Справа № 2-н-2043/11
Провадження № 4-с/265/32/19
У Х В А Л А

16 грудня 2019 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого суді - Міхєєвої І.М.

за участю секретаря судового засідання - Красноухова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 на бездіяльність Лівобережного відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області щодо не зняття арешту з майна боржника та зобов`язання зняти арешт з майна боржника і скасування заборони на його відчуження,

В С Т А Н О В И В :

04 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність Лівобережного відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (далі Лівобережний ВДВС м. Маріуполя) щодо не зняття арешту з майна боржника та зобов`язання зняти арешт з майна боржника і скасування заборони на його відчуження. В обґрунтування скарги посилався на те, що судовим наказом № 2-H-2043/11 від 22.12.2011 року, виданим Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя Донецької області було стягнуто з нього та ОСОБА_2 , в солідарному порядку на користь КП «Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» (далі КП «МВУВКГ») заборгованість за користування послугами з водопостачання та водовідведення в сумі 2926 грн. 16 коп. та за інформаційно-технічні послуги в сумі 30 грн. Лівобережним ВДВС м. Маріуполя на виконання вказаного судового наказу було відкрито окремі виконавчі провадження щодо кожного із солідарних боржників. Відносно ОСОБА_1 було відкрито наступні виконавчі провадження: ВП № 44576248 від 09.09.2014 року; ВП № 48576945 від 14.09.2015 року; ВП № 48576945 від 09.10.2015 року та ВП № 52338751 від 03.10.2016 року. В межах вказаних виконавчих проваджень державним виконавцем чотири рази накладався арешт на все нерухоме та рухоме майно боржника ОСОБА_1 та оголошено заборону на його відчуження. Про що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Державному реєстрі рухомого майна вносилися відповідні відомості щодо обтяжень належного майна ОСОБА_1 . Проте, згідно відповіді Лівобережним ВДВС м. Маріуполя від 22.10.2019 року усі вищезазначені виконавчі проваджені були завершені у зв`язку з поверненням виконавчого документу стягувучу без виконання. Будь які інші виконавчі провадження відносно ОСОБА_2 відкритих на виконання саме судового наказу № 2-H-2043/11 від 22.12.2011 року, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя Донецької області відсутні, що підтверджується відомостями із з автоматизованої системи виконавчих проваджень, яка є загально доступною.

Крім того, на теперішній час боргові зобов`язання перед стягувачем КП «МВУВКГ» виконані в повному обсязі, включаючи виконавчий збір, солідарним боржником ОСОБА_2 , що підтверджується платіжними дорученнями на загальну суму 3301,94 грн. стягнутих на користь стягувача на виконання Постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_2 , винесеної на виконання того самого судового наказу № 2-H-2043/11 від 22.12.2011 року в межах виконавчого провадження відкритого щодо солідарного боржника ОСОБА_2 .

Посилаючись на норми ст. 543 ЦК України та відсутність боргових зобов`язань перед стягувачем, в тому числі щодо стягнення судового збору та інших витрат виконавчого провадження на виконання судового наказу № 2-H-2043/11 від 22.12.2011 року, вважає, що продовження існування зареєстрованих обтяжень відносно майна ОСОБА_1 є незаконним та таким, що порушує його права. Для відновлення своїх прав просить суд визнати неправомірною бездіяльність Лівобережного відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області щодо не зняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 та зобов`язати зняти арешт з майна боржника ОСОБА_1 і скасувати заборону на його відчуження, накладених на підставі Постанов Лівобережного ДВС м. Маріуполя про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження у ВП № 44576248 від 09.09.2014 року; ВП № 48576945 від 14.09.2015 року; ВП № 48576945 від 09.10.2015 року та ВП № 52338751 від 03.10.2016 року.

Скаржник ОСОБА_2 та заінтересована особа ОСОБА_2 до судового засідання не з`явилися надали суду клопотання про розгляду скарги без їх присутності, в клопотаннях зазначили що підтримують скаргу та просять її задовольнити в повному обсязі.

Державний виконавець Лівобережний ВДВС м. Маріуполя Циклаурі К.В. надала відзив на скаргу, де зазначила що скарга не підлягає задоволенню, посилаючись на наступне. За даними АСВП на виконанні у відділі ДВС відносно ОСОБА_1 перебували 23 виконавчих провадження, в тому числі і ВП № 44576248, ВП № 48576945, ВП № 52338751, відкритих на виконання судового наказу № 2н-2043/11 виданого Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя 22.12. 2011 року про стягнення з ОСОБА_1 як солідарного божника на користь КП «ВУВКГ» 2956,16 грн. Зазначила, що також з боржника ОСОБА_1 стягується витрати виконавчого провадження на загальну суму 1587,00 грн., виконавчий збір у розмірі 10% від суми, що підлягає примусовому стягненню. Згідно наданих відділу ДВС платіжних доручень, в загальну суму заборгованості ОСОБА_1 виконавчий збір по судовому наказу № 2н-2043/11 не враховувався, оскільки був сплачений солідарним боржником ОСОБА_2 . Разом з тим, у відділі відносно ОСОБА_1 маються інші виконавчі провадження про стягнення боргів на користь різних комунальних підприємств міста Маріуполя, відкритих на підставі інших судових наказів. Підтверджень про повну сплату вказаних боргів у ДВС не має, а тому не має законних підстав для зняття арешту. Просила відмовити в задоволенні скарги.

Вивчивши скаргу та відзив, дослідивши матеріали додані до скарги, матеріали судової справи № 2н-2043/11 та документи надані Лівобережний ВДВС м. Маріуполя, суд дійшов наступних висновків.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, старшим державним виконавцем

Лівобережного ВДВС м. Маріуполя Циклаурі К.В. на виконання судового наказу № 2-H-2043/11 виданого Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя Донецької області 22.12.2011 року, про стягнення солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь КП «МВУВКГ» заборгованості за користування послугами з водопостачання та водовідведення, що утворилася станом на 01.08.2011 року, в сумі 2926 грн. 16 коп. та витрат з інформаційно-технічного забезпечення в розмірі 30 грн., були відкрити виконавчі провадження: ВП № 44576248 від 09.09.2014 року; ВП № 48576945 від 14.09.2015 року; ВП № 48576945 від 09.10.2015 року та ВП № 52338751 від 03.10.2016 року, відносно солідарного боржника ОСОБА_1 . (а.с.37-39).

В межах вказаних виконавчих проваджень старшим державним виконавцем Лівобережногол ВДВС м. Маріуполя Циклаурі К.В. щодо рухомого та нерухомого майна боржника ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) винесено чотири постанови, а саме: постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 09 вересня 2014 року (ВП № 44576248); постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 14 вересня 2015 року (ВП № 48576945); постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 09 жовтня 2015 року (ВП № 48576945) та постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 03 жовтня 2016 року (ВП № 52338751).

Наявність на час розгляду зазначених обтяжень та заборон щодо рухомого та нерухомого майна ОСОБА_1 підтверджується витягами з Державного реєстру обтяжень рухомого майна та інформації з Державного єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.(а.с. 31-35).

Із наданою державним виконавцем інформації від 22.10.2019 року та наявної у матеріалах справи копії повного витягу з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень вбачається, що виконавчі провадження: ВП № 44576248 від 09.09.2014 року; ВП № 48576945 від 14.09.2015 року; ВП № 48576945 від 09.10.2015 року ; ВП № 52338751 від 03.10.2016 року були завершені, а виконавчі документи були повернуті стягувачам без виконання протягом 2014-2015 роках. Згідно акту про вилучення виконавчих проваджень для знищення на підставі наказів за № 1042/4 від 01.03.2017 року та № 118/4 від 19.02.2019 року в.о. начальника ГТУЮ у Донецькій області матеріали завершених зазначених виконавчих проваджень знищені. (а.с.36-39).

З наявної у матеріалах справи інформації підстави закінчення виконавчих проваджень та повернення виконавчих документів стягувачеві без виконання були наступні: по ВП № 52338751 від 03.10.2016 року та ВП № 44576248 від 09.09.2014 року - на підставі п.5 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» - неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місце проживання боржника. ВП № 48576945 від 14.09.2015 року та від 09.10.2015 року, закінчені на підставі п.10 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», в зв`язку з направленням виконавчого документу за належністю до іншого відділу ДВС. (а.с.37-39).

Крім того, судом встановлено, що Постановою державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Нагайчука М.В., закінчено виконавче провадження № 51700274, відкрите на виконання тог ж самого судового наказу № 2н-2043/11, виданого 22.12.2011 року Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя, щодо солідарного боржника ОСОБА_2 , в зв`язку з виконанням рішення суду в повному обсязі, при цьому стягнуто виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій. Вказаній постанові зазначено про припинення чинності арешту майна боржника та про скасування інших заходів примусового виконання рішення. (а.с.14)

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" (від 21.04.1999 № 606-XIV зі змінами та доповненнями) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до частини другої статті 57 наведеного Закону, арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, у тому числі, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

При цьому, приписами частини першої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» визначено мету такого арешту, а саме: арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 47 наведеного Закону виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо, зокрема, у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи.

У відповідності до приписів частини першої статті 49 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 3-1) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі;6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; 7) визнання боржника банкрутом; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону; 14) списання згідно із Законом України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію"заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

Згідно з частинами першою та другою статті 50 наведеного Закону, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

У відповідності до частин третьої - п`ятої статті 60 наведеного Закону з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У разі наявності письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов`язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України « Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Також ст. 37 ч.1 п.5 Закону України « Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII передбачено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо, зокрема, у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи.

Крім того, ч. 5 ст. 59 вказаного Закону України "Про виконавче провадження, зазначає що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Отже, у разі повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі пунктів 5 частини першої статті 47 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження не є закінченим. У разі закінчення виконавчого провадження, в зв`язку з направленням виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, арешт накладений на майно боржника державним виконавцем не знімається. ( ст.50 ч.1,2 Закону № 606-XIV).

Таким чином, державному виконавцю не надано право на зняття арешту з майна боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.5 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV, якщо неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місце проживання боржника та у випадку закінчення виконавчого провадження на підставі п.10 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», у разі направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби.

Враховуючи вищевикладене, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, а також те, що арешт на майно ОСОБА_1 державним виконавцем накладено правомірно в зв`язку з відкриттям виконавчих провадженнь щодо стягнення заборгованості, проте право вимоги боргу у стягувача з причини погашення солідарним боржником суми заборгованості відсутнє, звернення до виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору чи інших витрат виконавчого провадження не підтверджено, а наявний арешт нерухомого майна порушує право власника і перешкоджає ОСОБА_1 реалізувати це право, визначене ст. 319 ЦК України, тому суд дійшов висновку, що скарга ОСОБА_1 є обґрунтованою в частині скасування постанов державного виконавця про арешт майна ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження.

Крім того, продовження існування арешту, накладеного постановами про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження не відповідає меті його застосування, а саме: забезпечення реального виконання рішення, з огляду на його фактичне виконання.

На підставі викладено та керуючись ст. 447 451 ЦПК України суд,

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 на бездіяльність Лівобережного відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області щодо не зняття арешту з майна боржника та зобов`язання зняти арешт з майна боржника і скасування заборони на його відчуження - задовольнити частково.

Скасувати постанову старшого державного виконавця Орджонкідзевського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції Циклаурі К.В. від 09 вересня 2014 року про арешт майна боржника ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) та оголошення заборони на його відчуження. (ВП № 44576248).

Скасувати постанову старшого державного виконавця Орджонкідзевського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції Циклаурі К.В. від 14 вересня 2015 року про арешт майна боржника ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) та оголошення заборони на його відчуження (ВП № 48576945).

Скасувати постанову старшого державного виконавця Орджонкідзевського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції Циклаурі К.В. від 09 жовтня 2015 року про арешт майна боржника ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) та оголошення заборони на його відчуження (ВП № 48576945).

Скасувати постанову старшого державного виконавця Орджонкідзевського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції Циклаурі К.В. від 03 жовтня 2016 року про арешт майна боржника ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) та оголошення заборони на його відчуження (ВП № 52338751).

В іншій частини скарги відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано.

Повний тест ухвали буде складено 24 грудня 2019 року.

Суддя І.М. Міхєєва