Справа № 2-а-2412/11
Провадження № 2-ав/242/1/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 січня 2019 року Селидівський міський суд Донецької області у складі: головуючого судді Капітонова В.І., секретар судового засідання Нарижна О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Селидове справу про відновлення втраченого судового провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Ворошиловському районі м.Донецька про визнання дій неправомірними та зобов'язання провести перерахунок пенсії,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду із заявою про видачу поновлення строку пред'явлення виконавчого листа до виконання у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Ворошиловському районі м.Донецька про визнання дій неправомірними та зобов'язання провести перерахунок пенсії.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 03.12.2018 року ініційовано питання про відновлення втраченого судового провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Ворошиловському районі м.Донецька про визнання дій неправомірними та зобов'язання провести перерахунок пенсії.

Учасники справи в судове засідання не з'явились про день та час розгляду справи повідомлені належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що втрачене провадження по справі №2-а-2412/11 підлягає відновленню частково з наступних підстав.

Судом установлені такі фактичні обставини на підставі представлених письмових доказів.

Згідно з довідкою, виданою Селидівським міським судом №286/18 від 26.11.2018 р., справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Ворошиловському районі м.Донецька про визнання дій неправомірними та зобов'язання провести перерахунок пенсії, яка перебувала у провадженні Ворошиловського районного суду м.Донецька, до Селидівського міського суду Донецької області не передано. Відповідно до відомостей бази даних Ворошиловського районного суду м.Донецька, яка надана у користування Селидівському міському суду Донецької області, по вказаній справі ухвалено постанову 04.04.2011 року, яка набрала законної сили 15.04.2011 року. Також за даними обліково - статистичної картки вбачається, що постанову Ворошиловського районного суду м.Донецька від 04.04.2011 року залишено без змін.

Таким чином, під час розгляду питання про відновлення втраченого судового провадження судом з,ясовано, що справа за адміністративним позовом №2-а-2412/11 була втрачена.

Постановою Ворошиловського районного суду м.Донецька від 04.04.2011 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено, визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України у Ворошиловському районі м.Донецька, та зобов'язано Управління Пенсійного фонду України у Ворошиловському районі м.Донецька зробити перерахунок щомісячної компенсації в разі втрати годувальника ОСОБА_1 відповідно до ст.. 52 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із розрахунку 50 % мінімальної пенсії за віком, що розраховується залежно від розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з 27.10.2010 року.

Відповідно до ст. 384 КАС України відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в адміністративній справі, закінченій ухваленням рішення або у якій провадження закрито, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ст..385 КАС України втрачене судове провадження у цивільній справі може бути відновлене за заявою учасника справи або за ініціативою суду.

Відповідно до ст..390 КАС України на підставі зібраних і перевірених матеріалів суд постановляє ухвалу про відновлення втраченого судового провадження повністю або в частині, яку, на його думку, необхідно відновити.

Таким чином, враховуючи, що справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Ворошиловському районі м.Донецька про визнання дій неправомірними та зобов'язання провести перерахунок пенсії, яка перебувала у провадженні Ворошиловського районного суду м.Донецька, до Селидівського міського суду Донецької області не було передано, відомостей щодо неможливості передачі матеріалів зазначеної справи з Ворошиловського районного суду м.Донецька до Селидівського міського суду Донецької області не надходило, але постановою Ворошиловського районного суду м.Донецька від 04.04.2011 року позов ОСОБА_1 задоволено, суд приходить до висновку про необхідність відновлення втраченого судового провадження по вищевказаній справі.

Згідно із ст. 389 КАС України, передбачено, що при розгляді заяви про відновлення втраченого судового провадження суд бере до уваги, зокрема: частину справи, яка збереглася (окремі томи, жетони, матеріали з архіву суду тощо); документи, надіслані (видані) судом учасникам судового процесу та іншим особам до втрати справи, копії таких документів; будь-які інші документи і матеріали, подані учасниками судового процесу, за умови, що такі документи і матеріали є достатніми для відновлення справи; відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень; будь-які інші відомості, документи тощо, отримані у законний спосіб з інших офіційних джерел.

Відповідно до ст..390 КАС України на підставі зібраних і перевірених матеріалів суд постановляє ухвалу про відновлення втраченого судового провадження повністю або в частині, яку, на його думку, необхідно відновити.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням наявної в матеріалах справи інформації та копії постанови Ворошиловського районного суду м.Донецька від 04.04.2011 року і ухвали Донецького апеляційного адміністративного суду від 15.06.2011 року, виготовленої за допомогою режиму повного доступу з Єдиного державного реєстру судових рішень, суд вважає за необхідне використати цю частину провадження, що збереглася до втрати провадження, та відновити зміст постанови Ворошиловського районного суду м.Донецька від 04.04.2011 року і зміст ухвали Донецького апеляційного адміністративного суду від 15.06.2011 року, що на думку суду є достатнім для реалізації особою захисту свого порушеного, оспореного чи невизнаного права, в даному випадку для вирішення питання про поновлення строку пред'явлення виконавчого документа до виконання у справі №2-а-2412/11.

На підставі викладеного, керуючись ст. 384-390 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відновити частково втрачене судове провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Ворошиловському районі м.Донецька про визнання дій неправомірними та зобов'язання провести перерахунок пенсії.

Відновити постанову Ворошиловського районного суду м.Донецька від 04.04.2011 року і зміст ухвали Донецького апеляційного адміністративного суду від 15.06.2011 року, наступного змісту:

«

2-а-2412/11

ПОСТАНОВА

Іменем УКРАЇНИ

04 квітня 2011 року суддя Ворошиловського районного суду м. Донецька Цукуров В.П., розглянувши в порядку скороченого провадження справу адміністративного судочинства за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Ворошиловському районі м. Донецька про визнання дій неправомірними та зобов'язання провести перерахунок пенсії, -

ВСТАНОВИВ:

11.03.2011 р. позивач звернувся до суду з позовом до відповідача Управління Пенсійного фонду України у Ворошиловському районі м. Донецька про визнання дій неправомірними та зобов'язання провести перерахунок пенсії.

Ухвалою від 12.03.2011 р. було відкрито скорочене провадження у справі про визнання дій неправомірними та зобов'язання провести перерахунок пенсії.

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України у Ворошиловському районі м. Донецька, посилаючись на наступні обставини.

Позивачка є дружиною, померлого ліквідатора наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою, перебуває на обліку в УПФУ Ворошиловського району м. Донецька та отримує щомісячну компенсацію в разі втрати годувальника з 27.10.2010 року.

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», вона має право на щомісячну компенсацію в разі втрати годувальника в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком незалежно від пенсії, передбаченої законодавством України. Однак, позивачці дана щомісячна компенсація виплачується відповідачем у розмірах, які не відповідають нормам діючого законодавства України.

01.02.2010 року позивачка звернулась в УПФУ Ворошиловського району м. Донецька з заявою про призначення щомісячної компенсації в разі втрати годувальника відповідно до ст. 52 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», але їй було відмовлено у перерахунку.

При цьому відповідач посилався на постанову Кабінету Міністрів України № 530 від 28 травня 2008 року. В зв'язку з цим, позивачка і звернулася до суду з відповідним позовом, та просить визнати дії УПФУ Петровського району м. Донецька щодо відмови їй у перерахунку щомісячної компенсації в разі втрати годувальника в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 52 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», неправомірними, та зобов'язати відповідача провести їй нарахування та виплатити щомісячну компенсацію в разі втрати годувальника в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 52 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 27 жовтня 2010 року.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

ОСОБА_1 має статус дружини, померлого ліквідатора наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою, що підтверджується посвідченням НОМЕР_1 від 28.11.2007 року (а.с.12).

01.02.2010 року позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України у Ворошиловському районі м. Донецька з заявою про призначення щомісячної компенсації в разі втрати годувальника відповідно до ст. 52 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Рішенням №6/102 від 01.02.2010 року Управління Пенсійного фонду України в Ворошиловському районі м. Донецька позивачу було відмовлено у перерахунку пенсії з огляду на відсутність підстав такого перерахунку та правомірність здійсненого управлінням розрахунку (а.с.10).

Згідно ст.71 КАСУ в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд приходить до висновку, що представник відповідача не довів правомірність своїх дій.

Так, відповідно до ст. 52 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», вона має право на щомісячну компенсацію в разі втрати годувальника в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком незалежно від пенсії, передбаченої законодавством України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. № 530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» всупереч Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», установлено, що щомісячна компенсація сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка призначається на кожного непрацездатного члена сім'ї, який був на його утриманні, не може бути нижчою від 10 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність.

Згідно з п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 р. «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону. Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Згідно зі ст. 92 Конституції України, виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно з положеннями ст. 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справ керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України. У разі невідповідності нормативно-правового акту Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, виходячи із загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами, при вирішенні даного спору підлягає застосуванню ст. 52 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не постанова Кабінету Міністрів України.

Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень, дає Закон України «Про прожитковий мінімум» від 15 липня 1999 року № 966-14, а також Закон України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05 жовтня 2000 року № 2017-ІІІ, згідно ст. 1 якого прожитковий мінімум використовується для визначення, у тому числі мінімального розміру пенсії за віком, який відповідно до ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Враховуючи вищевикладене, відповідачем всупереч діючого законодавства дійсно була недоплачена позивачці щомісячна компенсація в разі втрати годувальника, що і є підставою для задоволення позовних вимог.

Таким чином, суд вважає за необхідне визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови позивачці у проведенні перерахунку щомісячної компенсації в разі втрати годувальника відповідно до ст. 52 ч. 1 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобов'язати відповідача провести позивачці нарахування та виплатити щомісячну компенсацію в разі втрати годувальника відповідно до ст. 52 ч. 1 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із розрахунку 50 % мінімальної пенсії за віком, що розраховується залежно від розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, починаючи з 27 жовтня 2010 року.

На підставі викладеного та керуючись ст.19, 22 Конституції України, Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст.ст. 161-163, 183-2 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Ворошиловському районі м. Донецька про визнання дій неправомірними та зобов'язання провести перерахунок пенсії - задовольнити.

Визнати дії Управління Пенсійного фонду України в Ворошиловському районі м. Донецька щодо відмови у перерахунку ОСОБА_1 щомісячної компенсації в разі втрати годувальника відповідно до ст. 52 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із розрахунку 50 % мінімальної пенсії за віком, що розраховується залежно від розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, - неправомірними.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Ворошиловському районі м. Донецька зробити перерахунок щомісячної компенсації в разі втрати годувальника ОСОБА_1 відповідно до ст. 52 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із розрахунку 50 % мінімальної пенсії за віком, що розраховується залежно від розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з 27 жовтня 2010 року.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з проголошення постанови.

Суддя Ворошиловського районного

суду міста Донецька В.П. Цукуров

Головуючий у 1 інстанції - Цукуров В.П.

Суддя-доповідач - Гаврищук Т.Г.

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2011 року справа №2а-2412/11/0508

Зал судового засідання у приміщенні суду за адресою: м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Білак С.В. ,

Сухарька М.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Ворошиловському районі міста Донецька на постанову Ворошиловського районного суду м.Донецька від 04 квітня 2011р. у справі № 2а-2412/11/0508 (головуючий І інстанції Цукуров В.П.) за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Ворошиловському районі міста Донецька про визнання дій протиправними та перерахунок пенсії,-

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Ворошиловського районного суду м.Донецька від 04 квітня 2011р. у справі № 2а-2412/11/0508 задоволено позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Ворошиловському районі міста Донецька, внаслідок чого визнані дії Управління Пенсійного фонду України у Ворошиловському районі м. Донецька щодо відмови у перерахунку ОСОБА_1 щомісячної компенсації в разі втрати годувальника відповідно до ст. 52 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із розрахунку 50 % мінімальної пенсії за віком, що розраховується залежно від розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, - неправомірними; зобов'язано Управління Пенсійного фонду України у Ворошиловському районі м. Донецька зробити перерахунок щомісячної компенсації в разі втрати годувальника ОСОБА_1 відповідно до ст. 52 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із розрахунку 50 % мінімальної пенси за віком, що розраховується залежно від розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з 27 жовтня 2010 року.

В апеляційній скарзі Управління Пенсійного фонду України у Ворошиловському районі м. Донецька просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким позивачу у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до частини 8 статті 183? КАС України апеляційні скарги у справах, передбачених пунктами 1, 2 частини першої цієї статті, розглядаються апеляційними судами в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач має статус дружини, померлого громадянина із числа (ліквідаторів, потерпілих) катогорії 1а, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою, про що свідчить посвідчення № НОМЕР_1 від 28.11.07р., та отримує з 27.10.10р. компенсацію у відповідності до ст. 52 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі 10% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Статтею 52 Закону України № 796-ХП від 28.02.1991 року встановлена щомісячна компенсація сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, яка визначається в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком незалежно від пенсії, передбаченої законодавством України, тобто поряд з основним розміром пенсії за втрату годувальника, встановленим статтею 54 Закону, додатково виплачується вказана компенсація, право на отримання якої має позивач.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною першою статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", іншого нормативно-правового акту, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

З огляду на викладене колегія суддів підтримує висновки суду першої інстанції щодо не взяття до уваги положень частини третьої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми за відсутності іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання пенсії і щомісячної компенсації сімям за втрату годувальника, внаслідок Чорнобильської катастрофи, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено статтею 52 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до частини третьої статті 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", яка набрала чинності 31 жовтня 2006 року, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 52 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій, та розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка є імперативною, свідчить, що підставою для перерахунку пенсії є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму, і цей перерахунок здійснюється з дня встановлення цього мінімуму.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" мінімальний розмір пенсій за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Таким чином, новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового розміру прожиткового мінімуму.

Оскільки позивачеві слід визначати розмір компенсації, виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то в разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму перерахунок щомісячної компенсації позивачеві повинен проводитись, виходячи з нового розміру мінімальної пенсії за віком.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, (про що зокрема зазначено у рішенні № 8-рп/2005 від 11 жовтня по справі № 1-21/2005) пов'язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд першої інстанції зробив вірний висновок, що при визначенні розміру пенсії позивачеві застосуванню підлягають статті 52, 53 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не постанова Кабінету Міністрів України "Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету", яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Зі статті 52 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"випливає, що під час визначення розміру пенсії та щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, за основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком.

За таких обставин колегія суддів вважає вірним та таким, що відповідає Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", висновок суду першої інстанції про те, що позивач має право на призначення щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 24, 184, 195, 196, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Ворошиловському районі міста Донецька на постанову Ворошиловського районного суду м.Донецька від 04 квітня 2011р. у справі № 2а-2412/11/0508 залишити без задоволення.

Постанову Ворошиловського районного суду м.Донецька від 04 квітня 2011р. у справі № 2а-2412/11/0508 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Т.Г. Гаврищук

Судді: С.В. Білак

М.Г. Сухарьок»

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду Донецької області через Селидівський міський суд Донецької області протягом п'ятнадцяти днів з дня його проголошення, а після її функціонування, безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.І.Капітонов