КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2019 року м. Київ

Справа № 755/10851/17

Апеляційне провадження № 22-ц/824/2158/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: СоколовоїВ.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

секретар Луговий Р.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Актив+» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва ухваленого під головуванням судді Савчук Т.В. 31 травня 2018 року у м. Києві, дата складення повного тексту рішення не зазначена, у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Актив+», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець РусланОлегович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В

ОСОБА_2, звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просила суд визнати виконавчий напис від 26 травня 2017 року, номер реєстрації в реєстрі №3884, вчинений Швець Русланом Олеговичем, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу щодо стягнення заборгованості в розмірі 281093,73грн, таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 31 травня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Актив+», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець РусланОлегович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задоволено.

Визнано виконавчий напис від 26 травня 2017 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем, зареєстрований в реєстрі за №3884, яким пропонується стягнути заборгованість на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Актив+» з ОСОБА_2 несплачену в строк за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 17 серпня 2007 року, строк, за який проводиться стягнення - 2804 днів, а саме: з 17 серпня 2007 року по 20 квітня 2015 року, сума, що підлягає стягненню, складає 281093,73 грн.

Не погодилось із вищезазначеним судовим рішенням ТОВ «Фінансова компанія «Актив+», представником подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність рішення, як такого, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що нотаріусом вчинено виконавчий напис вірно, згідно із положеннями Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій, з додержанням всіх норм ЦПК України та з обґрунтуванням суми стягнення на підставі розрахунку заборгованості наданого ТОВ «Фінансова компанія «Актив+» станом на 18 травня 2017 року. Також зазначає, що ніякого подвійного стягнення не було і виконавчий напис було подано 31 травня 2017 року до Дніпровського районного відділу ДВС ГТУЮ у м. Києві як первісний виконавчий документ. Крім того, вказує на те, що з резолютивної частини рішення не зрозуміло, чи визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, чи таким що підлягає виконанню.

Враховуючи викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні представник ТОВ «Фінансова компанія «Актив+» - Зоря А.С., яка також представляє інтереси нового кредитора «ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» підтримала апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просила її задовольнити.

Представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, просив залишити рішення суду першої інстнації без змін.

Треті особи в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення, причини неявки не повідомили, а тому в порядку ч.2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважала за можливе розглядати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом встановлені та підтверджуються матеріалами справи такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 17 серпня 2007 року був укладений Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0, згідно умов яких останній надано кредит у сумі 10368,00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 52358,40 грн, зі сплатою 12% річних, з можливістю перегляду процентної ставки, на термін, встановлений графіком погашення кредиту, але не пізніше 17 серпня 2014 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов договору та/або умов відповідної угоди сторін.

У забезпечення виконання усіх грошових зобов'язань в повному обсязі, позичальника за договором, позичальник передає в заставу, а банк приймає наступне рухоме майно, а саме - транспортний засіб: марки Daewoo, модель Matiz, рік випуску 2007, колір зелений, тип ТЗ - легковий хетчбек, номер агрегатів шасі (кузов) НОМЕР_2, держаний номер НОМЕР_1.

Даний договір складається з Договору про надання споживчого кредиту та застави транспортного засобу від 17 серпня 2007 року, Графіку погашення кредиту (додаток №1), Додаткової угоди №1, Графіку платежів визначення сукупної вартості кредиту (додаток №2), Тарифів банку до кредитного договору (додаток №3) (а.с.147-161).

20 квітня 2015 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір факторингу №17, за яким клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Пунктом 4.5. даного договору передбачене право фактора відступити або передати всі або будь-які права та/або зобов'язання за цим договором третім особам, які згідно законодавства мають на це право (а.с.180-186).

Згідно витягу з реєстру боржників до вищевказаного договору факторингу, за ним відступлене право вимоги за укладеним 17 серпня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0, із загальною сумою заборгованості 281093,78 грн (а.с.187)

Між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ТОВ «Фінансова компанія «Актив+» 30 листопада 2016 року укладено Договір факторингу №279/ФК-16, за яким клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором (а.с. 171-176).

Згідно Витягу з реєстру боржників до договору факторингу, за ним відступлено право вимоги за укладеним 17 серпня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 договором про надання споживчою кредиту та заставу транспортного засобу №0, із сумою заборгованості 281093,78 грн (а.с.177).

Представник ТОВ «Фінансова компанія «Актив+» 26 травня 2017 року звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець P.O. із заявою про вчинення виконавчого напису для стягнення боргу (а.с. 146).

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ШвецьP.O. 26 травня 2017 року вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №3884, яким запропоновано стягнути заборгованість на користь ТОВ «Фінансова компанія «Актив+» з ОСОБА_2, не сплачену в строк за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 17 серпня 2007 року. Строк, за який провадиться стягнення - 2804 днів, а саме з 17 серпня 2007 року по 20 квітня 2015 року. Сума, що підлягає стягненню - 281093,78 грн, а також відшкодування витрат, пов'язаних із вчиненням виконавчого напису на суму 1400,00 грн (а.с.145).

Визнаючи виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню суд першої інстанції виходив з того, що що сума боргу зазначена у виконавчому написі нотаріуса, не може бути визнана безспірною, також позивачем не була отримана письмова претензія про сплату заборгованості, а з дня виникнення права вимоги щодо переважно більшої частини суми заборгованості минуло більше трьох років.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такі висновки суду першої інстанції в повній мірі відповідають обставинам справи та вимогам чинного законодавства, виходячи з наступного.

За загальними правилами ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»).

Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (п.п. 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з п.п. 2.1 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (п.п. 2.2 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Умови вчинення виконавчого напису визначені у п. 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку. Так, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку.

Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (п.3.4. Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника.

Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс17 та постанові Верховного Суду у справі № 207/1587/16 від 19 вересня 2018 року (провадження № 14-12559св18).

Як вбачається з матеріалів справи, сторонами у справі не оспорюється наявність невиконаних кредитних зобов'язань позивача. Її твердження про відсутність договірних зобов'язань з ТОВ «Актив+» не можуть бути прийняті до уваги з огляду на наявність договорів відступлення права вимоги, на які погодження боржника не потребується. 07 квітня 2017 року TOB «Фінансова компанія «Актив+» на адресу ОСОБА_2 була надіслана претензія від 06 квітня 2017 року, якою позивача повідомлено про відступлення права вимоги, та зазначено, що заборгованість за кредитним договором №0 від 17 серпня 2007 року становить 281093,78 грн, і запропоновано протягом 7 днів з дня отримання цього повідомлення здійснити позичальником погашення заборгованості, а також звертатися до товариства щодо пропозицій по погашенню заборгованості, наголошено, що у випадку невиконання вимоги щодо погашення заборгованості протягом 7 днів з моменту отримання цього повідомлення ТОВ «Фінансова компанія «Актив+» буде вимушене провести заходи щодо примусового стягнення боргу (а.с. 188, 189). Однак, зазначена претензія позивачем одержана не була (а.с. 190).

Також, в матеріалах справи міститься копія ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 19 вересня 2016 року, якою залишено без розгляду позовну заяву ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_2, ОСОБА_9 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені (а.с.13). Предметом спору у вказаній справі є стягнення заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 17 серпня 2007 року. Тобто, сам факт наявності судової справи про стягнення кредитної заборгованості свідчить про наявність спору між кредитором і боржником. А отже слід погодитись з висновком суду першої інстанції про порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису.

Виходячи з положень ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та п.3.1. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України визначено, що нотаріус вчиняє виконавчий напис за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. При цьому, строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (п.3.4. Порядку).

У заяві про вчинення виконавчого напису нотаріуса, TOB «Фінансова компанія «Актив+» просило вчинити виконавчий напис щодо стягнення заборгованості за вищевказаним кредитним договором в сумі 281093, 73 грн за період з 18 серпня 2007 року по 20 квітня 2015 року. Вказана сума заборгованості, та період вказані і у виконавчому написі нотаріуса.

Встановивши, що частина грошових вимог, з метою погашення яких ТОВ «Фінансова компанія «Актив+» звернулося за вчиненням виконавчого напису про стягнення заборгованості, виходить за межі встановленого законодавством трирічного строку позовної давності на час вчинення нотаріусом виконавчого напису, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, щовиконавчий напис вчинено поза визначеними законом трирічним строком, оскільки у виконавчому написі строк, за який проведено стягнення, визначеноз 17 серпня 2007 року по 12 квітня 2015 року, що є порушенням вимог.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо безспірності заборгованості є необґрунтованими та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, а тому на увагу колегії суддів не заслуговують.

Колегія суддів також не приймає до уваги посилання апелянта на те, що ніякого подвійного стягнення не було і виконавчий напис було подано 31 травня 2017 року до Дніпровського районного відділу ДВС ГТУЮ у м. Києві як первісний виконавчий документ, оскільки вказані посилання в суді першої не розглядались, а тому перегляду в апеляційному порядку не підлягають.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, про що сказав в мотивувальній частині рішення.

Разом з цим, заслуговують на увагу суду посилання апеляційної скарги відносно того, що з резолютивної частини рішення не зрозуміло, чи визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, чи таким що підлягає виконанню.

Відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦПК України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Так, в резолютивній частині рішення суду першої інстанції, в другому абзаці дійсно пропущено словосполучення «таким, що не підлягає виконанню», однак колегія суддів вважає, що вказане словосполучення було пропущено помилково, оскільки мотивувальна частина рішення суду містить обґрунтування, які вказують на те, що виконавчий напис нотаріуса слід визнати таким, що не підлягає виконанню. А тому рішення суду першої інстанції в резолютивній частині в другому абзаці підлягає зміні, шляхом доповнення словами: «таким, що не підлягає виконанню».

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Актив+» - задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 31 травня 2018 року в резолютивній частині змінити. Абзац другий доповнити словами: «таким, що не підлягає виконанню».

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В.Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В.Поліщук

Повний текст постанови складений 07 лютого 2019 року.