РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/4781/19

Провадження № 2/643/3015/19

13.12.2019 року Московський районний суд м. Харкова у складі : головуючого судді Майстренко О.М., за участю секретаря - Постульга О.Г. розглянув у підготовчому судовому засіданні у м. Харкові справу за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання права власності на спадкове майно, В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1 звернулась до Московського районного суду м. Харкова з позовом, у якому просить суд визнати за нею право власності на Ѕ частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , як особи, що проживала з померлим однією сім`єю.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі та постійно проживала з ОСОБА_2 з 13.05.1978 р. у квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . У 1995 році зазначену квартиру було приватизовано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 20.10.2016 р. шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 продовжували вести спільне господарство зі спільним бюджетом та проживати однією сім`єю у приватизованій квартирі, яка належала їм на праві спільної сумісної власності та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Після його смерті позивач продовжує проживати у вищевказаній квартирі, оплачує комунальні послуги, іншого житла не має. Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на 1/2 частину зазначеної квартири, яку ОСОБА_1 в порядку ст. 1268 ЦК України фактично прийняла. Після заведення спадкової справи виявилося, що оформити у нотаріуса свої спадкові права на майно померлого, як спадкоємець, ОСОБА_1 не може, оскільки проживала разом з ОСОБА_2 в незареєстрованому шлюбі. Інших спадкоємців, окрім позивача, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_2 немає.

Посилаючись на наведені обставини та положення ст.ст.1216-1218, 1223, 1296, 1298 ЦК України, враховуючи неможливість оформлення своїх спадкових прав у органах нотаріату, просить суд визнати за нею право власності на Ѕ частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , як особи, що проживала з померлим однією сім`єю.

В судове засідання представник позивача не з`явилась, подала заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити.

Відповідача в судове засідання не з`явився надавши суду клопотання в якому просить слухати справу за його відсутності.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею

У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази, приходить до переконання, що первісний позов задоволенню не підлягає, а зустрічний позов слід задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до частин першої, третьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписом частини другої статті 83 ЦПК України позивач повинен подати суду докази разом з поданням позовної заяви.

Згідно положень ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі показань свідків, письмових доказів, речових і електронних доказів, висновків експертів.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 ,відповідно до копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 , виданого Московським районним у м. Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 117, який на момент смерті був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 21.06.1995 р., реєстраційний № 5А-95-54168, квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та членам її сім`ї: ОСОБА_2 .

На день смерті ОСОБА_2 залишилося спадкове майно, яке складається з Ѕ частини квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до рішення Московського районного суду від 20.10.2016 р. шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

01.08.2018 р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ништик Л.О. було заведено спадкову справу, про що свідчить Витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі № 52820312 від 01.08.2018 року. Після заведення спадкової справи виявилося, що оформити у нотаріуса свої спадкові права на майно померлого, як спадкоємець, ОСОБА_1 не може, оскільки проживала разом з ОСОБА_2 в незареєстрованому шлюбі.

Проте факт спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 до та після розірвання шлюбу підтверджується довідками з місця проживання про склад сім`ї та прописку, актами підприємств, що надають комунальні послуги, які видані на ім`я ОСОБА_1 , квитанціями про оплату ОСОБА_1 комунальних послуг.

Крім цього, відповідно до відповіді на адвокатський запит № 04-10/260-06/0-19 від 03.04.2019 р., наданої територіальним центром надання соціальних послуг Московського району м. Харкова ХМР Харківської області, сімейна пара ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у період з 09.09.2005 р. по 31.07.2017 р. вела спільне господарство, послуги їм надавалися одним соціальним робітником. З 31.07.2017 р. надання ОСОБА_2 соціальних послуг догляду вдома було припинено на підставі його особистої заяви. ОСОБА_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . отримує соціальні послуги догляду вдома з 09.09.2005 р. по теперішній час.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту ст. 315 ЦПК України, судом можуть бути встановлені юридичні факти, зокрема, факт постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на день смерті останнього, факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника.

Тобто, суд вправі задовольняти обґрунтовані вимоги про встановлення факту, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки.

Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року, тощо.

Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частинами 1, 2 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу.

Нормами ст.1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно з ч. 2 ст. 1258 ЦК України кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України до спадкоємців за законом четвертої черги віднесено осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

У відповідності до ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

У відповідності до ч. 4 ст. 3 СК України сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст. ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Частина 1 ст. 1270 ЦК України передбачає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. ч. 1,3 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до вимог ч.2 ст.1220 та ч.1 ст.1221 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи, а місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, тобто, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів.

Згідно абз. 1 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Частиною 1 ст. 1298 ЦК України встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" також роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження».

Проаналізувавши обставини справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 1220, 1221, 1264, 1265, 1267, 1270, 1272 ЦК України, ст. 4, 69, 175 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Харківської міської ради- задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( РНОКПП: НОМЕР_2 ) право власності на Ѕ частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , як особи, що проживала з померлим однією сім`єю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

На рішення суду першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Харківського апеляційного суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення, а у випадку проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк для апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до вимог п.15 Перехідних положень ЦПК України (в ред. з 15.12.2017 року) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Майстренко О.М.