УХВАЛА

01 квітня 2019 року

місто Київ

справа № 725/3781/18

провадження № 61-4285ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 08 листопада 2018 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 19 грудня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця», голови правління Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» Кравцова Євгена Павловича, працівників ПАТ «Пасажирське вагонне депо Чернівці» РФ «Львівська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відновлення становища, яке існувало до порушення права, спростування недостовірної інформації, поширеної на зборах трудового колективу ЛВЧД-5 від 26 серпня 2015 року,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 01 березня 2019 року звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, до якої додано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження зазначеного судового рішення.

На обґрунтування поважності причин пропуску строку заявник зазначила, що у заявника були відсутні кошти для проїзду у м. Чернівці до суду першої інстанції для отримання копії оскаржуваного рішення, а також відсутні кошти на консультацію з адвокатом.

Ухвалою Верховного Суду від 11 березня 2019 року касаційну скаргу заявника залишено без руху, наведені підстави пропуску строку визнано неповажними. Судом запропоновано навести інші підстави для поновлення строку та надати відповідні докази.

У березні 2019 року від заявника надійшли матеріали на усунення недоліків касаційної скарги, зокрема клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, яке обґрунтовувалось тим, що вона 19 грудня 2018 року подала до суду першої інстанції заяву про направлення копій рішень судів першої та апеляційної інстанцій у справі, однак помилково зазначила іншу адресу для кореспонденції, в подальшому заявник у телефонній розмові повідомила канцелярію суду іншу адресу для кореспонденції. 04 січня 2019 року заявник, прибувши до суду першої інстанції, дізналася, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій направлені за адресою, яку вона помилково зазначила у заяві.

На обґрунтування пропуску строку з 04 січня 2019 року до 24 січня 2019 року ОСОБА_1 зазначила, що на неї чинився тиск та їй погрожували, щоб вона не зверталась до судів, що вона і робила.

Зазначені підстави пропуску строку не можуть бути визнанні поважними з огляду на таке.

За змістом статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод

(далі - Конвенція) кожен при вирішенні питання щодо прав та обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

У § § 46, 47 рішення ЄСПЛ від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» (заява № 32053/13) зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Ryabykh v. Russia», заява № 52854/99, § § 51 і 52, ECHR 2003-Х). Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі «Пономарьов проти України» , заява № 3236/03, § 41, від 03 квітня 2008 року).

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (§ 27 рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», та «Трух проти України» (ухвала) від 14 жовтня 2003 року).

Статтею 44 ЦПК України закріплено обов'язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Сторона, яка бере участь у судовому процесі, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Наведені заявником підстави для поновлення строку на касаційне оскарження не можуть бути визнані поважними, оскільки нею не надано будь-яких доказів на підтвердження наведеного.

ОСОБА_1 не надала доказів вчинення дій, спрямованих на своєчасне звернення із касаційною скаргою, також заявником не надано доказів невиконання апеляційним судом вимог статей 272, 386 ЦПК України та не обґрунтовано пропуск строку протягом періоду з 24 січня 2019 року до дня подання касаційної скарги - 01 березня 2019 року.

Таким чином, обставини, якими ОСОБА_1 обґрунтовує поважність причин пропуску процесуального строку, є такими, що не свідчать про наявність дійсних істотних перешкод чи труднощів, підтверджених належними доказами, для звернення з касаційною скаргою у строки, визначені ЦПК України.

Так само помилка заявника у праві, його розумінні, а також фактична помилка не можуть бути підставою вважати причини пропуску відповідного процесуального строку поважними.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.

Керуючись статтею 393, пунктом 4 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця», голови правління Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» Кравцова Євгена Павловича, працівників ПАТ «Пасажирське вагонне депо Чернівці» РФ «Львівська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відновлення становища, яке існувало до порушення права, спростування недостовірної інформації, поширеної на зборах трудового колективу ЛВЧД-5 від 26 серпня 2015 року за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 08 листопада 2018 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 19 грудня 2018 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Погрібний