Постанова

Іменем України

20 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 363/5089/13-ц

провадження № 61-10438св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - заступник прокурора Київської області в інтересах держави, уповноваженим органом якої є Вишгородська районна державна адміністрація, Державного агентства земельних ресурсів України,

відповідачі: Головне управління Держземагентства у Київської області, Вишгородське районне управління юстиції у Київській області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Державна реєстраційна служба Вишгородського районного управління юстиції,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу першого заступника прокурора Київської області на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 13 лютого 2014 року у складі судді Підкурганного В. В. та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 11 липня 2016 року у складі колегії суддів: Воробйової Н. С., Березовенко Р. В., Приходько К. П.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2013 року заступник прокурора Київської області в інтересах держави, уповноваженим органом якої є Вишгородська районна державна адміністрація, Державного агентства земельних ресурсів України звернувся до суду з позовом до Головного управління Держземагентства у Київської області, Вишгородського районного управління юстиції у Київській області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Державна реєстраційна служба Вишгородського районного управління юстиції, просив:

- визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держземагентства у Київській області від 09 серпня 13 року № КИ/:38:060/00004260 про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва ОСОБА_2 на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області та надання їй у власність земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер :38:060:0248, для ведення індивідуального садівництва;

- визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держземагентства у Київської області від 09 серпня 2013 року № КИ/:38:060/00004261 про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва ОСОБА_1 на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області та надання їй у власність земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер :38:060:0249, для ведення індивідуального садівництва;

- скасувати рішення Реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції Київської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ОСОБА_2 від 14 серпня 2013 року № 4980359 на земельну ділянку з кадастровим номером :38:060:0248, для індивідуального садівництва, на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області;

- скасувати рішення Реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції Київської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ОСОБА_1 від 14 серпня 2013 року № 4982927 на земельну ділянку з кадастровим номером :38:060:0249, для індивідуального садівництва, на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області;

- визнати недійсним свідоцтво на право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 від 14 серпня 2013 року серії САК № 231956, кадастровий номер :38:060:0248, для індивідуального садівництва, на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області;

- визнати недійсним свідоцтво на право власності на земельну ділянку ОСОБА_1 від 14 серпня 2013 року серії САК № 231957, кадастровий номер :38:060:0249, для індивідуального садівництва, на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області;

- визнати недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу від 05 вересня 2013 року № 2477 земельної ділянки площею 0,1000 га для ведення індивідуального садівництва, що знаходиться, на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району, кадастровий номер :38:060:0248, укладений між ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_3 (покупець);

- визнати недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу від 05 вересня 2013 року № 2486 земельної ділянки площею 0,1000 га для ведення індивідуального садівництва, що знаходиться на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району, кадастровий номер :38:060:0249, укладеного між ОСОБА_1 (продавець) та ОСОБА_4 (покупець);

- скасувати рішення Реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції Київської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ОСОБА_3 від 05 вересня 2013 року № 5617177 на земельну ділянку з кадастровим номером :38:060:0248, для індивідуального садівництва, на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області;

- скасувати рішення Реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції Київської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ОСОБА_4 від 05 вересня 2013 року № 5624852 на земельну ділянку з кадастровим номероим :38:060:0249, для індивідуального садівництва, на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області;

- визнати недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу від 18 вересня 2013 року № 1829 земельної ділянки площею 0,1000 га для ведення індивідуального садівництва, що знаходиться, на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району, кадастровий номер :38:060:0248, укладений між ОСОБА_3 (продавець) та ОСОБА_5 і ОСОБА_6 (покупці);

- визнати недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу від 18 вересня 2013 року № 1834 земельної ділянки площею 0,1000 га для ведення індивідуального садівництва, що знаходиться, на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району, кадастровий номер :38:060:0249, укладений між ОСОБА_4 (продавець) та ОСОБА_5 і ОСОБА_6 (покупці);

- скасувати рішення Реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції Київської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від 18 вересня 2013 року № 5978633 на земельну ділянку, кадастровий номер :38:060:0248, для індивідуального садівництва, на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області;

- скасувати рішення Реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції Київської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від 18 вересня 2013 року № 5982428 на земельну ділянку, кадастровий номер :38:060:0249, для індивідуального садівництва, на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області;

- витребувати на користь держави в особі Вишгородської районної державної адміністрації з незаконного володіння ОСОБА_5 та ОСОБА_6 земельну ділянку площею 0,0293 га, яка є частиною земельної ділянки з кадастровим номером :38:060:0248, та земельну ділянку площею 0,0403 га, яка є частиною земельної ділянки з кадастровим номером :38:060:0249, що надані у власність за рахунок земель водного фонду на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області;

- витребувати на користь держави в особі Державного агентства земельних ресурсів України з незаконного володіння ОСОБА_5 та ОСОБА_6 земельну ділянку площею 0,0707 га, яка є частиною земельної ділянки з кадастровим номером :38:060:0248, та земельну ділянку площею 0,0597 га, яка є частиною земельної ділянки з кадастровим номером :38:060:0249, що надані у власність за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області;

- визнати за державою в особі Вишгородської районної державної адміністрації право власності на земельну ділянку площею 0,0293 га, яка є частиною земельної ділянки з кадастровим номером :38:060:0248, та земельну ділянку площею 0,0403 га, яка є частиною земельної ділянки з кадастровим номером :38:060:0249;

- визнати за державою в особі Державного агентства земельних ресурсів України право власності на земельну ділянку площею 0,0707 га, яка є частиною земельної ділянки з кадастровим номером :38:060:0248, та земельну ділянку площею 0,0597 га, яка є частиною земельної ділянки з кадастровим номером :38:060:0249;

- судові витрати покласти на відповідачів.

Позов обгрунтований тим, щопід час перевірки законності відведення у власність громадянам земельних ділянок на території Вишгородського району встановлено, що наказом Головного управління Держземагентства у Київській області від 09 серпня 2013 року № КИ/:38:060/00004260 затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення садівництва ОСОБА_2 на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області та надано їй у власність земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер :38:060:0248, для ведення індивідуального садівництва. На підставі цього наказу Реєстраційна служба Вишгородського районного управління юстиції Київської області 14 серпня 2013 року № 4980359 провела державну реєстрацію прав та їх обтяжень на земельну ділянку ОСОБА_2 і 14 серпня 2013 року видала свідоцтво на право власності на земельну ділянку серії САК № 231956.

05 вересня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки № 2477, згідно з яким ОСОБА_3 став власником земельної ділянки загальною площею 0,1000 га для ведення індивідуального садівництва на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області.

На підставі цього договору купівлі-продажу Реєстраційна служба Вишгородського районного управління юстиції Київської області 05 вересня 2013 року № 5617177 провела державну реєстрацію про припинення прав та їх обтяжень на земельну ділянку ОСОБА_2 та зареєструвала право власності на земельну ділянку за ОСОБА_3

18 вересня 2013 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_5 і ОСОБА_6 укладено договори купівлі-продажу земельної ділянки № 1829, згідно з якими ОСОБА_5 і ОСОБА_6 стали власниками земельної ділянки загальною площею 0,1000 га для ведення індивідуального садівництва на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області.

На підставі цього договору купівлі-продажу Реєстраційна служба Вишгородського районного управління юстиції Київської області 18 вересня 2013 року за № 5978633 провела державну реєстрацію про припинення прав та їх обтяжень на земельну ділянку та зареєструвала право власності за ОСОБА_5 та ОСОБА_6 по 1/2 частині за кожним.

Крім того, наказом Головного управління Держземагентства у Київській області від 09 серпня 2013 року № КИ/:38:060/00004261 затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення садівництва ОСОБА_1 на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області та надано їй у власність земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер :38:060:0249, для ведення індивідуального садівництва. На підставі цього наказу Реєстраційна служба Вишгородського районного управління юстиції Київської області 14 серпня 2013 року за № 4982927 провела державну реєстрацію прав та їх обтяжень на земельну ділянку ОСОБА_1 та 14 серпня 2013 року видала свідоцтво на право власності на земельну ділянку серії САК № 231957.

05 вересня 2013 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_4 укладено договір № 2486 купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1000 га, вартістю 47 960 грн, для ведення індивідуального садівництва, що знаходиться на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області, кадастровий номер :38:060:0248.

Відповідно до цього договору Реєстраційна служба Вишгородського районного управління юстиції 05 вересня 2013 року за № 5624852 провела державну реєстрацію про припинення прав та їх обтяжень на земельну ділянку за ОСОБА_1 та зареєстровала право на зазначену земельну ділянку за ОСОБА_4

18 вересня 2013 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_5 і ОСОБА_6 укладено договори купівлі-продажу земельної ділянки № 1834, згідно з якими ОСОБА_5 та ОСОБА_6 стали власниками земельної ділянки загальною площею 0,1000 га для ведення індивідуального садівництва на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області.

Відповідно до цього договору купівлі-продажу Реєстраційна служба Вишгородського районного управління юстиції Київської області 18 вересня 2013 року за № 5982428 провела державну реєстрацію про припинення прав та їх обтяжень на земельну ділянку та зареєстровала право власності за ОСОБА_5 і ОСОБА_6 по 1/2 частині за кожним.

Згідно з актом перевірки додержання вимог земельного законодавства від 18 листопада 2013 року № А-407/534, проведеної Державною інспекцією сільського господарства в Київській області за участю інженера - землевпорядника, фахівця відділу моніторингу Дніпровського басейнового управління водних ресурсів, Хотянівської сільської ради, встановлено, що зазначені земельні ділянки знаходяться в 25-метровій прибережній захисній смузі водойми - дренажного каналу Київського водосховища.

Короткий зміст судових рішень

Суди розглядали справу неодноразово.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 13 лютого 2014 року в позові відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що межі земельних ділянок, на які поширюються права будь-яких фізичних чи юридичних осіб або органів місцевого самоврядування, зокрема зони спеціальних обмежень щодо використання земель, повинні бути визначені відповідно до наявних вимог. За відсутності встановлених меж земельних ділянок спеціального обмеження (меж прибережних захисних смуг) порушення або перетин таких меж є неможливим.

Позивач не довів порушення 25-метрової прибережної захисної смуги саме відповідачами та виділення спірних земельних ділянок з порушенням земельного законодавства у редакції на час виникнення спірних правовідносин, не надав доказів, що на момент передання спірних земельних ділянок громадянам у власність у встановленому законом порядку були визначені розміри та межі водоохоронної зони та прибережних захисних смуг. Крім того, у матеріалах справи відсутні будь-які докази про складання проєкту визначення меж прибережної захисної смуги, затвердженого відповідним рішенням уповноваженого органу, віднесення спірних земельних ділянок з кадастровим номером :38:060:0248 та кадастровим номером :38:060:0249 до категорії земель водного фонду.

У зв`язку з необґрунтованістю вимог про скасування наказів Головного управління Держземагентства у Київській області від 09 серпня 2013 року суд відмовив в іншій частині вимог.

Відмовляючи у визнанні недійсними оспорюваних договорів купівлі-продажу, суд виходив з того, що при їх укладенні визначено всі істотні умови та дотримано порядок укладення таких договорів.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 05 червня 2014 року рішення Вишгородського районного суду Київської області від 13 лютого 2014 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 листопада 2014 року ухвалу Апеляційного суду Київської області від 05 червня 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 28 травня 2015 року рішення Вишгородського районного суду Київської області від 13 лютого 2014 року скасовано, позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ Головного управління Держземагентства у Київській області від 09 серпня 2013 року № КИ/:38:060/00004260 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 для ведення садівництва та надання у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер :38:060:0248, для ведення індивідуального садівництва, розташованої на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області.

Визнано незаконним та скасовано наказ Головного управління Держземагентства у Кївської області від 09 серпня 2013 року № КИ/:38:060/00004261 про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва ОСОБА_1 та надання ОСОБА_1 у власність земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер :38:060:0249, для ведення індивідуального садівництва, розташованої на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області.

Скасовано рішення Реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції Київської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ОСОБА_2 від 14 серпня 2013 року № 4980359 на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер :38:060:0248, для індивідуального садівництва на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області.

Скасовано рішення Реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції Київської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ОСОБА_1 від 14 серпня 2013 року № 4982927 на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер :38:060:0249, для індивідуального садівництва на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області.

Визнано недійсним свідоцтво на право власності на земельну ділянку серії САК № 231956, видане 14 серпня 2013 року на ім`я ОСОБА_2 , кадастровий номер :38:060:0248, для індивідуального садівництва на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області.

Визнано недійсним свідоцтво на право власності на земельну ділянку серії САК № 231957, видане 14 серпня 2013 року на ім`я ОСОБА_1 , кадастровий номер :38:060:0249, для індивідуального садівництва на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області.

Скасовано рішення Реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції Київської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ОСОБА_3 від 05 вересня 2013 року № 5617177 на земельну ділянку, кадастровий номер :38:060:0248, для індивідуального садівництва на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області.

Скасовано рішення Реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції Київської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ОСОБА_4 від 05 вересня 2013 року № 5624852 на земельну ділянку, кадастровий номер :38:060:0249, для індивідуального садівництва на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області.

Скасовано рішення Реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції Київської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від 18 вересня 2013 року № 5978633 на земельну ділянку, кадастровий номер :38:060:0248, для індивідуального садівництва на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області.

Скасовано рішення Реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції Київської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від 18 вересня 2013 року № 5982428 на земельну ділянку, кадастровий номер :38:060:0249, для індивідуального садівництва на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області.

Витребувано на користь держави в особі Вишгородської районної державної адміністрації Київської області з незаконного володіння ОСОБА_5 та ОСОБА_6 земельну ділянку площею 0,0293 га, яка є частиною земельної ділянки з кадастровим номером :38:060:0248, та земельну ділянку площею 0,0403 га, яка є частиною земельної ділянки з кадастровим номером :38:060:0249, що надані у власність за рахунок земель водного фонду на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області.

Витребувано на користь держави в особі Державного агентства земельних ресурсів України з незаконного володіння ОСОБА_5 та ОСОБА_6 земельну ділянку площею 0,0707 га, яка є частиною земельної ділянки з кадастровий номер :38:060:0248, та земельну ділянку площею 0,0597 га, яка є частиною земельної ділянки з кадастровий номер :38:060:0249, що надані у власність за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області.

В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 грудня 2015 року рішення Апеляційного суду Київської області від 28 травня 2015 року, ухвалу Вищого спеціалізованого суду від 17 червня 2015 року, ухвалу Вищого спеціалізованого суду від 03 липня 2015 року, ухвалу Вищого спеціалізованого суду від 03 серпня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до Апеляційного суду Київської області.

Ухвала суду касаційної інстанції мотивована тим, що суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права, а саме всупереч статтям 74-76 ЦПК України 2004 року належно не повідомив відповідача про час і місце розгляду справи.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанцій

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 11 липня 2016 року апеляційну скаргу заступника прокурора Київської області відхилено. Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 13 лютого 2014 року залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції, що позивач не довів факту порушення прибрежної захисної смуги саме відповідачами, спірні земельні ділянки були виділені з порушенням земельного законодавства у редакції на час виникнення спірних правовідносин, не надав доказів, що на момент передання спірних земельних ділянок у власність громадянам у встановленому законом порядку були визначені розміри та межі водоохоронної зони і прибережних захисних смуг; у матеріалах справи відсутні будь-які докази, як про складання проєкту визначення меж прибережної захисної смуги, затвердженого відповідним рішенням уповноваженого органу, так і про віднесення спірних земельних ділянок з кадастровим номером :38:060:0248 та кадастровим номером :38:060:0249 до категорії земель водного фонду.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У серпні 2016 року перший заступник прокурора Київської області звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 13 лютого 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 11 липня 2016 року, просить їх скасувати, ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Рух справи у суді касаційної інстанції

08 вересня 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі.

У березні 2018 року справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з розпорядженням Верховного Суду від 06 червня 2019 року № 611/0/226-19 «Про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи», відповідно до пунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки» доповідачем у справі відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Олійник А. С.

07 листопада 2019 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судові рішення ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Під час розгляду справи суди порушили статті 57-59, 64, 212 ЦК України 2004 року щодо оцінки доказів, встановлюючи обставини справи, та дійшли необгрунтованого висновку про недоведеність прокурором виділення у приватну власність відповідачам саме земель водного фонду.

Суди встановили, що проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 природоохоронний орган не погоджував.

Суди не звернули уваги, що в матеріалах справи є акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства Державної інспекції сільського господарства в Київській області від 18 листопада 2013 року № А-407/534, яким підтверджено знаходження оспорюваних земельних ділянок у межах прибережної захисної смуги дренажного каналу Київського водосховища.

Ширина прибережних захисних смуг становить для великих річок, водосховищ на них та озер 100 м від урізу води в меженний період (стаття 88 Водного кодексу України, стаття 60 Земельного кодексу України).

Суд апеляціної інстанції дійшов помилкового висновку, що положення статті 88 Водного кодексу України не поширюються на випадки встановлення прибережної захисної смуги навколо дренажного каналу як штучно створеного водного об`єкта.

Аргументи інших учасників справи

У запереченні на касаційну скаргу ОСОБА_5 просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Зазначає, що прокурор не обгрунтував належними та допустимими доказами належність спірної земельної ділянки до земель водного фонду. Посилання, що спір стосується прибережної смуги, не відповідає дійсності.

Прокурор посилається у скарзі на документи, які втратили чинність у зв`язку з їх скасуванням, а це є неприпустимим.

Стаття 60 ЗК України та стаття 88 Водного кодексу України не визначають розміри прибрежних захисних смуг для такого водного обєкта, як дренажний канал.

Дренажний канал Київського водосховища має штучне походження та належить до комплексу гідрологічних споруд Дніпровсько-Деснянського захищеного масиву.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що згідно з актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства Державної інспекції сільського господарства в Київській області від 18 листопада 2013 року № А-407/534 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є власниками та використовують земельні ділянки з кадастровими номерами :38:060:0248 площею 0,1 га та :38:060:0249 площею 0,1 га на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області на підставі договорів купівлі-продажу від 18 вересня 2013 року, з цільовим призначенням для індивідуального садівництва (а. с. 12-15).

Згідно з цим актом земельні ділянки знаходяться в 25-метровій прибережній захисній смузі водойми - дренажного каналу Київського водосховища, зокрема: земельна ділянка з кадастровим номером :38:060:0248 частково знаходиться в прибережній захисній смузі, з південного боку, площею 0,0293 га, на відстані від урізу води із заходу на схід 23,41 м, 17,62 м, 5,49 м; земельна ділянка з кадастровим номером :38:060:0249 частково знаходиться в прибережній захисній смузі, з південного боку, площею 0,0403 га, на відстані від урізу води із заходу на схід 5,49 м, 23,40 м (а. с. 12-15).

Відповідно до висновку управління Держземагентства у Вишгородському районі Київської області від 02 серпня 2013 року № 576 було погоджено проєкт землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам України ОСОБА_2 та ОСОБА_1 для ведення індивідуального садівництва в межах Хотянівської сільської ради (а. с. 116-131).

Наказом Головного управління Держземагентства у Київській області від 09 серпня 2013 року № КИ/:38:060/00004260 затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення садівництва ОСОБА_2 на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області та надано їй у власність земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер :38:060:0248, для ведення індивідуального садівництва із земель сільськогосподарського призначення державної власності.

На підставі цього наказу Реєстраційна служба Вишгородського районного управління юстиції Київської області 14 серпня 2013 року за № 4980359 провела державну реєстрацію прав та їх обтяжень на зазначену земельну ділянку на ім`я ОСОБА_2 та 14 серпня 2013 року видала свідоцтво на право власності на земельну ділянку серії САК № 231956.

05 вересня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу зазначеної земельної ділянки, на підставі якого Реєстраційна служба Вишгородського районного управління юстиції Київської області 05 вересня 2013 року провела державну реєстрацію про припинення прав та їх обтяжень на земельну ділянку за ОСОБА_2 та зареєструвала право на зазначену земельну ділянку за ОСОБА_3

18 вересня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 і ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу цієї земельної ділянки, цільове призначення - для ведення індивідуального садівництва, на підставі якого Реєстраційна служба Вишгородського районного управління юстиції Київської області 18 вересня 2013 року за № 5978633 проведено державну реєстрацію про припинення прав та їх обтяжень на земельну ділянку за ОСОБА_3 та зареєструвала право на зазначену земельну ділянку за ОСОБА_5 і ОСОБА_6 по 1/2 частці кожному.

Наказом Головного управління Держземагентства у Київській області від 09 серпня 2013 року № КИ/:38:060/00004261 затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення садівництва ОСОБА_1 на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області та надано їй у власність земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер :38:060:0249, для ведення індивідуального садівництва із земель сільськогосподарського призначення державної власності.

На підставі цього наказу Реєстраційна служба Вишгородського районного управління юстиції Київської області 14 серпня 2013 року за № 4982927 провела державну реєстрацію прав та їх обтяжень на зазначену земельну ділянку на ім`я ОСОБА_1 та 14 серпня 2013 року видала свідоцтво на право власності на земельну ділянку серії САК № 231957.

05 вересня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу зазначеної земельної ділянки, на підставі якого Реєстраційна служба Вишгородського районного управління юстиції Київської області 05 вересня 2013 року за № 5624852 провела державну реєстрацію про припинення прав та їх обтяжень на земельну ділянку за ОСОБА_1 та зареєстровала право на зазначену земельну ділянку за ОСОБА_4

18 вересня 2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 і ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу зазначеної земельної ділянки, цільове призначення - для ведення індивідуального садівництва, на підставі якого Реєстраційна служба Вишгородського районного управління юстиції Київської області 18 вересня 2013 року за № 5982428 провела державну реєстрацію про припинення прав та їх обтяжень на земельну ділянку за ОСОБА_4 та зареєструвала право на зазначену земельну ділянку за ОСОБА_5 і ОСОБА_6 по 1/2 частці за кожним.

Відповідно до довідки відділу Держземагентства у Вишгородському районі Київської області від 30 липня 2013 року № 862, згідно з даними форми 6-зем станом на 26 липня 2013 року земельні ділянки загальною площею 0,2000 га, в тому числі сіножаті (вкриті окремими групами чагарників) (гр. 11) - 0,2000 га, які відводяться у власність громадянам України ОСОБА_2 та ОСОБА_1 для ведення індивідуального садівництва в межах Хотянівської сільської ради, перебувають у запасі. Земельні ділянки знаходяться за межами населеного пункту і належать до категорії земель сільськогосподарського призначення. Земельні ділянки не відносяться до категорії земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, історико-культурного призначення та лісогосподарського призначення (а. с. 122).

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення частково касаційної скарги з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частин першої, другої статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону.

Згідно зі статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Щодо правового статусу земельної ділянки

Прокурор обгрунтував позов порушенням вимог законодавства при переданні у власність спірних земельних ділянок, оскільки вони знаходяться у 25-метровій прибрежній захисній смузі водойми - дренажного каналу Київського водосховища.

Прокурор зазначав, що за результатами проведеної перевірки проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 природоохоронний орган не погоджував.

До земель водного фонду належать, зокрема, землі, зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок і навколо водойм (стаття 58 Земельного кодексу (далі - ЗК) України та стаття 4 Водного кодексу у редакції на час виникнення спірних правоідносин (далі - ВК) України; тут і далі - у редакціях, чинних на час виникнення спірних правовідносин).

Земельні ділянки під прибережні захисні смуги виділяються вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон. Розмір та межі прибережної захисної смуги уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюються за проектами землеустрою, а в межах населених пунктів - з урахуванням містобудівної документації (частини перша, третя статті 60 ЗК України).

Відповідно до статті 60 ЗК України, статті 88 ВК України прибережні захисні смуги встановлюються по обидва береги річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.

Розмір та межі прибережної захисної смуги уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюються за проектами землеустрою, а в межах населених пунктів - з урахуванням містобудівної документації (частина третя статті 60 ЗК України).

Крім того, за змістом статті 88 ВК України у межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням конкретних умов, що склалися.

Прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності (частина перша статті 61 ЗК України, частина перша статті 89 ВК України).

Частина друга статті 59 ЗК України обмежує можливість передання земель водного фонду у приватну власність випадком безоплатного передання громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування замкнених природних водойм (загальною площею до 3 гектарів).

Органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування можуть передавати громадянам та юридичним особам із земель водного фонду на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо (частина четверта статті 59 ЗК України).

Отже, землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які розповсюджується особливий порядок надання та використання. Такі землі можуть змінювати володільця шляхом передання їх у приватну власність лише у випадках, прямо передбачених у статті 59 ЗК України.

Згідно з пунктом 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 05 листопада 2004 року № 434, у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об`єктів, природоохоронний орган забезпечує їх збереження, шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08 травня 1996 року № 486 «Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них», з урахуванням існуючих конкретних умов забудови на час встановлення водоохоронної зони. Порядок та умови виготовлення проєктів землеустрою, в тому числі й щодо прибережних смуг, визначаються статтями 50-54 Закону України «Про землеустрій».

Таким чином, землі, зайняті поверхневими водами: природними водоймами (озера), водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки), каналами і іншими водними об`єктами, та землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на яких знаходиться водний фонд України та на який поширюється окремий порядок надання та використання.

Отже, прибережна захисна смуга - це частина водоохоронної зони визначеної законодавством ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій встановлено особливий режим.

Існування прибережних захисних смуг визначеної ширини передбачене нормами закону (стаття 60 ЗК України, стаття 88 ВК України). Відтак, відсутність проєкту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом.

Системний аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що при наданні земельної ділянки за відсутності проєкту землеустрою із встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08 травня 1996 року № 486 «Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них». Тобто сама по собі відсутність землевпорядної документації не змінює правового режиму захисної смуги, а отже, надання у приватну власність земельних ділянок, які знаходяться у прибережній захисній смузі, суперечить нормам статей 59, 83, 84 ЗК України.

Верховний Суд на підставі викладених норм права, враховуючи обставини справи, дійшов висновку, що спірні земельні ділянки (частина) належать до земель водного фонду, оскільки земельні ділянки знаходяться в 25-метровій прибережній захисній смузі водойми - дренажного каналу Київського водосховища й не можуть бути передані в приватну власність. Відсутність проєкту землеустрою щодо прибережних захисних смуг не свідчить про відсутність самих прибережних захисних смуг, розміри яких визначені імперативними нормами статті 88 ВК України.

Щодо належного способу захисту позивача (відсутності волевиявлення власника на відчуження земельної ділянки)

Звертаючись з позовом до суду, прокурор, зокрема просив визнати незаконними та скасувати накази Головного управління Держземагентства у Київській області про затвердження проєкту землеустрою, визнати недійсними свідоцтва на право власності на земельні ділянки.

Прокурор посилався на те, що проєкт землеустрою щодо відведення земельних ділянок ОСОБА_2 та ОСОБА_1 природоохоронним органом не погоджувався.

Відповідно до пункту 10 частини другої статті 16 ЦК України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування. С уд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України).

Рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин може оспорюватися з погляду його законності, а вимога про визнання такого рішення незаконним і про його скасування - розглядатися за правилами цивільного судочинства, якщо внаслідок реалізації такого рішення у фізичної особи виникло цивільне право, і спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У цьому разі вказану вимогу можна розглядати як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК України та пред`являти до суду для розгляду за правилами цивільного судочинства, якщо фактично метою заявлення зазначеної позовної вимоги є оспорювання речового права (права власності), що виникло внаслідок реалізації відповідного рішення суб`єкта владних повноважень.

Відповідний висновок викладено у постановах Великої Палати від 24 квітня 2018 року у справі № 401/2400/16-ц, від 15 травня 2018 року у справі № 809/739/17, від 20 вересня 2018 року у справі № 126/1373/17.

Зі змісту частин восьмої та дев`ятої статті 118 ЗК України випливає, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відповідно до частини четвертої статті 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Положенням про Головне управління Держземагентства у Київській області, яке затверджене наказом Держземагентства України від 05 червня 2013 року № 242, визначено, що Головне управління є територіальним органом Державного агентства земельних ресурсів України та йому підпорядковане. Завданням Головного управління Держземагентства у Київській області є реалізація повноважень Держземагентства України на території Київської області. Головне управління відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, організовує здійснення на відповідній території робіт із землеустрою та оцінки земель, що проводяться з метою внесення відомостей до Державного земельного кадастру; передає відповідно до закону земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або в користування для всіх потреб у межах області.

Згідно з частинами першою, третьою статті 186 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки: природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, земельної ділянки, розташованої на території чи в межах об`єктаприродно-заповідного фонду або в межах прибережної захисної смуги, підлягає також погодженню з органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим у сфері охорони навколишнього природного середовища, структурним підрозділом обласної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Отже, при переданні у власність спірних земельних ділянок не забезпечено дотримання положень закону щодо меж воохоронних зон та прибрежних захисних смуг шляхом урахування при розляді матеріалів про надання у власність цих земельних ділянок нормативних розмірів прибрежних захисних смуг, встановлених статтею 88 ВК України, статтею 60 ЗК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1996 року № 486, а також без затвердження проекту землеустрою.

З урахуванням встановлених обставин справи, Верховний Суд зазначає, що земельна ділянка вибула з володіння власника поза його волею - без прийняття відповідного рішення відповідно до вимог закону, а тому відсутня правова підстава для його визнання незаконним та скасування, оскільки такий спосіб захисту порушеного права не є ефктивним.

Щодо визнання недійсними договорів купівлі-продажу, витребування земельної ділянки та визнання права власності на земельні ділянки

Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17).

Звертаючись до суду із позовом, прокурор просив визнати недійсними на підставі статтей 203, 215 ЦК України договори купівлі-продажу спірних земельних ділянок, оскільки майно було набуте безпідставно в особи, яка не мала права його відчужувати, земельні ділянки першим власникам надані незаконно. Крім того, прокурор просив відповідно до частини третьої статті 388 ЦК України витребувати земельні ділянки у власність держави в особі відповідних органів.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Отже, щодо визнання недійними спірних договорів купівлі-продажу земельних ділянок Верховний Суд виходить з того, що реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним.

Норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до набувача з використання правового механізму, установленого статтями 215, 216 ЦК України. Такий спосіб захисту можливий лише шляхом подання віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно.

Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна, не є ефективним способом захисту права власника.

Відповідний правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 07 листопада 2018 рокут у справі № 488/5027/14.

У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності, є неефективною.

Задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

З огляду на викладене Верховний Суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельних ділянок, визнання права власності на земельні ділянки, які вибули з володіння держави в особі відповідних органів, не є ефективним способом захистом, а таким є витребування земельних ділянок у власність держави в особі відповідних органів.

Щодо визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку

Згідно з абзацом першим частини першої статті 116 ЗК України у редакції, чинній на час видання державного акта, громадяни набувають право власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до частини другої статті 116 ЗК України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (стаття 125 ЗК України у редакції, чинній на час видання державного акта).

Відповідно до частини першої статті 126 ЗК України у редакції на час виникнення спірних правовідносин, право власності, право користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно зі статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції на час винкинення спірних правовідносин, фізичним особам, у випадках, встановлених законом, видавалося свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно, яке підписувалося державним реєстратором і засвідчувалося печаткою.

Оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_8 набули право власності на земельні ділянки на підставі відповідних наказів Головного управління Держземагентства у Київській області від 09 серпня 2013 року, Реєстраційна служба Вишгородського районного управління юстиції Київської області від 14 серпня 2013 року видала їм відповідно свідоцтво на право власності на земельну ділянку, ці громадяни відчужили земельні ділянки на підставі договорів купівлі-продажу, то підстави для визнання недійсним свідоцтва на право власності на земельну ділянку відсутні, оскільки підставою набуття права приватної власності на земельну ділянку із земель державної чи комунальної власності, є відповідне рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, а не свідоцтво на право власності на земельну ділянку.

Щодо скасуванння рішення реєстраційної служби

Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно.

Відповідний висновок викладено у пункті 89 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц.

У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно.

Відповідний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц.

Функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Гарантування державою об`єктивності, достовірності, повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження й обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав є загальними засадами цієї реєстрації (пункт 1 частини першої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Отже, рішення суду про витребування з незаконного володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем.

На підставі такого рішення суду для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем, не потрібно окремо скасовувати запис про державну реєстрацію права власності за відповідачем.

Відтак, пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права.

Щодо витребування земельної ділянки

Оцінюючи у цій справі наявність підстав для втручання у право на мирне володіння майном, Верховний Суд виходить з такого.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних своб (далі - Конвенція) передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини (серед багатьох інших, рішення у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: 1) чи є втручання законним; 2) чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; 3) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Європейський суд з прав людини констатує порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Критерій «законності» означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання.

«Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». Одним із елементів дотримання принципу «пропорційності» при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації.

У справах «Рисовський проти України» (рішення від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» (рішення від 16 лютого 2017 року, заява № 43768/07), пов`язаних із земельними правовідносинами, Європейський суд з прав людини, встановивши порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, зазначив про право добросовісного власника на відповідну компенсацію чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на землю.

Водночас висновки Європейського суду з прав людини потрібно застосовувати не безумовно, а з урахуванням фактичних обставин справи, оскільки Європейський суд з прав людини рекомендував оцінювати дії не тільки органів держави-відповідача, але і самого скаржника. Це пов`язано з тим, що певні випадки порушень, на які особа посилається як на підставу для застосування статті 1 Першого протоколу до Конвенції, можуть бути пов`язані із протиправною поведінкою самого набувача майна.

У сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Верховний Суд дійшов висновку, що прийняття рішення про передання у приватну власність фізичним особам земель, що належать до водного фонду, фактично позбавляє державу можливості володіти, користуватися та розпоряджатися об`єктом державної власності, позбавляє Український народ загалом (стаття 13 Конституції України) або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі відповідно державної чи комунальної власності. Правовідносини у цій справі пов`язані з вибуттям об`єкта з державної власності та становлять суспільний, публічний інтерес.

Власник земельної ділянки водного фонду може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку.

Отже, враховуючи наведене, а також встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини, Верховний Суд вважає, що повернення власникові -державі в особі відповідних ораганів спірних земельних ділянок, які не могли передаватися у приватну власність (про що з огляду навіть на її об`єктивні, видимі природні властивості не могли не знати фізичні особи - відповідачі), є пропорційним вищевказаній легітимній меті заходом.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 372/1387/13-ц (провадження № 14-147цс18).

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Верховний Суд зважає на те, що суди першої та апеляційної інстанцій встановили обставини справи, однак неправильно застосували норми матеріального права, тому наявні підстави для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій з ухваленням нового рішення про задоволення позову частково з огляду на викладені вище мотиви та висновки.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України у постанові суду касаційної інстанції має бути зазначено про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Отже сплата судового збору за подання касаційної скарги покладається на відповідачів у сумі - 1 307,46грн.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу першого заступника прокурора Київської області задовольнити частково.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 13 лютого 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 11 липня 2016 року скасувати.

Позов заступника прокурора Київської області в інтересах держави, уповноваженим органом якої є Вишгородська районна державна адміністрація, Державне агентство земельних ресурсів України задовольнити частково.

Витребувати у власність держави в особі Вишгородської районної державної адміністрації Київської області з незаконного володіння ОСОБА_5 та ОСОБА_6 земельну ділянку площею 0,0293 га, яка є частиною земельної ділянки з кадастровим номером :38:060:0248, та земельну ділянку площею 0,0403 га, яка є частиною земельної ділянки з кадастровим номером :38:060:0249, які надані у власність за рахунок земель водного фонду на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області.

Витребувати у власність держави в особі Державного агентства земельних ресурсів України з незаконного володіння ОСОБА_5 та ОСОБА_6 земельну ділянку площею 0,0707 га, яка є частиною земельної ділянки з кадастровим номером :38:060:0248, та земельну ділянку площею 0,0597 га, яка є частиною земельної ділянки з кадастровим номером :38:060:0249, які надані у власність за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь прокуратури Київської області судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 653 (шістсот п`ятдесят три) грн 73 коп.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь прокуратури Київської області судовий збірза подання касаційної скарги у розмірі 653 (шістсот п`ятдесят три) грн 73 коп.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко