КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/2/2019 Доповідач 2 інстанція - КулішенкоЮ.М.
П О С Т А Н О В А

іменем України

04 січня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: судді-доповідача Кулішенка Ю.М., суддів: Ігнатченко Н.В., Олійника В.І. розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2018 року позивач ОСОБА_4 звернулась до суду з вказаним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що з 2011 року сторони у справі перебували у фактичних шлюбних відносинах. ІНФОРМАЦІЯ_9 у сторін народився син ОСОБА_5. Сторони по справі разом не проживають, малолітній син проживає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні. Відповідач у добровільному порядку грошові кошти на утримання дитини не сплачує.

Просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання малолітнього сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 27 липня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти у розмірі однієї третьої частини від усіх видів його доходу (заробітку), але не менше, ніж 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29 травня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу та просив суд рішення скасувати в частині визначення розміру аліментів та ухвалити нове яким стягнути з ОСОБА_3 аліменти у розмірі ? від усіх видів доходів але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, також просив скасувати рішення в частині стягнення судового збору в дохід держави. В обґрунтування зазначає, що судом першої інстанції в порушення вимог ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів не було враховано, що на його утримання перебувають непрацездатні батько ОСОБА_6 та бабуся ОСОБА_7., наявні кредитні зобов'язання перед «Укрсоцбанком» та необхідність сплати комунальних платежів. Також зазначає, що суд прийшов до помилкового висновку про стягнення з нього судового збору, оскільки від нього звільнений позивач.

Відзив на апеляційну скаргу позивач не подавала.

Відповідно до ч. 1ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення в повній мірі не відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, як батько дитини, зобов'язаний утримувати свою дитину, а з врахуванням його матеріального становища, віку та повної працездатності, він має можливість сплачувати аліменти на утримання своєї дитини.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають обставинам справи і зроблені з дотриманням вимог закону.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про стягнення з відповідача в користь позивача аліменти на утримання дитини в частці від заробітку з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 180 Сімейного кодексу (далі СК) України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягненню нею повноліття.

Частинами 1-3 статті 181 цього Кодексу передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно зі статтею 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів.

Крім того, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини (частина 2 статті 182 СК України).

Отже, за положеннями частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Той з батьків або інших законних представників, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (стаття 184 СК України).

Як убачається із матеріалів справи, ОСОБА_4 звернулась до суду із позовними вимогами про стягнення аліментів на утримання дитини та просила суд стягувати з відповідача ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 3000 тис. грн.. і, при цьому, не заявляла позовні вимоги про стягнення з відповідача аліменти в частці від доходу.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов до висновку про зміну рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів.

Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Причому обов'язком особистим індивідуальним, а не солідарним. Тобто обов'язок утримувати дитину лежить не тільки на відповідачу, а і на позивачу, як матері дитини.

В позовній заяві ОСОБА_4 зазначила, що витрачає на утримання сина близько 4000 грн. та навела приблизний розрахунок щомісячних витрат.

Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд апеляційної інстанції виходить з матеріального становища відповідача, відсутності у відповідача інших утриманців, враховує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

На думку колегії суддів, з відповідача в користь позивача слід стягнути аліменти в розмірі 2000 грн..

При визначенні розміру аліментів суд також враховує, доходи відповідача ОСОБА_3, що підтвердженні договором про виконання робіт №664 та додаткові угоди до договору ( а.с. 139-146).

Позивачем у порядку статті 81 ЦПК України не доведено, можливості сплачувати відповідачем аліменти у заявленому розмірі.

Посилання апелянта на те, що при призначені аліментів судом повинно бути враховано, що у відповідача на утриманні перебувають батько та бабуся та необхідність медичного лікування - не підтверджено матеріалами справи

Доказів на підтвердження вказаних обставин відповідачем не надано.

Визначаючи розмір аліментів суд, врахував обставини, що передбачені ст.182 СК України, врахував потреби дитини, можливості матері, батька, загальний матеріальний стан відповідача.

Визначаючи розмір аліментів, суд врахував загальновідомі обставини про щоденну потребу дитини у їжі, одязі, засобах особистої гігієни, забезпеченні належних побутових умов та умов для належного гармонійного розвитку, постійне зростання цін на товари та послуги для дітей.

При цьому, саме на батьків покладається забезпечення належних умов неповнолітнім дітям.

Будь-яких обмежень за станом здоров»я щодо працевлаштування та надання синові утримання відповідач не має.

На підставі наведеного суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів із-за порушення норм матеріального права слід змінити, стягнувши з відповідача в користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 2000 грн.

Посилання апелянта, про те, що з нього невірно стягнуто судовий збір безпідставні.

Відповідно до вимог статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивачка звільнена від сплати судового збору.

Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати пов'язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27 липня 2018 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_4 на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти у розмірі 3000 грн., але не менше, ніж 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29 травня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених ч. 3 ст. 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий:

Судді:

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою

На підставі наведеного суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів із-за порушення норм матеріального права слід змінити, стягнувши з відповідача в користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/6 частки від його доходу.

Також з відповідача ОСОБА_2 в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 704,80 грн., оскільки позивач ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

В обґрунтування позову, позивач зазначила про те, що У судовому засіданні позивач підтримала позов, просила позовні вимоги задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні частково визнав позов, не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання малолітнього сина у розмірі однієї третьої частини від його доходу.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно із ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_9 народився ОСОБА_5, що стверджується даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_4, виданого 15.03.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 3). Згідно даних вказаного свідоцтва про народження, батьками малолітнього ОСОБА_5 є сторони у справі: ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Малолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований та проживає разом з матір'ю ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_3, що стверджується даними довідок про реєстрацію місця проживання позивача ОСОБА_4 та малолітнього ОСОБА_5 (а.с. 4,5).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 pоку та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Положеннями ст.141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Частиною 2 ст.150 СК України визначено, що батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно вимог ч.ч.1, 2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Так, згідно з ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір.

Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містить незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов'язку по утриманню дитини.

Аналіз ст.183 СК України передбачає, що розмір частки від заробітку, що приходиться на утримання дитини, законом не встановлюється, а визначається судом у кожному конкретному випадку стягнення аліментів з урахуванням обставин, які передбачені у ст.182 СК України.

Оскільки з матеріалів справи вбачається, що наразі малолітній син сторін проживає разом з матір'ю, на відповідача ОСОБА_3. закономпокладено однаковий обов'язок з матір'ю ОСОБА_4 щодо утримання і матеріального забезпечення дитини, при цьому добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов'язку не було досягнуто, однак у судовому засіданні відповідач визнав позов частково про стягнення аліментів у розмірі однієї третьої частини від його доходу, суд надходить до висновку про стягнення аліментів на утримання малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, у розмірі однієї третьої частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 повноліття.

Статтею 191 СК України визначено, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду в межах суми платежу за один місяць допускається до негайного виконання.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави суму судового збору у розмірі 1280 грн.

Керуючись ст.ст. 183, 184, 191, 200, 201 Сімейного кодексу України, ст.ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273,280-283,430 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_4 на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти у розмірі однієї третьої частини від усіх видів його доходу (заробітку), але не менше, ніж 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29 травня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2) в дохід держави судовий збір у розмірі 1280 грн.

Рішення підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів за один місяць.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 27.07.2018 року

Суддя

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 у сторін по справі народився син - ОСОБА_10.

29.05.2018 року позивач ОСОБА_4 звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання малолітнього сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позову, позивач зазначила про те, що з 2011 року сторони у справі перебували у фактичних шлюбних відносинах, ІНФОРМАЦІЯ_10 у сторін народився спільний син ОСОБА_5 Сторони разом не проживають, з часу окремого проживання сторін, малолітній син проживає разом з матір'ю та перебуває на її утримання. Позивач самостійно не може забезпечити належний рівень життя та розвитку дитини, а відповідач у добровільному порядку грошові кошти на утримання дитини не сплачує, внаслідок чого позивач звернулась до суду з даним позовом.

У судовому засіданні позивач підтримала позов, просила позовні вимоги задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні частково визнав позов, не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання малолітнього сина у розмірі однієї третьої частини від його доходу.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно із ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_9 народився ОСОБА_5, що стверджується даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_4, виданого 15.03.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 3). Згідно даних вказаного свідоцтва про народження, батьками малолітнього ОСОБА_5 є сторони у справі: ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Малолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований та проживає разом з матір'ю ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_3, що стверджується даними довідок про реєстрацію місця проживання позивача ОСОБА_4 та малолітнього ОСОБА_5 (а.с. 4,5).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 pоку та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Положеннями ст.141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Частиною 2 ст.150 СК України визначено, що батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно вимог ч.ч.1, 2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Так, згідно з ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір.

Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містить незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов'язку по утриманню дитини.

Аналіз ст.183 СК України передбачає, що розмір частки від заробітку, що приходиться на утримання дитини, законом не встановлюється, а визначається судом у кожному конкретному випадку стягнення аліментів з урахуванням обставин, які передбачені у ст.182 СК України.

Оскільки з матеріалів справи вбачається, що наразі малолітній син сторін проживає разом з матір'ю, на відповідача ОСОБА_3. закономпокладено однаковий обов'язок з матір'ю ОСОБА_4 щодо утримання і матеріального забезпечення дитини, при цьому добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов'язку не було досягнуто, однак у судовому засіданні відповідач визнав позов частково про стягнення аліментів у розмірі однієї третьої частини від його доходу, суд надходить до висновку про стягнення аліментів на утримання малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, у розмірі однієї третьої частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 повноліття.

Статтею 191 СК України визначено, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду в межах суми платежу за один місяць допускається до негайного виконання.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави суму судового збору у розмірі 1280 грн.

Керуючись ст.ст. 183, 184, 191, 200, 201 Сімейного кодексу України, ст.ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273,280-283,430 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_4 на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти у розмірі однієї третьої частини від усіх видів його доходу (заробітку), але не менше, ніж 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29 травня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2) в дохід держави судовий збір у розмірі 1280 грн.

Рішення підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів за один місяць.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 27.07.2018 року

Суддя

Задовольняючи позов, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що заявлений позивачкою розмір аліментів буде відповідати інтересам дитини та співмірний з обов'язком батька утримувати дитину.

При цьому судом враховано, що згідно зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального,морального, культурного,духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 ст.181 СК України зазначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За правилами ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 1 ст.192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до роз»яснень, що викладені в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров»я когось із них.

У правовому висновку у справі №143 цс13 Верховний Суд України зазначив, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Тобто, суд правильно вважав, що в даному випадку з»ясуванню відлягають обставини, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів за рішенням суду: а) зміна матеріального стану; б) зміна сімейного стану; в) погіршення або поліпшення здоров'я. Вказані обставини можуть стосуватися платника або одержувача аліментів.

Так, матеріали справи свідчать про те, що відповідач має постійний дохід, а отже, має можливість надавати дитині утримання (а.с.51,52).

Визначаючи розмір аліментів, суд врахував загальновідомі обставини про щоденну потребу дитини у їжі, одязі, засобах особистої гігієни, забезпеченні належних побутових умов та умов для належного гармонійного розвитку, постійне зростання цін на товари та послуги для дітей. Крім того, з часу присудження аліментів рівень життя значно підвищився, розмір аліментів, які стягуються з відповідача не сьогоднішній день не відповідає навіть мінімальному розміру, визначеному законом. У зв'язку з чим, визначений раніше судом розмір аліментів не може забезпечити належний рівень матеріального утримання дитини, що свідчить про погіршення майнового стану отримувача аліментів.

При цьому, саме на батьків покладається забезпечення належних умов неповнолітнім дітям.

Будь-яких обмежень за станом здоров»я щодо працевлаштування та надання синові утримання відповідач не має. Наявність у нього ще однієї дитини не звільняє його від такого обов»язку.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

За наведених обставин апеляційний суд не вбачає достатніх підстав для зміни судового рішення в даній справі, оскільки воно постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,

На даний час сторони не проживають разом, малолітня дитини знаходиться на утримані матері, добровільно досягти згоди щодо сплати аліментів сторони не можуть.

Відповідач працює на посаді директора в ПП &quon;ТВК &qu3.;Містечко&quac;.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання дитини і має можливість їх надавати у розмірі визначеному судом.

Проте повністю з таким висновком суду погодитися не можна.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами 1-3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне

становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружину, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно із ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років (ст. 191 СК України).

Установивши, що малолітня дитина проживає разом із матір'ю і перебуває на її утримані, а батьки в добровільному порядку не домовились про участь в утриманні доньки, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення аліментів та обґрунтовано стягнув їх починаючи від дня пред'явлення позову.

Разом з тим, визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, у сумі 5 000 грн., суд першої інстанції не врахував, що в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про можливість відповідача сплачувати аліменти у такому розмірі.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є засновником та керівником

ПП &q?е ;ТВК &q? а;Містечко&quми;. При цьому згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, починаючи з січня 2017 року відповідач заробітну плату не отримує. Протягом останнього часу ОСОБА_1 проживає та працює в м. Енергодар Запорізької області.

За інформацією Головного управління статистики у Запорізькій області, що знаходиться у загальному доступі в мережі Інтернет, середня номінальна заробітна плата за видами діяльності у грудні 2017 року становила 8 305 грн., у січні 2018 року - 7 479 грн.

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку було ратифіковано Україною 27 лютого 1991 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками або іншими особами, які відповідають за дитину як всередині Держави-учасниці, так і за кордоном.

Національним законодавством визначено мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2018 року встановлено у розмірі 1860 грн. з подальшим його зростанням: з 1 липня - 1944 грн., з 1 грудня - 2027 грн. (п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України &qu/s;Про державний бюджет України на 2018 рік&quco;).

Не зважаючи на те, що дія Закону України &q? в;Про державний бюджет України на 2018 рік&q?. поширюється на всю території України, слід враховувати, що при сталому розмірі мінімального прожиткового мінімуму купівельна спроможність у кожній адміністративно-територіальній одиниці може відрізнятися.

Так, зокрема, є очевидним, що &quро;вартість життя&qu р; в м. Києві значно дорожче ніж у інших регіонах країни, а тому кошти на належне забезпечення дитини також необхідні у більшому розмірі ніж мінімально визначено законом.

Визначаючи конкретний розмір аліментів у твердій грошовій сумі, колегія суддів виходить із того, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини за місцем її проживання (м. Київ), а тому враховуючий середню номінальну заробітну платню у Запорізькій області (місце проживання відповідача), розмір аліментів має бути визначений у розмірі 3 000 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції, стягуючи аліменти, починаючи з дня пред'явлення позову, вийшов за межі позовних вимог є безпідставними.

Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а тому стягнення аліментів від дня пред'явлення позову не вважається виходом суду за межі позовних вимог.

За таких обставин колегія суддів вважає необхідним рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів змінити та визначити розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 грн.

Ураховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

&lc;span class=rvts21&gn;Відповідач не виконує своїх обов'язків по утриманню дитини та не сплачує аліменти на її утримання.&lc;/s

Частиною 2 ст. 179 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, на ім'я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

У відповідності до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів суд, на підставі 2.nsf/link1/an_798/ed_2016_10_19/pravo1/T022947.html?pravo=1#798&qust; title=&qula;Сімейний кодекс України; нормативно-правовий акт № 2947-III від 10.01.2002&q?аї;&g ;ст. 182 Сімейного кодексу України, враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу Україниa&glass=rvts21&g1;, частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.&ls;/span&?д;&?/p&?в; &? ;p&l№; a=&qu в;&qu8.;&g2;class=&ln;/p&ll;&gf;rvps10&gi;&l1;span class=rvts21&gI;Враховуючи викладене, а також те, що позивач перебуває у скрутному матеріальному становищі, враховуючи майновий стан відповідача, з урахуванням, що відповідач не виконує своїх обов'язків по утриманню дитини та не сплачує аліменти на її утримання, суд вважає доцільним стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2500,00 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.&l';/sp

За змістом ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Що стосується вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час, тобто з 01.01.2017р. по 01.05.2017р., враховуючи, що за змістом ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, така позовна вимога не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 84, 179-183, 191 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 12, 81, 258, 263-265, 280-283, 354, 355 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_11 до ОСОБА_12 про стягнення аліментів на утримання дитини - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_12 (АДРЕСА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, і.н.НОМЕР_5), аліменти на користь ОСОБА_13 (АДРЕСА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, і.н. НОМЕР_2) на утримання сина ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_7 в твердій грошовій сумі у розмірі 2500,00 грн., починаючи з 31 липня 2017 року і до повноліття ОСОБА_10, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_11.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

З вказаним висновком не погоджується колегія суддів виходячи з наступного:

Позивач в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву в якій позов підтримала, проти винесення заочного рішення не заперечувала.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Оскільки, сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що з березня 2012 року по 06 січня 2015 року сторони проживали однією сім'єю, без реєстрації шлюбу (а.с. 7).

У цивільному шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_5 у них народився син - ОСОБА_10.

&l";span class=rvts21&? ;Відповідач не виконує своїх обов'язків по утриманню дитини та не сплачує аліменти на її утримання.&lп;/s

Частиною 2 ст. 179 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, на ім'я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

У відповідності до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів суд, на підставі 2.nsf/link1/an_798/ed_2016_10_19/pravo1/T022947.html?pravo=1#798&q?нн; title=&quне;Сімейний кодекс України; нормативно-правовий акт № 2947-III від 10.01.2002&qu=';>ст. 182 Сімейного кодексу України, враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу Україниa&?и;lass=rvts21&gf;, частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.&l";/span&?а;&?и;/p&gr; &l";p&ln; a=&que=;&q?іл;&?й;class=&?л;/p&lк;&?к;rvps10&?а;&? ;span class=rvts21>Враховуючи викладене, а також те, що позивач перебуває у скрутному матеріальному становищі, враховуючи майновий стан відповідача, з урахуванням, що відповідач не виконує своїх обов'язків по утриманню дитини та не сплачує аліменти на її утримання, суд вважає доцільним стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2500,00 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.&?е;/sp

За змістом ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Що стосується вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час, тобто з 01.01.2017р. по 01.05.2017р., враховуючи, що за змістом ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, така позовна вимога не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 84, 179-183, 191 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 12, 81, 258, 263-265, 280-283, 354, 355 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_11 до ОСОБА_12 про стягнення аліментів на утримання дитини - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_12 (АДРЕСА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, і.н.НОМЕР_5), аліменти на користь ОСОБА_13 (АДРЕСА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, і.н. НОМЕР_2) на утримання сина ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_7 в твердій грошовій сумі у розмірі 2500,00 грн., починаючи з 31 липня 2017 року і до повноліття ОСОБА_10, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_11.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Допустити негайне виконання рішення у межах платежу за один місяць.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заява про перегляд заочного рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Апеляційного суду міста Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя:

У липні 2017 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 16 січня 2009 року між ЗАТ «Перший Український Міжнародний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_15 було укладено додаткову угоду № 1, відповідно до умов якої, сторони погодили внести зміни до кредитного договору № 6557860 від 26 червня 2008 року, а саме: з дати набуття чинності додаткової угоди № 1 змінено додаток № 1 «Графік повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом».

15 травня 2009 року між ЗАТ «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_15 було укладено додаткову угоду № 76640402 до кредитного договору № 6557860 від 26 червня 2008 року, за умовами якої сторони прийшли згоди про додаткове надання відповідно до умов кредитного договору 2-го траншу кредиту у розмірі 865 288,29 грн., що еквівалентно частині заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті в розмірі 112 814,64 доларів США з процентною ставкою за користування 2-м траншем кредиту 19,00% річних.

16 липня 2013 року між ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» та ТОВ «АНСУ» було укладено договір відступлення права вимоги № 1034/44. За умовами вказаного договору відбулось відступлення права вимоги за додатковою угодою № 7640402 від 15.05.2009 р. до кредитного договору № 6557860 від 26.06.2008 р., що був укладений між ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_15

Відповідач свої зобов'язання за додатковою угодою не виконує внаслідок чого утворилась заборгованість, що становить 365904,70 гривень.

Просив стягнути з ОСОБА_15 заборгованість за додатковою угодою № 7640402 від 15 травня 2009 року в розмірі 100000 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 18 грудня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_8, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ» суму заборгованості у розмірі - 100 000,00 грн.. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_15 подала апеляційну скаргу та просила суд рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволені позову, посилаючись на неповне з»ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального та матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції не повідомив її належним чином про час та місце розгляду справи. Зазначає, що заборгованість за кредитним договором була погашена в повному обсязі в листопаді - грудні 2010 року, що підтверджується довідками ПАТ «Перший Український міжнародний Банк» № К15-50.4/422 та К 15-50.4/423 від 27 вересня 2018 року а також договором про припинення іпотеки від 02 грудня 2010 року.

Товариство з обмеженою відповідальністю «АНСУ» подало відзив на апеляційну скаргу та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення. В обґрунтування зазначає, що ОСОБА_15 в порушення умов п. 6.7-6.8 кредитного договору не повідомила про зміну адреси місця проживання, тому судом першої інстанції направлялись судові повістки на адресу ОСОБА_15, що була зазначена в кредитному договорі. Неотримання повідомлень про судовий розгляд справи відбулось саме з вини відповідача. Також зазначає, що за згодою Іпотекодержателя в грудні 2010 році було продане іпотечне майно в результаті чого зменшилась сума заборгованості відповідача, що підтверджується довідкою про стан та історію заборгованості за кредитним договором № 7644042 від 15 травня 2009 року.

Відповідно до ч. 1ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З вказаним висновком не погоджується колегія суддів виходячи з наступного:

Судом встановлено, що між ЗАТ «Перший Український Міжнародний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_15 було укладено кредитний договір № 6557860 від 26.06.2008 року, за умовами якого банк надав ОСОБА_15 кредит у розмірі 110 000 доларів США, з процентною ставкою за користування кредитними коштами 14,49%, з кінцевим терміном повернення 26 червня 2018 р.

15 травня 2009 року сторонами була укладена додаткова угода № 7640402 до кредитного договору № 6557860 від 26.06.2008 р. в розмірі 100 000,00 грн.

Відповідно до п.1.1.1. Кредитного договору позичальник несе усі валютні ризики під час виконання зобов'язань за цим договором.

Відповідно до п.1.2. Кредитного договору цільове призначення кредиту: кредит надається позичальнику на розсуд позичальника.

Відповідно до п.1.3. Кредитного договору процентна ставка за користування кредитними коштами була установлена на рівні 14,49% річних.

Відповідно до п.1.4 Кредитного договору кредит надавався строком до 26.06.2018 р. Протягом цього строку позичальник був зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами в розмірах, в порядку та в строки, визначені Кредитним договором. Розмір та строки повернення кредиту визначаються графіком повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, що викладені у додатку № 1ё до Кредитного договору, що є невід'ємною частиною Кредитного договору.

Відповідно до п.2.3.2. Кредитного договору надання кредиту відбувається шляхом перерахування суми кредиту з позичково рахунку НОМЕР_7 в відділенні № 9 Філії ЗАТ ПУМБ в м. Києві, МФО 322755, який відкривається Банком для обліку сум, наданих позичальнику в кредит за цим договором, на картковий рахунок позичальника НОМЕР_6, відкритий у валюті в відділенні № 9 Філії ЗАТ ПУМБ в м. Києві, МФО 322755, що відкривається позичальнику Банком.

Відповідно до п.2.3.3. Кредитного договору датою надання кредиту вважається дата списання коштів в валюті кредиту з позичкового рахунку, вказаного п. 2.3.2. Кредитного договору.

Банк свої зобов'язання за Кредитним договором № 6557860 від 26.06.2008 року виконав в повному обсязі, що підтверджується доданою копією меморіального ордеру № 460414640 від 26.06.2008 року.

16 січня 2009 року між ЗАТ «Перший Український Міжнародний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_15 було укладено додаткову угоду № 1, за умовами якої, сторони погодили внести зміни до кредитного договору № 6557860 від 26 червня 2008 року, а саме: з дати набуття чинності додаткової угоди № 1 змінено додаток № 1 «Графік повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом».

15 травня 2009 року між ЗАТ «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_15 було укладено додаткову угоду № 76640402 до кредитного договору № 6557860 від 26.06.2008 року, відповідно до умов якої сторони прийшли згоди про додаткове надання відповідно до умов кредитного договору 2-го траншу кредиту у розмірі 865 288,29 грн., що еквівалентно частині заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті в розмірі 112 814,64 доларів США з процентною ставкою за користування 2-м траншем кредиту 19,00% річних.

Банк свої зобов'язання за додатковою угодою № 7640402 від 15 травня 2009 року до кредитного договору № 6557860 від 26 червня 2008 року виконав в повному обсязі.

16 липня 2013 року між ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» та ТОВ «АНСУ» був укладений договір відступлення права вимоги № 1034/44. Згідно даного договору відбулось відступлення права вимоги за додатковою угодою № 7640402 від 15 травня 2009 року до кредитного договору № 6557860 від 26 червня 2008 року, що був укладений між ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_15

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що позичальник не виконав зобов'язання за вказаною угодою, то на підставі ст. 1054 ЦК України наявні правові підстави для стягнення з останнього заборгованості.

З вказаним висновком не погоджується колегія суддів виходячи з наступного:

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором відступлення (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату ( у будь - який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника)

Згідно із ст. 512 ЦК України передбачено, що однією з підстав заміни кредитора у зобов'язанні іншою особою є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), заміцна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника (ст. 516 ЦК України).

Ст. 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено Договором або законом.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов»язання припиняється виконанням належним чином.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно довідки ПАТ «Перший Український міжнародний Банк» від 16 липня 2013 року про стан та історію заборгованості за кредитним договором № 7640402 погашена заборгованість за кредитом становить 880300,00 грн. непнепогашена заборгованість становить 365 904, 70 грн.365904,70 грн. 365904,70 до

Разом з тим, з довідки ПАТ «Перший Український міжнародний Банк» № К15-50.04/423 від 27 вересня 2018 року вбачається, що ОСОБА_15 мала кредитні зобов'язання перед ПАТ «Перший Український міжнародний Банк» згідно договору № 7640402 від 15 травня 2009 року. Станом на 27 вересня 2018 року заборгованість по кредиту, процентам та комісії відсутня. Кредитні зобов'язання за договором № 7640402 від 15 травня 2009 року виконані в повному обсязі (а.с. 179).

Наявні в матеріалах справи докази свідчать про відсутність кредитної заборгованості за договором № 7640402 від 15 травня 2019 року тому, на думку колегії суддів, підстави для задоволення заявлених позовних вимог відсутні.

Зазначені вище порушення, які допустив суд першої інстанції, призвели до неправильного вирішення спору.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції не відповідає матеріалам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального права і відповідно до ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, про відмову в задоволені позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_15 задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 18 грудня 2017 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволені позову Товариство з обмеженою відповідальністю «АНСУ» до ОСОБА_15 про стягнення заборгованості відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених ч. 3 ст. 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий:

Керуючись

24.02.2014 року ТОВ «АНСУ» направило відповідачу повідомлення про відступлення права вимоги за додатковою угодою до кредитного договору з вимогою про дострокове повернення кредиту.

Оскільки відповідач не виконує умови договору у добровільному порядку, сума отриманого кредиту, відсотки за користування ним та пеня за порушення відповідачем терміну повернення кредиту, підлягають примусовому стягненню.

rvps8&g/;Зважаючи на невиконання відповідачем зобов'язань, заборгованість за додатковою угодою № 7640402 від 15.05.2009 року до Кредитного договору № 6557860 від 26.06.2008 р. підлягає стягненню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджена сплачена сума судового збору у розмірі 1500,00 грн.p&?м;

Керуючись ст.ст. 55, 61, 129 Конституції України, ст.ст. 202, 509, 510, 512, 514, 525, 526, 530, 536, 1054, s=rvts30 href=&qun ;http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844147/ed_2017_12_15/pravo1/T030435.html?pravo=1#844147&qu30; title=&quvo;Цивільний кодекс України; нормативно-правовий акт № 435-IV від 16.01.2003&quві;&g6;1055, 1077 Цивільного кодексу України, ст.ст. itle=&qusp;Цивільний процесуальний кодекс України (ред. з 18.03.2004 до 15.12.2017); нормативно-правовий акт № 1618-IV від 18.03.2004&q?й ;&?е;1-18&l>;span class=rvts21&?к;, &?;;/span&?к;ass=rvts30 href=&qu.h;http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1840/ed_2017_11_14/pravo1/T041618.html?pravo=1#1840&qu44; title=&qu30;Цивільний процесуальний кодекс України (ред. з 18.03.2004 до 15.12.2017); нормативно-правовий акт № 1618-IV від 18.03.2004&quan;&g ;76-81, s30 href=&q?ни;http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1862/ed_2017_11_14/pravo1/T041618.html?pravo=1#1862&qufo; title=&qupt;Цивільний процесуальний кодекс України (ред. з 18.03.2004 до 15.12.2017); нормативно-правовий акт № 1618-IV від 18.03.2004&qu/l;&g1;95, 141, 228, 229, 235, 241, 244, 245, 258, 259, 263-265, 268, 289, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

&l2;/s

В И Р І Ш И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ» до ОСОБА_15 про стягнення заборгованості - задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_8, (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3, місце реєстрації: АДРЕСА_1, місце проживання: АДРЕСА_6,

кв. 8) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ» (, 01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, 3-А) суму заборгованості у розмірі - 100 000,00 грн. та судовий збір у розмірі 1500 грн.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя Г.О. Матійчук

У травні 2018 року позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_17 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Солом'янського районного суду від 06 червня 2018 року вказану позовну заяву повернуто позивачу.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою АТ Комерційний банк «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу та просив ухвалу суду скасувати та постановити нову про направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального та матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Свої доводи мотивує тим, що до позовної заяви долучено довіреність ОСОБА_18 виданої позивачем ПАТ КБ «ПриватБАнк» в особі виконуючої обов'язки Голови правління банку ОСОБА_19, яка діяла на підставі Статуту ПАт Кб «ПриватБанк» і Протоколів №25 і №26 засідання Наглядової Ради ПАТ КБ «Приватбанк» від 20.07.2017 р. Вказана довіреність є чинною строком до 31.12.2019 року. Зміна керівника не припиняє дію довіреності. ОСОБА_19 як виконуючий обов'язки Голови правління має повноваження видавати довіреність на імя ОСОБА_18

Відповідач відзив не подавала.

Відповідно до ч. 1ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Повертаючи позовну заяву суд першої інстанції посилався на п 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, оскільки вважав, що позовну заяву подано особою, що не має процесуальної дієздатності.

З вказаним висновком не погоджується колегія суддів виходячи з наступного:

Відповідно до ст. 246 ЦК України довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами.

З матеріалів справи вбачається, що позовна заява складена 30 травня 2018 року та підписана представником ПАТ КБ «Приватбанк» за довіреністю ОСОБА_18. Довіреність № 83331-К-Н-О є чинною строком до 31.12.2019 р.

Відповідно до ст. 248 ЦК України представництво за довіреністю припиняється припиняється у разі:

1)закінчення строку довіреності;

2) скасування довіреності особою, яка її видала;

3)відмови представника від вчинення дій, що були визначені довіреністю;

4)припинення юридичної особи, яка видала довіреність;

5)припинення юридичної особи, якій видана довіреність;

6)смерті особи яка видала довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності.

Доказів на підтвердження наявності обставин, які тягнуть за собою припинення представництва за довіреністю матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 249 ЦК України особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної довіреності, може в будь-який час скасувати довіреність або передоручення.

Доказів скасування довіреності на ім'я ОСОБА_18 матеріали справи не містять.

Відповідно до витягів з протоколів №25, №26 засідання Наглядової ради ПАТ КБ «Приватбанк» від 20.07.2017 р., ОСОБА_19 призначено виконуючим обов'язки Голови Правління ПАТ КБ «Приватбанк» з 25.07.2017 р., з наданням повного обсягу повноважень, прав та обов'язків, які надані Голові Правління Банку Статутом Банку, внутрішніми активами Банку, а також законодавством України.

На підтвердження своїх повноважень представник додав до позовної заяви завірену належним чином копію довіреності №8331-К-Н-О від 31 серпня 2017 року, відповідно до якої ОСОБА_18, як представнику, надані права представляти інтереси Банку з наданням прав, передбачених законодавством для позивача зокрема подавати, підписувати, пред'являти необхідні документи, посвідчувати своїм підписом копії документів, у тому числі копії цієї довіреності, та виконувати інші необхідні дії, пов'язані з цією довіреністю (а.с. 41.). Довіреність є чинною строком до 31 грудня 2019 року.

Враховуючи викладене, оскаржувана ухвала не може бути визнана законною і обґрунтованою та у відповідності до положень ч. 1 ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На час подачі позовної заяви позивачем дотримано вимоги цивільного законодавства, підстави повернення позовної заяви відсутні.

Керуючись ст. 374, 379, 382 -384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.

Ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 06 червня 2018 року скасувати.

Справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_17 про стягнення заборгованості направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: