КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції - Вовк С.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 23 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення майнової та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, відповідно до якого просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь компенсацію матеріального збитку у розмірі 47 549,36 грн, суму франшиза - 1000 грн, моральну шкоду - 10 000 грн, витрати на проведення авто товарознавчої експертизи - 3 000 грн, витрати на евакуацію транспортного засобу - 3 000 грн, а також вирішити питання розподілу судових витрат.

Позовні вимоги мотивовано тим, що з вини відповідача ОСОБА_1 сталася ДТП. На момент настання страхового випадку цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у компанії «ПАТ «HACK «ОРАНТА» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серія АК номер 9956885.

В позовній заяві зазначається, що ОСОБА_2 подав заяву в ПАТ «HACK «ОРАНТА» для отримання страхової виплати. Також ним була ініційована незалежна автотоварознавча експертиза, згідно з висновком якої вартість відновлювального ремонту його транспортного засобу становить 98 914, 85 грн. Згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відповідача СК «ПАТ «HACK «ОРАНТА» ліміт відшкодування матеріального шкоди становить 100 000 грн, а розмір франшиза складає 1000 грн.

Згідно з висновком експерта, збиток з урахуванням зносу становить 51365, 49 грн. Саме таку суму ПАТ «HACK «ОРАНТА» виплатило позивачу у січні 2019 року. Проте, позивач зазначає, що такої суми не достатньо для відновлення його порушених прав - ремонту автомобіля вартість якого становить 98 914, 85 грн. оскільки для повного відновлення порушених прав (ремонту автомобіля), на думку позивача, за ним закріплено право на отримання з відповідача різниці між страховою виплатою і фактичною вартістю відновлювального ремонту автомобіля, яка становить 47 549, 36 грн (98 914, 85 грн - 51 365, 49 грн).

Без отримання оцінки експертом позивач не міг би реалізувати своє право на компенсацію матеріальної шкоди, тому що її розмір не був би встановлений, а тому у нього виникло право на відшкодування за рахунок відповідача вартості оплати проведення експертного товарознавчого дослідження для отримання звіту про оцінку збитку власнику транспортного засобу в розмірі 3 000 грн. Також, йому довелося скористатися послугами по евакуації автомобіля з місця ДТП за що ним було сплачено 950 грн.

Окрім того, позивач вказує, що діями відповідача йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює у 10 000 грн. Така шкода виражається в пережитих з вини відповідача негативних відчуттях, внаслідок ДТП. Усвідомлення того, що його автомобіль «розбитий» викликає вкрай негативні емоції, падіння працездатності, порушує щоденні життєві зв`язки. Ставши учасником ДТП, він зазнав стрес, спогади про який не покидають його до сих пір.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 23 вересня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму компенсації збитку, що перевищує межі страхової виплати у розмірі 47 549,36 грн, суму франшизи за страховим полісом у розмірі 1000 грн, суму витрат на евакуацію транспортного засобу - 3000 грн, а також судовий збір у розмірі 1 267,55 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що позивачем не було жодним чином підтверджено суму майнового збитку, котрий він зазнав в ДТП. Апелянт вказує, що додаток до позовної заяви, а саме висновок експерта щодо розміру збитків і вартості відновлювального ремонту №НОМЕР_2-1 від 29 травня 2018 року в матеріалах справи відсутній.

Окрім того, на думку апелянта вказане свідчить про те, що суд першої інстанції дійшов до передчасних висновків щодо обставин справи, що, в свою чергу, є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Апелянт також зазначає, що позивачем було долучено до позовної заяви документи, які не були належним чином засвідчені, що свідчить, на думку апелянта, про недопустимість всіх доказів, які були долучені до матеріалів справи.

Доводом апеляційної скарги також зазначено невідповідність висновків суду обставинам справи, оскільки в мотивувальній частині оскаржуваного рішення судом було зазначено, що витрати на евакуацію транспортного засобу в розмірі 3000 грн стягненню не підлягають, як недоведені, проте в резолютивній частині рішення суд вирішив стягнути вказані судові витрати з відповідача. Окрім того, ОСОБА_1 вважає, що франшиза у розмірі 1000 грн повинна була бути стягнута з відповідача як частина матеріального збитку, а не як сума франшизи, а тому вказана вимога є також незаконною.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 просив скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 23 вересня 2019 року в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове судове рішення, яким в цій частині відмовити у задоволенні позову.

29 листопада 2019 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив від ОСОБА_2 , відповідно до якого останній вважає апеляційну скаргу необгрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Так, суд першої інстанції частково задовольняючи позовні вимоги мотивував своє рішення тим, що вартість майнового збитку, завданого ОСОБА_2 пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, а тому суд дійшов висновку про те, що з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню різниця між реальними збитками (вартістю відновлювального ремонту без урахування фізичного зносу) та отриманим страховим відшкодуванням. Суд першої інстанції також зазначив, що сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування, має бути компенсована особою, відповідальною за завдані збитки.

Апеляційний суд частково не погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до положень ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Разом з тим, відповідно до положень п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Статтею 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено заборону експлуатації транспортного засобу на території України без чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Згідно із положенням ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди, життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Вказаний закон також роз`яснює, що саме відноситься до шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, а саме: шкода, яка пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди (ст.28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Отже, законом встановлено порядок відшкодування шкоди, завданої майну потерпілої особи страховиком, якщо цивільно-правову відповідальність винної особи у дорожньо-транспортній пригоді було застраховано у передбаченому законом порядку.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 11 травня 2018 року о 15 год. 00 хв., в місті Києві, на перехресті вул. Лаврська та вул. Старонаводницька, керуючи автомобілем марки «Mitsubishi», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , порушив п.11.4 Правил дорожнього руху України, а саме: не впорався з керуванням, виїхав на зустрічну смугу руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «КІА» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 (водій ОСОБА_2 ).

Постановою Печерського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2018 року у справі № 757/25285/18-п провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП закрито за закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності (а.с.19).

У вказаній постанові встановлено, що в судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся. Окрім повного визнання вини, його вина підтвердилася достатніми, належними та допустимими доказами по справі, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, схемою дорожньо-транспортної пригоди та письмовими поясненнями. Аналізуючи докази по справі з точки зору їх допустимості, об`єктивності та достатності, за відсутності будь - яких істотних суперечностей суд вважав вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, доведеною повністю.

За нормою ч.4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Частиною шостою цієї ж статті визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

На момент вказаного ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 , як водія автомобіля«Mitsubishi», державний номерний знак НОМЕР_1 була застрахована в ПАТ «HACK «ОРАНТА». Ліміт відповідальності за полісом №АК/9956885 на одного потерпілого за шкоду, завдану життя і здоров`ю складає 200 000 грн, а за шкоду, завдану майна - 100 000 грн, розмір франшизи - 1 000 грн. Строк дії полісу з 12 грудня 2017 року по 11 грудня 2018 року (а.с.15).

Матеріали справи містять також страховий акт №ОЦВ-18-32-5991/1 від 27 грудня 2018 року, відповідно до якого вказано суму страхового відшкодування у розмірі 51 365,49 грн (а.с.21).

Відповідно до зведеної таблиці даних попереднього розрахунку розміру матеріального збитку - дослідження №НОМЕР_2-1 від 29 травня 2018 року вбачається, що ринкова вартість КТЗ становить 238 556,78 грн, коефіцієнт фізичного зносу КТЗ 0,60, вартість відновлювального ремонту без урахування зносу - 98 914,85 грн, а вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу - 52 365,49 грн (а.с.22).

Позивачем також було надано ремонтну калькуляцію №НОМЕР_2, де зазначено, що вартість ремонту складає 98 914,85 грн.

Як вбачається із наданої копії квитанції від 09 січня 2019 року ОСОБА_2 отримав від ПАТ «HACK «ОРАНТА» страхове відшкодування у розмірі 51 365,49 грн (а.с.27).

Таким чином, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає законодавчо визначену процедуру відшкодування шкоди особі, яку було завдано її майну в результаті ДТП.

Разом з тим, відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Пунктом 32.7 статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що шкоду, пов`язану з втратою товарного вигляду транспортного засобу, страховик не відшкодовує. Натомість у Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженій наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, зареєстрованій у Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395, міститься поняття «втрата товарної вартості транспортного засобу», а поняття «втрата товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу» не використовується.

Системний аналіз пункту 32.7 статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статті 22, абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статей 1166, 1187, 1194 ЦК України, пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 зазначеної Методики дає можливість дійти висновків, відповідно до яких власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З урахуванням обставин справи суд може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Відповідно до положень ст.12 вказаного Закону, розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Оскільки цивільно-правову відповідальність ОСОБА_1 було застраховано в ПАТ «HACK «ОРАНТА», де об`єктом страхування витупає автомобіль «Mitsubishi», державний номерний знак НОМЕР_1 , а ліміт відповідальності встановлено в межах 100 000 грн за шкоду, завдану майну потерпілої особи, то ОСОБА_2 має право на відшкодування шкоди, завданої його майну у розмірі 51 365,49 грн (вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу з вирахуванням 1000 грн суми франшизи) за рахунок коштів страхової компанії, а решту суми у розмірі 45 549,36 грн та 1000 грн за франшизу за рахунок коштів ОСОБА_1 .

Аналогічні висновки були зроблені Верховним Судом у постанові від 12 грудня 2018 року у справі №522/24855/14, провадження №61-9484св18 та у постанові від 05 грудня 2018 року у справі №752/19570/15, провадження №61-19564св18.

До матеріалів справи позивачем було долучено товарний чек №2 від 11 травня 2018 року на суму 890 грн за послуги евакуатора (а.с.18).

Як вбачається із положень ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з евакуацією транспортного засобу, що свідчить про те, що ОСОБА_2 мав право на відшкодування витрат на евакуацію його транспортного засобу за рахунок коштів страхової компанії.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 в частині стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів на евакуацію його транспортного засобу є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Окрім того, апеляційний суд також вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на проведення автотоварознавчої експертизи у розмірі 3 000 грн є незаконними та необґрунтованими зважаючи на наступне.

Так, до матеріалів справи було долучено копію товарного чеку №2652/15 від 17 жовтня 2018 року на суму 500 грн та копію товарного чеку №2652/15 від 22 травня 2018 року на суму 2500 грн як доказ на підтвердження оплати Фізичній особі підприємцю ОСОБА_3 звіту №2652/15ДОД з визначення матеріального збитку КТЗ - KIA Ceed державний номерний знак НОМЕР_2 (а.с.17). Разом з тим самого висновку виготовленого ФОП ОСОБА_3 матеріали справи не містять і суд їх не врахував при вирішенні вказаного спору.

При вирішенні вказаного спору судом при визначенні спричиненої матеріальної шкоди позивачу враховувався страховий акт №ОЦВ-18-32-5991/1 від 27 грудня 2018 року (а.с.21-26)

Відповідно до ст.34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

З аналізу положень вказаного закону вбачається, що витрати по проведенню оцінки розміру збитків мають нести страхові компанії, а у випадках якщо потерпілий самостійно обирає аварійного комісара або експерта для визначення розміру завданої шкоди, то в такому разі страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми коштів, які складають різницю між реальними збитками та отриманим страховим відшкодуванням у розмірі 47 549, 36 грн та розміру франшизи на суму - 1000 грн. Разом з тим, помилковим є висновок суду про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів по відшкодуванню витрат на проведення автотоварознавчої експертизи та витрат по евакуації транспортного засобу позивача.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За таких обставин апеляційний суд доходить висновку, що рішення суду першої інстанції не відповідає нормам законодавства та підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Згідно до ст. 141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Оскільки відповідачем за подачу апеляційної скарги було сплачено судовий збір у розмірі 1152,60 грн, доводи апеляційної скарги задоволенні частково в співвідношенні 5.82 % (3000 х 100 / 51549,36) від суми задоволеного позову (51549,36 грн.), тому стягненню позивача на користь відповідача 67,08 грн., від суми сплаченого судового збору при подачі апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 23 вересня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на евакуацію транспортного засобу та витрат на проведення автотоварознавчої експертизи у розмірі по 3000 грн скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині.

В іншій частині рішення Печерського районного суду міста Києва від 23 вересня 2019 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ) понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 67,08 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв