну.

Невикористана частина щорічної відпустки має бути надана працівнику, як правило, до кінця робочого року, але не пізніше 12 місяців після закінчення робочого року, за який надається відпустка.

Ст.80 КЗпП України вказує, що щорічна відпустка за ініціативою власника або уповноваженого ним органу, як виняток, може бути перенесена на інший період тільки за письмовою згодою працівника та за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) у разі, коли надання щорічної відпустки в раніше обумовлений період може несприятливо відбитися на нормальному ході роботи підприємства, установи, організації, та за умови, що частина відпустки тривалістю не менше 24 календарних днів буде використана в поточному робочому році.

У разі перенесення щорічної відпустки новий термін її надання встановлюється за згодою між працівником і власником або уповноваженим ним органом. Якщо причини, що зумовили перенесення відпустки на інший період, настали під час її використання, то невикористана частина щорічної відпустки надається після закінчення дії причин, які її перервали, або за згодою сторін переноситься на інший період з додержанням вимог статті 12 Закону України "Про відпустки".

Ст.79 КЗпП України та ст.10 ЗУ «Про відпустки» зобов'язують власника повідомляти працівника про початок відпустки не пізніш, як за два тижні до початку відпустки. В свою чергу працівникові також рекомендується свою вимогу про перенесення часу надання відпустки оформляти шляхом подання відповідної заяви на ім'я власника.

Відповідно до вимог ст.80 КЗпП України та ст.11 ЗУ «Про відпустки» забороняється ненадання щорічних відпусток повної тривалості протягом двох років підряд.

За змістом ч.6 ст.83 КЗпП України, ст.24 ЗУ «Про відпустки» у разі смерті працівника грошова компенсація за не використані ним дні щорічних відпусток, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, виплачується спадкоємцям.

Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №32267546 від 06.11.2012 після смерті ОСОБА_5 у відповідності до положень ст. 1216, 1218 ЦК України спадщину прийняла ОСОБА_2 позивач у справі.

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3, виданого 15.10.1988 року Палацом урочистих подій «Жовтневий» м. Харкова, актовий запис № 1083 ОСОБА_2 перебувала з ОСОБА_5 в зареєстрованому шлюбі.

В зв'язку з прийняттям спадщини ОСОБА_2 в усному порядку зверталася до ДП «Харківське обласне підприємство по племінній справі у тваринництві» з вимогою про проведення розрахунку по невикористаним ОСОБА_5 щорічним відпусткам, однак вказані вимоги залишені без задоволення.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Об'єктом відносин спадкування виступають права та обов'язки спадкодавця у їх сукупності, що належали йому на момент смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що питання коли звільнення працівника мало місце з інших підстав, не пов'язаних зі смертю останнього, застосовуються спеціальні норми законодавства. У спеціальних нормах ч.6 ст. 83 КЗпП України та ч.6 ст. 24 ЗУ «Про відпустки» судова колегія приходить до наступного.

Так, з аналізу змісту ст.116 КЗпП України вбачається, що в день звільнення працівникові виплачуються всі грошові суми від підприємства, установи, організації, право на отримання яких він має за законом.

Згідно з ст.83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи.

Аналогічне положення міститься в статті 24 Закону України «Про відпустки».

Компенсація невикористаної відпустки грошовими коштами проводиться при звільненні працівника за умови, що станом на дату звільнення він не реалізував право на використання такої відпустки.

Таким чином, обов'язок по виплаті компенсації за невикористану відпустку при звільненні працівника покладається на роботодавця незалежно від прохання працівника про виплату такої компенсації.

Виходячи з сукупного аналізу положень ст.24 Закону України «Про відпустки» та ст.ст.47, 83 КЗпП України, грошова компенсація за невикористану щорічну відпустку відноситься до сум, які належать працівникові при звільненні, в розумінні ст.116 КЗпП України, та підлягає виплаті разом з іншими сумами в день його звільнення.

Як вбачається з матеріалів справи на час видачі наказу про звільнення позивача в 2013 році, ОСОБА_5 в наказі про звільнення від 03.12.2013 року №57-К (А) не зазначено про наявність невикористаної відпустки (том 1 а.с.22).

Законом України від 29.05.2001 року №2481-111 ратифіковано Конвенцію Міжнародної організайії праці №132 1970 року про оплачувані відпустки. Згідно ст.12 Конвенції угоди про відмову від права на мінімальну щорічну оплачувану відпустку чи про невикористання такої відпустки з заміною її компенсацією чи іншим способом визнаються недійсними чи забороняються. Це правило є обов'язковим для виконання на території України.

Саме з цих загальних положень про неможливість заміни відпустки компенсацією, в абз.4 п.23 Пленуму ВСУ в Постанові від 24.12.1999 р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» визначено, що розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно ст.83 КЗпП вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаноі ним основної и додаткової щорічної відпустки та додаткової відпустки для працівників, які мають дітей (ст.182-1 КЗпП), тільки в разі звільнення його з роботи, а під час неї - лише за частину цих відпусток за умови, що тривалість наданих йому при цьому щорічної й додаткової відпусток становить не менше 24 календарних днів та що працівник не є особою віком до 18 років.

В абз.4 цього пункту зазначається про відпустки за попередні роки: якщо працівник з незалежних від нього причин (не з його вини) не використав щорічну відпустку і за роки, що передували звільненню, суд на підставі ст.238 КЗпП має право стягнути грошову компенсацію за всі дні невикористаної відпустки. Разом з тим, у випадку, якщо працівник не використав відпустки за роки, що передували звільненню, питання виплати йому компенсації ставиться в залежність від причини невикористання ним цих відпусток: чи з його вини чи без його вини.

Виходячи з вище викладеного судова колегія приходить до висновку, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, дослідивши обставини справи повно, надавши належну оцінку доказам у справі, дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 1227 Цивільного кодексу України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім'ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Тобто виплата всіх належних померлому працівнику сум має виконуватись родичам померлого в день звернення. Якщо ніхто з родичів померлого до підприємства не звернеться, заробітна плата включається до складу спадщини. В такому випадку отримати її зможуть лише спадкоємці на підставі свідоцтва про спадщину.

Заробітна плата померлого працівника нараховується за фактично відпрацьований ним у місяці смерті час.

Відповідно до п.2 Порядку обчислення середньої заробітньої плати, затвердженого КМУ №100 від 8 лютого 1995 року для виплати компенсації за невикористані відпустки обчислення середньої зарплати провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

З огляду на це, доводи апеляційної скарги про розрахунок компенсації за невикористані відпустки з розрахунку заробітньої плати за 2017 рік, за умов, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, судова колегія відхиляє.

Вважає правильним погодитись з розрахунком наведеним відповідачем в заяві від 2.11.2018 року (том 2 а.с.47-52) зі змісту якого вбачається, що середню заробітню плату взято за життя ОСОБА_5 за останні 12 місяців його роботи в сумі47891 грн. 28 коп.. Середньоденна зарплата складала 134,53 грн., а сума компенсації за 332 дні склала 44663 грн. 96 коп., яка і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Заперечення відповідача стосовно спливу позовної давності, судова колегія не приймає, оскільки відповідно до вимог діючого законодавства право на спадкове майно належить спадкоємцю з моменту прийняття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України).

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.376, ст.ст.381 - 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Валківського районного суду Харківської області від 05 листопада 2018 року - скасувати. Ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Харківське обласне сільськогосподарське підприємство по племінній справі у тваринництві» на користьОСОБА_2 грошову компенсацію за невикористану померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 щорічну відпустку за період з 02.08.1994 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 у сумі 44663 (сорок чотири тисячі шістсот шістдесят три гривні) 96 коп.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук

Повний текст постанови складено 29 березня 2019 року