КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

справа № 754/7816/18

провадження № 22-ц/824/2955/2019

03 січня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді-доповідача Кирилюк Г.М., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18 грудня 2018 року,

встановив:

02 січня 2019 року на адресу Київського апеляційного суду надійшла апеляційна ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18 грудня 2018 року.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступу до правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Так, у пунктах 107-109 рішення у справі «Коем та інші проти Бельгії» (Coeme and Others v Belgium), 32492/96, 32547/96, 32548/96, 33209/96 та 33210/96 від 22 червня 2000 року, Європейський суд з прав людини виходив з того, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися «судом, установленим законом».

Відповідно до статті 129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права та застосовує засади судочинства, серед яких забезпечення права на апеляційний перегляд справи, розумні строки розгляду справи судом.

Так, згідно з положеннями ст. 355 ЦПК України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Разом з тим, відповідно до п. 15.5 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, який набрав чинності 15 грудня 2017 року), до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Водночас, Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система починає функціонувати через 90 днів з дня опублікування Державною судовою адміністрацією України у газеті «Голос України» та на веб-порталі судової влади оголошення про створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (пункт 15.15 вищевказаного розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України).

З огляду на викладене, у Перехідних положеннях ЦПК України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року, визначено порядок подачі апеляційної скарги у перехідний період, що має тимчасовий характер, вказаний порядок чітко закріплено у пункті 15.5, який не допускає двозначного тлумачення його змісту.

Приймаючи норми, зазначені у Розділі XIII «Перехідні положення» ЦПК України, законодавець враховував, що без ознайомлення з матеріалами цивільної справи, суддя апеляційного суду позбавлений можливості у строки, встановлені нормами ЦПК України, зробити висновок про дотримання особою, яка подала апеляційну скаргу, строків на апеляційне оскарження, визначених ст. 354 ЦПК України, а також про відповідність апеляційної скарги вимогам ст. 356 ЦПК України.

Таким чином, враховуючи, що на дату звернення заявника з апеляційною скаргою Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система функціонувати не почала, суд апеляційної інстанції за відсутності матеріалів цивільної справи у ситуації подання апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду позбавлений можливості належним чином ознайомитися з матеріалами справи, вирішити питання щодо відповідності та дотримання норм процесуального права при зверненні з апеляційною скаргою.

З огляду на викладене, апеляційну скаргу слід повернути заявнику для подання через Деснянський районний суд м. Києва.

При цьому, повернення апеляційної скарги без розгляду не має розглядатися як порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду, оскільки не перешкоджає особі повторно звернутися з апеляційною скаргою до апеляційного суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Також, заявник має право порушити питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, подавши відповідну заяву.

Керуючись п. 15.5 Розділу XІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суддя

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку повернути.

Копію апеляційної скарги направити до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.

Роз'яснити, що повернення вказаної апеляційної скарги не перешкоджає її поданню до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Г. М. Кирилюк