КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/200/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2019року м. Київ

колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Рубан С.М.,

при секретарі Щербенко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України, Державної казначейської служби України, третя особа: Чугуївське об'єднане управління Пенсійного фонду України, про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 вересня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Остапчук Т.В., -

встановила:

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12 вересня 2018 року у задоволенні названого позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримала.

Представник Пенсійного фонду України проти апеляційної скарги заперечила.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явились, про його час і місце повідомлені належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із необґрунтованості позовних вимог.

Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 2011 року перебуває на обліку в Чугуївському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Харківської області.

13 серпня 2010 року Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва постанову правління Пенсійного фонду України від 30 жовтня 2008 року № 19-11 «Про затвердження форм довідок про заробітну плату, що подаються для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» визнано такою, що не відповідає актам вищої юридичної сили в частині щодо невключення деяких складових заробітної плати.

У травні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень та зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Чугуївського міського суду Харківської області від 21 серпня 2014 року, залишеною без змін Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2014року, визнано протиправним рішення Чугуївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області щодо виключення з розрахунку ОСОБА_1 при перерахунку пенсії державного службовця, суми матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та індексації заробітної плати у загальній сумі 11 664 грн 09 коп.

Зобов'язано Чугуївське об'єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області провести ОСОБА_1 перерахунок пенсії по інвалідності державного службовця з 08 квітня 2014 року, включивши до складу заробітної плати суми матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати, відповідно до Постанови КМУ № 1078 від 17 липня 2003 року у загальній сумі 11 664 грн 09 коп. із збереженням 81 проценту нарахування пенсії на момент виходу на пенсію у 2011 році та виплатити її у повному обсязі.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначив, що Пенсійний фонд України щомісяця з лютого 2011 року незаконно недоплачував пенсію в розмірі 157 грн 47 коп.

Позивач вважає, що своїми діями, зокрема затвердженням 30 жовтня 2008 року форми № 19-11 «Довідки про складові заробітної плати (надбавки та премії за останні 24 календарні місяці роботи або за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією), що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» Правління Пенсійного фонду завдало позивачу збитків, які полягали в нарахуванні щомісячної пенсії у розмірі, меншому за той, на який позивач мав право. Відповідно до ст. ст. 22, 1166, 1173 ЦК України, просив стягнути з Держави в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України на його користь на відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, завданих Пенсійним фондом України щодо ненарахованої та неотриманої різниці пенсії державного службовця за період з лютого 2011 року по квітень 2014 року з урахуванням індексу інфляції в розмірі 13 499 грн 05 коп.

Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

У розумінні цієї статті збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За приписами вказаних норм упущеною вигодою вважаються неотримані доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушеним. Позивач повинен довести, що з вини відповідачів він не отримав прибуток, на який мав право розраховувати.

Відшкодування збитків є однією із форм або мір цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил вищевказаної статті, оскільки її першою частиною визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

За змістом статті 1166 ЦК України для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Вимагаючи відшкодування збитків у виді упущеної вигоди, особа повинна довести, що за звичайних обставин вона мала реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу. При цьому важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди) є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої особи. Слід довести, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - наслідком такої протиправної поведінки.

У виді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов'язання. Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 було подано адміністративний позов, в якому серед інших вимог ОСОБА_1 просив здійснити перерахунок пенсії по інвалідності державного службовця з 08 квітня 2014 року.

З позовом про перерахунок пенсії за період з 2011 року по 2014 рік ОСОБА_1 до адміністративного суду не звертався.

Вимог про визнання дій неправомірними відповідача з цього приводу ОСОБА_1 не заявляв.

Сума, яка не отримана позивачем за період з лютого 2011 року по квітень 2014 року, є сумою недоотриманої пенсії, тобто у розумінні положень ч. 2 ст. 22 ЦК України ця сума не є упущеною вигодою, унаслідок чого вказана норма права не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, а тому підстави для задоволення вимог позивача про відшкодування шкоди відсутні.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач завдав збитків у вигляді упущеної вигоди, колегія суддів відхиляє оскільки, дана сума недоотриманої пенсії у розумінні положень ч. 2 ст. 22 ЦК України не є упущеною вигодою.

Доводи апеляційної скарги про те, що незаявлення вимог про перерахунок пенсії, не охоплений у постанові Чугуївського міського суду Харківської області від 21 серпня 2014 року, не свідчить, про те, що така шкода не завдана, колегія суддів не приймає, оскільки для визнання дій неправомірними та зобов'язання провести перерахунок пенсії за відповідний період, законодавством передбачено інший порядок.

Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку, що судом при вирішенні спору були порушені норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 12 вересня 2018 року постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 11 лютого 2019 року.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: О.Ф. Лапчевська

С.М. Рубан