Справа №521/5887/17
Провадження №2/521/222/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2019 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Поліщук І.О.,

при секретарі - Бєрової А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1, до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, як законного представника малолітніх дітей ОСОБА_5, ОСОБА_6, КП «ЖКС «Хмельницький» за участю третіх осіб - Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської Ради, Малиновського районного відділу м. Одеси ГУ ДМС України в Одеській області про визнання осіб такими що втратили право користування житловим приміщенням, вселення та зобов'язання укласти договір найму житлового приміщення, за позовом третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними, вселення та усунення перешкод в користуванні квартирою, -

В С Т А Н О В И В:

До Малиновського районного суду міста Одеси звернувся з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, як законного представника малолітніх дітей ОСОБА_5, ОСОБА_6, КП «ЖКС «Хмельницький» за участю третіх осіб - Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської Ради, Малиновського районного відділу м. Одеси ГУ ДМС України в Одеській області в якому просить суд визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 у зв'язку з отриманням іншого житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 в порядку поліпшення житлових умов, вселити його в квартиру АДРЕСА_1, визнати його наймачем квартири АДРЕСА_1 з укладенням між ним та КП ЖКС «Хмельницький» (дільниця №2) договору найму. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що двокімнатна квартира АДРЕСА_1 належить до державного житлового фонду, особовий рахунок відкрито на відповідача ОСОБА_2. Позивач народився у м. Одесі ІНФОРМАЦІЯ_3, з народження зареєстрований за адресою АДРЕСА_1, де подень смерті був зареєстрований його батько - ОСОБА_8. За цією ж адресою зареєстровані відповідачі - ОСОБА_2 двоюрідний брат позивача, ОСОБА_3- дядько позивача та малолітні діти ОСОБА_2 - ОСОБА_5 та ОСОБА_6. Впродовж багатьох років відповідачі не пускали його з батьком до спірної квартири, у зв'язку з чим постійно ініціювалися судові процеси. У 2007 році виконуючи рішення Малиновського районного суду м. Одеси про вселення, виконавча служба вселила їх до квартири, проте проживати там було неможливо із-за скандалів, сварок які вчинялися відповідачами. Тривалий час ОСОБА_1 проживав у хрещеної матері ОСОБА_9, яка була його опікуном. Позивач вказує, що його батько ОСОБА_8 постійно притягався до кримінальної відповідальності, останній раз був засуджений до позбавлення волі на 14 років, звільнився у 2015 році, однак відповідачі їх до квартири не впустили, що стало приводом для звернення до суду з новим позовом про вселення. ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_4, справу за його позовом про вселення у тому числі і позивача ОСОБА_1 закрито у зв'язку зі смертю ОСОБА_8. Опікун ОСОБА_1 - ОСОБА_9 постійно зверталася до відповідачів з питання про його вселення до спірної квартири, однак вони заперечують проти проживання позивача за місцем реєстрації. Позивач вказує, що станом на 23.11.2017 року з ним в квартирі зареєстровано ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2. Проте вже тривалий час ще з 2003 року вони не проживають в даній квартирі, оскільки забрали свої речі та залишили спірну квартиру добровільно у порядку поліпшення житлових умов, а саме у зв'язку з отриманнями ними іншого житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2. Позивачу також відомо, що неповнолітні діти виїхали ще 14 липня 2015 року за кордон до Російської Федерації разом зі своєю матір'ю ОСОБА_4. Оскільки відповідачі чинять йому перешкоди у користуванні спірною квартирою, ОСОБА_1 вимушений звернутися з даним позовом до суду. ОСОБА_7 звернулася до суду з позовом в якості третьої особи з самостійними вимогами до ОСОБА_2, в якому просить суд визнати неправомірними дії ОСОБА_2 в у здійсненні перешкод у користуванні квартирою, усунути перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом передачі ключів від квартири, вселити ОСОБА_7 у спірну квартиру з правом постійного користування. Позов обґрунтовано тим, що вона є дружиною покійного ОСОБА_8. За життя ОСОБА_8 неодноразово був засуджений до покарання пов'язаного з позбавленням волі, а тому за відсутності чоловіка її нікому було захистити від свавілля відповідача. Після того як її чоловік ОСОБА_8 звільнився з місць позбавлення волі, вони намагалися зайти до квартири д ОСОБА_8 був зареєстрований, однак їм цього не вдалося зробити, оскільки відповідачем ОСОБА_2 та ОСОБА_3 змінили замки у вхідних дверях квартири. ОСОБА_3 не впустив їх до квартири, і дані обставини призвели до різкого погіршення стану здоров'я чоловіка та його термінової госпіталізації. ОСОБА_7 вважає, що оскільки була дружиною покійного ОСОБА_8, деякий час разом з ним та його сином ОСОБА_1 проживала у спірній квартирі, а тому набула право користування цим житлом.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав з підстав викладених у позовній заяві та просив їх задовольнити, стосовно позову третьої особи ОСОБА_7 зазначив, що оскільки вимоги до його довірителя ОСОБА_7 не заявляла, то стосовно розгляду її позову покладаються на розсуд суду.

Третя особа ОСОБА_7 в судовому засіданні заявлені нею позовні вимоги підтримала з підстав викладених у заяві, та додатково показала суду, що з покійним ОСОБА_8 спочатку перебувала у фактичних шлюбних відносинах, а потім у зареєстрованому шлюбі. У чоловіка є син - позивач ОСОБА_1. За життя ОСОБА_8 вихованням сина особливо не займався, оскільки відбував покарання у місцях позбавлення волі за тяжкі злочини. Вона також не виховувала ОСОБА_1 оскільки не мала власного житла, хлопчика виховувала його хрещена мати - ОСОБА_9. ОСОБА_7 вказувала що деякий час з чоловіком та сином проживала у спірній квартирі, однак відповідачі ОСОБА_2 та його батько ОСОБА_3 постійно чинили перешкоди у користуванні житлом, міняли замки, влаштовували сварки, викликали поліцію. ОСОБА_7 вважає, що набула право постійного користування спірною квартирою, що є підставою для звернення до суду. Багато років між членами сім ї ОСОБА_3 тривають судові процеси, вона як дружина покійного ОСОБА_3 має право на проживання та користування квартирою АДРЕСА_1, тому звернулася до суду з самостійними вимогами.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, його інтереси в судовому засіданні представляв ОСОБА_3.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав, розповів суду, що його рідний брат - ОСОБА_8 вів аморальний спосіб життя, зловживав алкогольними напоями, постійно вчиняв важки злочини та відбував покарання у місцях позбавлення волі. ОСОБА_1 за документами значиться сином ОСОБА_8, однак у нього особисто є сумніви що позивач є сином ОСОБА_8. У ті періоди коли ОСОБА_8 не відбував покарання жити ним в одній квартир було важко, тому постійно відбулися конфлікти, ініціювалися судові процеси. ОСОБА_3 підтвердив що рішенням апеляційного суду Одеської області від 03 лютого 2005 року було відмовлено у задоволенні його вимог до ОСОБА_8 про визнання втративши право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1. Прийнято рішення про його виселення, виселення ОСОБА_10, ОСОБА_11 з кв.АДРЕСА_1. ОСОБА_3 пояснив, що кв.АДРЕСА_2 була отримана його дружиною ОСОБА_10 за місцем роботи, на склад сім ї дві особи тобто ще він - чоловік та донька ОСОБА_11, а син ОСОБА_2 залишився у спірній квартирі зареєстрованим де і проживав. Після рішення апеляційного суду, він за згодою сина -ОСОБА_2 знову прописався до спірної квартири, де мешкає і на теперішній час. Оскільки реєстрації його ОСОБА_3 на спірній житловій площі не оскаржується, для того, щоб визнати його втративши право користування житловим приміщенням мають буди надані докази, яких не має, то не має підстав і для задоволення позову ОСОБА_1. Відповідач ОСОБА_3 пояснив що ні він ні його довіритель ОСОБА_2 не визнають право позивача ОСОБА_1 на спірну житлову площу та заперечують проти його вселення.

Представник ОСОБА_4 позов до якої пред'явлено, як до законного представника малолітніх дітей ОСОБА_5, ОСОБА_6 позовні вимоги не визнав, звернувши увагу суду, що малолітні діти хоча і не проживають у спірній квартирі, проте в цій квартирі проживає та зареєстрований їх батько - ОСОБА_2. Місце проживання малолітніх дітей батьками не визначено, тому вони мають право користуватися житлом обох батьків. До теперішнього часу діти не досягли повноліття, що є поважною причиною їх не проживання на спірній житловій площі.

Представник відповідача КП «ЖКС «Хмельницький» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не сповістив.

Треті особи - представник Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради та представник Малиновського районного відділу м. Одеси ГУ ДМС в Одеській області в судові засідання не з'являлися, про час та місце яких повідомлялися належним чином.

Заслухавши пояснення сторін по справі та їхніх представників, перевіривши матеріали справи, дослідивши представлені докази, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню. Позовні вимоги ОСОБА_7 задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що квартира АДРЕСА_1 складається з трьох кімнат та належить до державного житлового фонду, особовий рахунок до 2002 року було відкрито на ОСОБА_12 - мати відповідача ОСОБА_3. Рідний брат відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_8 - батько позивача ОСОБА_1 проживав та був прописаний (зареєстрований) у спірній квартирі з моменту народження з 1944 року. ОСОБА_8 був відсутнім, коли знаходився у місцях позбавлення волі, але після звільнення з місць позбавлення волі повертався у спірну квартиру.

За життя матері ОСОБА_12 між братами ОСОБА_8 та ОСОБА_3 склалися занадто неприязливі стосунки, конфлікти неодноразово вирішувалися судовими рішеннями.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 03 лютого 2005 року відмовлено у задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_8 про визнання втративши право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1. Позов ОСОБА_8 задоволено. Виселено ОСОБА_3 ОСОБА_5, ОСОБА_11 з квартири АДРЕСА_1. Прийнято рішення про вселення ОСОБА_8 та його неповнолітнього сина ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_1.

Документами що знаходяться в матеріалах даної цивільної справи підтверджується, що відповідачами чинилися перешкоди у вселенні ОСОБА_8 та його неповнолітнього сина ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_1.

28 лютого 2007 року Малиновським районним судом міста Одеси за поданням Другої Державної виконавчої служби у Малиновському районі м. Одеси, прийнято рішення про надання дозволу державному виконавцю примусово проникнути в квартиру АДРЕСА_1 шляхом примусового відкриття дверей вказаної квартири.

Як вбачається з заяви ОСОБА_8, на адресу начальника Другої державної виконавчої служби у Малиновському районі міста Одеси від 13.03.2007 року, ОСОБА_8 вказує, що 12 березня 2007 року Другою ВДВС у Малиновському районі було проведено вселення його з неповнолітнім сином в квартиру АДРЕСА_1. Згідно виконавчого листа № 2-1061 від 24.05.2005 року Друга ВДВС повинна була виселити з цієї квартири ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_14, тому незрозуміло чому з дозволу Другої ДВС при вселенні в житло там постійно знаходилися вказані особи і чому саме їх прізвища було вказано як боржники у листі про його вселення. ОСОБА_8 у заяві вказує, що ці особи постійно мешкають у квартирі хоча мають бути виселені на підставі рішення апеляційного суду Одеської області та ухвали Верховного суду України. Таким чином не виселивши цих осіб а саме: ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_14, Другою ДВС було створено умови для неможливості проживання його с сином у квартирі і піддають небезпеки життю його дитини та його.

Вищенаведені документи свідчать що незважаючи на виконання рішення суду про вселення, ОСОБА_8 та його малолітній син ОСОБА_1, з поважних причин не могли проживати у спірній квартирі.

Зі слів сторін по справі встановлено, що у 2008 році ОСОБА_8 знов вчинив кримінальне правопорушення та був засуджений до позбавлення волі за ст.115 КК України. Як вбачається з заяви ОСОБА_8 до органів опіки та піклування міста Одеси чи Одеської області , посвідченої 08.02.2011 року начальником ОСІ -21 Рябцевим Ю.В., ОСОБА_8 дав згоду на виховання його малолітнього сина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 його хрещеною матір'ю ОСОБА_9. ОСОБА_8 також надав згоду на проживання сина в сім ї ОСОБА_9.

27 травня 2015 року ОСОБА_1 що народився ІНФОРМАЦІЯ_6 змінив ім'я на ОСОБА_1, що підтверджується Свідоцтвом про зміну імені виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції. Відповідно до посвідчення НОМЕР_1 виданого 10 жовтня 2016 року Київською районною адміністрацією Одеської міської ради, ОСОБА_9 призначена піклувальником над ОСОБА_1.

Учасниками справи не оспорювало ся,що після звільнення з місць позбавлення волі у 2015 році, ОСОБА_8 звернувся до Малиновського районного суду міста Одеси з позовом про вселення до квартири АДРЕСА_1, позов пред'явлено від власного імені а також в інтересах неповнолітнього сина - ОСОБА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_8 помер, що підтверджується Свідоцтвом про його смерть виданим 10 грудня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Одеського міського управління юстиції.

13 квітня 2017 року ОСОБА_1 набув повноліття, і в цей день ним подано позов до Малиновського районного суду міста Одеси до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, як законного представника малолітніх дітей ОСОБА_5, ОСОБА_6, КП «ЖКС «Хмельницький» за участю третіх осіб - Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської Ради, Малиновського районного відділу м. Одеси ГУ ДМС України в Одеській області про визнання осіб такими що втратили право користування житловим приміщенням, вселення та зобов'язання укласти договір найму житлового приміщення.

ОСОБА_1 зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 за місцем реєстрації не проживав з поважних причин, що було встановлено судом в ході розгляду даної справи, відповідачі по справі - ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не визнають його право на користування спірною житловою площею та категорично заперечують проти вселення ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_1, у зв'язку з чим суд частково задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1 та приймає рішення про вселення позивача до квартири АДРЕСА_1.

Як вбачається з довідки про стан сім ї та реєстрацію № 586 від 23.11.2017 року виданої ОСОБА_1, у квартирі АДРЕСА_1 проживають та зареєстровано п ять осіб: ОСОБА_2 - основний квартиронаймач; ОСОБА_1 - брат; ОСОБА_3 - батько; ОСОБА_6 - син; ОСОБА_5 -син.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 вказує що ОСОБА_3, ОСОБА_2 та малолітні діти ОСОБА_6 та ОСОБА_5 не проживають у спірній квартирі більше ніж шість місяців. Разом з тим ні з позовної заяви ОСОБА_1, ні з пояснень його представника в судових засіданнях не вдалося з'ясувати з якого ж саме часу, з яких причин на їх думку відповідачі залишили житло. Документами підтверджується, що відповідно до розпорядження № 834 від 27.09.2001 року ОСОБА_16, яка працює начальником ЖЄД -72 з 1990 року, надано службову квартиру АДРЕСА_2 на склад сім ї три чоловіки: вона, чоловік ОСОБА_3 та дочка - ОСОБА_14. Відповідач ОСОБА_3 розповів суду, що після отримання дружиною службової квартири він прописався за адресою АДРЕСА_3. У 2016 році вони з дружиною посварилися і він переїхав проживати до сина ОСОБА_2, на якого службове житло не отримувалося, який постійно проживав та проживає по АДРЕСА_1. У 2016 році за згодою ОСОБА_2, як єдиного повнолітнього члена сім ї на той час, ОСОБА_3 знову було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1.

Правомірність повторної реєстрації відповідача ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 стороною позивача не визнається, однак позову до суду про визнання незаконною реєстрації ОСОБА_3 у спірній квартирі не пред'явлено.

Як вбачається з листа № 38/126395 від 21.12.2018 року Хмельницього ВП Малиновського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області, ОСОБА_1 повідомлено, що в процесі розгляду його повідомлення встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 мешкає ОСОБА_17, на основі того, що з її слів вказана квартира належить її родичам. Суд приймає до уваги вказаний лист Хмельницього ВП Малиновського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області, однак вважає, що вищевказаний документ не підтверджує факту не проживання відповідачів на спірній житловій площі протягом шести місяців, без поважних причин.

За змістом ст.71 ч.ч.1, 2, ст. 72 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї (колишніх членів сім'ї) за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї (колишні члени сім'ї) були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк у разі спору може бути продовжено судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок її відсутності понад встановлені строки здійснюється у судовому порядку. Вичерпного переліку поважності причин не проживання у житловому приміщенні Житлове законодавство не встановлює, у зв'язку з чим зазначене питання суд вирішує у кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1.письмовими, речовими і електронними доказами;2.висновками експертів;3) показами свідків. Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підвереджувати іншими засобами доказування. За правилами ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою, другою та третьою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них з яким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками( усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. За змістом частини другої статі 18 Закону України « Про охорону дитинства» діти - члени сім ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Враховуючи вищенаведені вимоги законодавства суд приходить до висновку про відмову у задоволені позову про визнання малолітніх ОСОБА_6, 2010 року народження та ОСОБА_5, 2008 року народження таким що втратили право користування житловим приміщенням, оскільки неповнолітні не можуть самостійно визначати своє місце проживання , а тому сам факт їхнього не проживання у спірній квартирі не може бути безумовною підставою для визнання їх такими, що втратили право користування зазначеним житлом. Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що малолітні ОСОБА_6 та ОСОБА_5 набули право власності або право постійного користування іншим житлом позивач не надав, хоча це відповідно до цивільно-процесуального законодавства України є його процесуальним обов'язком.

Таким чином з підстав викладених вище у мотивувальній частині рішення, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 всупереч ст. 81 ЦПК України належними та допустимими доказами не довів того, що ОСОБА_3, ОСОБА_2 та малолітні ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відсутні у спірному приміщенні понад встановлені строки без поважних причин, тому суд відмовляє і в задоволенні позовних вимог про визнання цих осіб такими що втратили право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 про зобов'язання укласти договір найму житлового приміщення суд зазначає наступне.

Згідно ст. 61 ЖК України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім'я якого видано ордер. Згідно ст. 63 ЖК України, предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (частина перша статті 48), частина кімнати або кімната, зв'язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора тощо). Відповідно до вимог ст. 64 ЖК України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно ч.1 ст.106 ЖК України, повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача. Відповідно до ч. 2 ст.106 ЖК України, при відмові наймодавця у визнанні члена сім'ї наймача по договору найма наймачем, спір може бути вирішений у судовому порядку. Згідно ч. 2 ст. 824 ЦК України, у разі смерті наймача або вибуття його з житла наймачами можуть стати усі інші повнолітні особи, які постійно проживали з колишнім наймачем, або, за погодженням з наймодавцем, одна або кілька із цих осіб. У цьому разі договір найму житла залишається чинним на попередніх умовах. Згідно положень ст.107 ЖК України, у разі вибуття наймача та членів його сім'ї, договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. В такому разі договір найму на квартиру підлягає оформленню на ім'я члена сім'ї, який має право користуватися квартирою.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідно до п.1,1.1. Розпорядження голови Малиновської районної адміністрації за № 306/01-06 від 10.07.2015 року « Про зміну договорів найму на житлові приміщення», закріплено житлову площу та переоформлено особовий рахунок. Розірвано договір найму з ОСОБА_12 на 2х34,00 кв.м. у зв'язку зі смертю. Укладено договір найму з онуком - ОСОБА_2 на дві кімнати житловою площею 34,00 кв.., ізольованої квартири АДРЕСА_1 на склад родини -5 осіб (він, син - ОСОБА_5, син - ОСОБА_6, брат батька - ОСОБА_8, син бара батька - ОСОБА_1). Підстава: рішення апеляційного суду Одеської області від 25.06.2015 року. В контексті ст..106 ЖК України право у позивача на укладення з ним договору найму житлового приміщення спірною квартирою виникло б у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення. Оскільки суд відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 таким що втратив право користування спірною квартирою, тому і не має підстав для задоволення вимог про зобов'язання КП «ЖКС «Хмельницький» укласти договір найму житлового приміщення квартирою АДРЕСА_1.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_7, суд дійшов наступних висновків.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_7 перебувала у фактичних шлюбних відносинах з покійним ОСОБА_8, а у 2011 році коли останній відбував покарання у місцях позбавлення волі, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зареєстрували шлюб.

Позов ОСОБА_7 як третьої особи з самостійними вимогами обґрунтовано тим, що після того як її чоловік ОСОБА_8 звільнився з місць позбавлення волі, вони намагалися зайти до квартири де ОСОБА_8 був зареєстрований, однак їм цього не вдалося зробити, оскільки відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 змінили замки у вхідних дверях квартири. ОСОБА_3 не впустив їх до квартири, і дані обставини призвели до різкого погіршення стану здоров'я чоловіка та його термінової госпіталізації. ОСОБА_7 вважає, що оскільки була дружиною покійного ОСОБА_8, деякий час разом з ним та його сином ОСОБА_1 проживала у спірній квартирі, а тому набула право користування цим житлом. Однак ні в позовній заяві, ні особистих поясненнях в залі суду ОСОБА_7 не послалася ні на один доказ, щоб підтверджував її позов.

Відповідно до статті 65 ЖК України наймач вправі в установленому законом порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання та місця перебування особи здійснюється відповідним органом спеціального уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. В ході судового розгляду ОСОБА_7 заявила, що зареєстрована в АДРЕСА_4. В контексті ст. 65 ЖК України член сім'ї наймача житлового приміщення має право на вселення до займаного приміщення своєї дружини тільки за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним. Оскільки в ході судового розгляду було доведено що письмової згоди всіх членів сім'ї ОСОБА_8, на вселення до спірної квартири його дружини ОСОБА_7 не було, інші позовні вимоги заявлені ОСОБА_7 є похідними від вимог про вселення, тому у задоволенні позову ОСОБА_7 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, ст.ст. 61,63, 65, 71, 72,106,107 ЖК України, ст.ст. 6, 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1, до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, як законного представника малолітніх дітей ОСОБА_5, ОСОБА_6, КП «ЖКС «Хмельницький» за участю третіх осіб - Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської Ради, Малиновського районного відділу м. Одеси ГУ ДМС України в Одеській області про визнання осіб такими що втратили право користування житловим приміщенням, вселення та зобов'язання укласти договір найму житлового приміщення - задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_1.

В решті позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

У задоволені позову третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними, вселення та усунення перешкод в користуванні квартирою - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги через Малиновський районний суд м. Одеси протягом 30 днів з дня його складення.

Головуючий: