Ухвала

Іменем України

23 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 458/829/18

провадження № 61-21083ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Львівська обласна дирекція Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року у складі колегії суддів: Ванівського О. М., Бойко С. М., Струс Л. Б.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Львівської обласної дирекції Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (далі - ПАТ «НАСК «Оранта») про встановлення факту укладення договору страхування майна та тварин, що належать громадянам та зобов`язання вчинити певні дії.

Позов обґрунтовано тим, що 09 березня 2018 року страховий агент Турківського відділення ПАТ «НАСК «Оранта» ОСОБА_3. для оформлення договору страхування житлового будинку, рухомого майна та господарських будівель і споруд одержала від нього через соціального працівника ОСОБА_2 одну тисячу гривень десятьма купюрами по сто гривень і того ж дня видала договір страхування майна серії 97-20 №4154586, вказавши в ньому дату укладення 20 березня 2018 року. У відповідності до статті 983 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором. Згідно з пунктом 4.3.2 указаного договору він починає діяти на десятий день після фактичного внесення страхового платежу. Позивач не звернув увагу яке саме число було зазначено датою укладення договору, бо сам договір віддруковано надто дрібним нечитаємим шрифтом і він, як інвалід ІІ групи з дитинства по зору, не міг цей договір прочитати. Оскільки ОСОБА_3 одержала повністю у всій сумі страховий платіж 09 березня 2018 року, то цей договір почав діяти на десятий день, тобто 18 березня 2018 року. Визнання факту укладення договору страхування 09 березня 2018 року та початку його дії 18 березня 2018 року має для нього принципове значення, оскільки 18 березня 2018 року наступив страховий випадок, що відповідач на даний час не визнає.

На підставі зазначеного просив суд визнати датою укладення договору страхування майна серії 97-20 №4154586 - 09 березня 2018 року та датою початку його дії 18 березня 2018 року та зобов`язати Львівську обласну дирекцію ПАТ «НАСК «Оранта» розпочати процедуру оформлення страхового випадку та страхових виплат за договором страхування майна серії 97-20 № 4154586.

Рішенням Турківського районного суду Львівської області від 10 липня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано датою укладення договору страхування майна серії 97-20 № 4154586 - 09 березня 2018 року та датою початку його дії - 09 березня 2018 року. Зобов`язано Львівську обласну дирекцію ПАТ «НАСК «Оранта» розпочати процедуру оформлення страхового випадку та страхових виплат за договором страхування майна серії 97-20 № 4154586. Вирішено питання судових витрат.

Постановою Львівського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ПАТ «НАСК «Оранта» задоволено. Рішення Турківського районного суду Львівської області від 10 липня 2019 року скасовано. В задоволенні позову відмовлено.

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, зі змісту прохальної частини якої неможливо встановити які саме судові рішення оскаржує заявник.

Ухвалою Верховного Суду від 03 грудня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_4 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків до 03 січня 2020 року, але не більше десяти днів з дня вручення цієї ухвали, зокрема запропоновано заявнику надати уточнену редакцію касаційної скарги.

У грудні 2019 року на адресу Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків, а саме уточнена редакція касаційної скарги, зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_1 просить скасувати постанову Львівського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року та залишити в силі рішення Турківського районного суду від 10 липня 2019 року.

Отже, недоліки касаційної скарги усунуто.

Проте, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини п`ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

Разом із тим, як зазначено у частині п`ятій статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Судами встановлено, що 20 березня 2018 року між ОСОБА_1 та ПАТ «НАСК «Оранта» було укладено договір страхування житлового будинку, рухомого майна та господарських будівель і споруд.

Між сторонами виник спір щодо дати укладення та дати з якої діє договір страхування майна та тварин, що належить громадянам серії 97-20 № 4154586, датою укладення якого зазначено 20 березня 2018 року та права позивача ОСОБА_1 , який виник на підставі цього договору, на отримання страхової виплати.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з положенням статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі статтею 16 Закону України «Про страхування» договір страхування це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

За правилами статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події ( страхового випадку) виплатити другій стороні ( страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з частиною першою статті 981 ЦК України договір страхування укладається в письмовій формі. Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката).

Істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства (стаття 982 ЦК України).

Статтею 983 ЦК України передбачено, що договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно статті 10 Закону України «Про страхування» страховий платіж (страховий внесок, страхова премія) це плата за страхування, яку страхувальник зобов`язаний внести страховику згідно з договором страхування.

За правилами статті 18 Закону України «Про страхування» для укладання договору страхування страхувальник подає страховику письмову заяву за формою, встановленою страховиком, або іншим чином заявляє про свій намір укласти договір страхування. Факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування. Договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування.

Пунктом 4.3.1. спірного договору страхування майна та тварин, що належить громадянам серії 97-20 № 4154586 визначено: «строк дії Договору та період його дії зазначено у пункті 3.1. та пункті 3.5 договору», а саме з 29 березня 2018 року по 28 березня 2019 року та зазначено дату укладення договору 20 березня 2018 року.

Згідно з пунктом 4.3.2. договору, він починає діяти на десятий день після фактичного внесення страхового платежу.

Згідно з листом від 01 липня 2019 року № 1390-03/911 Львівська обласна дирекція ПАТ «НАСК «ОРАНТА» повідомила, що за договором страхування майна та тварин, що належать громадянам від 20 березня 2018 року серії 97-20 № 4154586 страховий платіж в сумі 1 000,00 грн на рахунок Львівської обласної дирекції станом на 01 липня 2019 року не надходив.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, апеляційний суд правильно виходив з того, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, а саме - квитанція про внесення ОСОБА_1 на рахунок ПАТ «НАСК «ОРАНТА» платежу в розмірі 1 000,00 грн, тому договір страхування майна та тварин, що належить громадянам від 20 березня 2017 року № 4154586 не набрав чинності.

Посилання в касаційній скарзі на те, що така істотна умова, як строк договору була досягнута ОСОБА_1 та страховим агентом ПАТ «НАСК «Оранта» у телефонній розмові судом відхиляються, оскільки ознайомившись з умовами договору страхування та вважаючи їх прийнятними для себе, позивач підписав договір, чим висловив своє волевиявлення.

Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки зводяться до переоцінки встановлених судами обставин, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді апеляційної інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

При цьому Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтею 390, пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п`ятою і шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про встановлення факту укладення договору страхування майна та тварин, що належать громадянам та зобов`язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Турківського районного суду Львівської області від 10 липня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков О. В. Ступак Г. І. Усик