Постанова

Іменем України

26 червня 2019 року

м. Київ

справа № 404/3387/16-ц

провадження № 61-7385св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

третя особа - приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу Корчак Людмила Василівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Кіровоградської області у складі колегії суддів: Кіселика С. А., Авраменко Т. М.,

Черненко В. В., від 02 листопада 2017 року,

ВСТАНОВИВ :

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу Корчак Л. В., про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна в натурі.

Позов мотивовано тим, що з 07 грудня 1983 року по 20 вересня 1999 року він перебував з ОСОБА_5 у зареєстрованому шлюбі. Після розірвання шлюбу вони продовжували проживати однією сім`єю до дня смерті останньої, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період якого за спільні кошти придбали квартиру

АДРЕСА_1 , земельну ділянку АДРЕСА_2, легковий автомобіль марки «Кia Carens», павільйон «Чебуречна», здійснювали будівництво будинку, який не введено в експлуатацію, розташованого на земельній ділянці АДРЕСА_3 , кадастровий номер НОМЕР_2 , а також здійснювали вкладення спільних коштів на депозитний рахунок на суму 15 760, 78 доларів США, відкритий у публічному акціонерному товаристві «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк»). Вказував, що відповідач ОСОБА_2 , яка є дочкою померлої, звернулася до нотаріуса заявою про прийняття спадщини у вигляді вказаного майна, однак це майно є спільним сумісним майном подружжя, право на Ѕ частину якого належить йому. Посилаючись на вищевикладене, позивач просив встановити факт проживання його та ОСОБА_5 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року

по ІНФОРМАЦІЯ_1, визнати вказане майно їх спільною сумісною власністю та визнати за ним право власності на його Ѕ частини.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда у складі судді Панфілової А. В. від 31 липня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Встановлено факт, що ОСОБА_1 постійно проживав з ОСОБА_5 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_5 легковий автомобіль марки «Кia Carens», номерний знак НОМЕР_3 , придбаний у 2007 році вартістю 183 328 грн та грошові вклади у відділенні

ПАТ «Укрсоцбанк» у розмірі 15 760,78 доларів США.

Визнано право власності ОСОБА_1 на Ѕ частини легкового автомобіля марки «Кia Carens», номерний знак НОМЕР_3 , НОМЕР_4 частини грошових вкладів у відділенні ПАТ «Укрсоцбанк» у розмірі 15 760,78 доларів США.

В іншій частині вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач довів належними та допустимими доказами факт проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки із ОСОБА_5 з 01 січня 2004 року по день смерті останньої - ІНФОРМАЦІЯ_1 . При цьому суд відмовив у задоволенні позовних вимог про поділ квартири, земельної ділянки АДРЕСА_3 та будівельних матеріалів, використаних при будівництві будинку на земельній ділянці

АДРЕСА_2 , оскільки це майно було особистою приватною власністю померлої ОСОБА_5 . Також суд вважав, що павільйон «Чебуречна» також не може бути об`єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки він не належав на праві власності померлій. При цьому автомобіль «Кia Carens» та грошові вклади у ПАТ «Укрсоцбанк» є об`єктом права спільної сумісної власності, а тому за позивачем слід визнати право власності на Ѕ частини цього майна.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 02 листопада 2017 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 14 листопада 2017 року про виправлення описки, апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , подану адвокатом Лінчевським Д. Ю., задоволено частково.

Рішення суду першої інстанції в частині встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_5 однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 та визнання права спільної сумісної власності на легковий автомобіль «Кia Carens»та грошові вклади у відділенні ПАТ «Укрсоцбанк» у розмірі 15 760,78 доларів США та визнання за ОСОБА_1 права власності на Ѕ частини їх частини і в частині стягнення судового збору скасовано.

У задоволенні вказаних позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано достатніх, належних та допустимих доказів, які б підтверджували заявлені вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а тому й підстави для визнання права власності

на Ѕ частини спірного майна відсутні.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції із залишенням в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що позов є повністю доведеним, факт проживання позивача та ОСОБА_5 однією сім`єю та ведення спільного побуту підтверджується належними та допустимими доказами, яким суд апеляційної інстанції правової оцінки не надав.

Судове рішення оскаржується лише в частині відмови у задоволенні позову про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання спільною сумісною власністю та поділу спірного автомобіля та грошових коштів, тому відповідно до положень частини першої статті 400 ЦПК України законність ухваленого в іншій частині судового рішення колегією суддів не перевіряється.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 16 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, а ухвалою від 29 жовтня 2018 року - справу призначено до судового розгляду.

Відзив на касаційну скаргу

У березні 2018 року від ОСОБА_2 надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому вона посилається не необґрунтованість доводів скарги та законність ухваленого судом апеляційної інстанції рішення.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

З 07 грудня 1983 року по 20 вересня 1999 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі.

У 2007 році на ім`я ОСОБА_5 був придбаний автомобіль «Кia Carens»,

2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 . Вартість вказаного транспортного засобу відповідно до звіту про його оцінку станом

на 19 квітня 2016 року становила 183 328 грн (а. с. 1-19 т. 2).

Відповідно до листа ПАТ «Укрсоцбанк», на ім`я ОСОБА_5 відкриті поточний та депозитний рахунки, зокрема за № № НОМЕР_5, НОМЕР_6, на яких залишок коштів станом на 21 березня 2016 року разом складав 15 760,78 доларів США (а. с. 88 т. 1).

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99).

Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Згідно зі статтею 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення Глави 8 цього Кодексу.

Під час застосування положень статті 74 СК України, яка регулює поділ майна осіб, що проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно врахувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. Рішення обґрунтовують належними і допустимими доказами, про що зазначають у мотивах прийнятого рішення з посиланням на конкретні факти.

Частиною третьою статті 10 ЦПК України 2004 року передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України 2004 року належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У частині другій статті 59 ЦПК України 2004 року передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК України

2004 року).

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції правильно вказав, що наведені позивачем підстави не є такими, з якими закон пов`язує правовий статус жінки та чоловіка, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, та на майно яких поширюються положення СК України про спільність сумісної власності подружжя та дійшов обґрунтованого висновку, що наявні у матеріалах справи докази не підтверджують доводи позивача щодо спільного проживання сторін однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, тобто наявність між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 відносин, що притаманні подружжю, у зв`язку із чим правильно відмовив у задоволенні позовних вимог.

При цьому суд апеляційної інстанції надав належну правову оцінку тому, що при укладенні між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 договору купівлі-продажу належної останній квартири

АДРЕСА_4 , померла у своїй заяві, поданій до нотаріуса, зазначила, що як на момент придбання цієї квартири у 2002 році так і на момент продажу цієї квартири ОСОБА_1 - 09 липня 2014 року, у шлюбі не перебувала та не проживала і не проживає ні з ким однією сім`єю без укладення шлюбу

(а. с. 124 т. 1).В свою чергу ОСОБА_1 у аналогічній заяві зазначив, що вказану квартиру він купує самостійно і у зареєстрованому шлюбі та у фактичних шлюбних відносинах він не перебуває (а. с. 125 т. 1).

Крім того, при придбанні ОСОБА_5 квартири АДРЕСА_1 , остання повідомила нотаріуса про те, що станом на 26 вересня 2005 року вона у зареєстрованому шлюбі, фактичних шлюбних відносинах, які витікають із спільного проживання та ведення спільного господарства не перебуває та купує цю квартиру самостійно

(а. с. 161 т. 1).

Суд апеляційної інстанції правильно вказав, що із наявних в матеріалах справи доказів лише заяви ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , які були подані нотаріусу, несуть в собі інформацію, яка виходить безпосередньо від осіб, щодо яких ставиться питання про проживання однією сім`єю, а тому правильно вважав, що позивачем не доведено факту проживання його та ОСОБА_5 однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу у період з 01 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_1.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що він проживав із

ОСОБА_5 за однією адресою, спростовуються довідками комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація» № 3, відповідно до яких ОСОБА_5 проживала та була зареєстрована по

АДРЕСА_1 (а. с. 83 т. 1), тоді як зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 є квартира АДРЕСА_4 у цьому ж будинку (а. с. 234 т. 1). При цьому відповідно до вказаної довідки ОСОБА_5 на день смерті проживала у квартирі АДРЕСА_1 одна.

Доводи касаційної скарги про те, що судом апеляційної інстанції не надано правової оцінки довідкам комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація» № 3 (а. с. 11 т. 1) про те, що позивач та

ОСОБА_5 проживали за однією адресою не спростовують висновки суд, оскільки суперечать вказаним вище довідкам цієї ж організації

(а. с. 83, 234 т. 1) та інформації, наданій безпосередньо ОСОБА_1 та ОСОБА_5 нотаріусу про те, що вони у зареєстрованому шлюбі та у фактичних шлюбних відносинах не перебувають.

Таким чином, доводи касаційної скарги про те, що позивач проживав з ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вів з нею спільне господарство не спростовують установлені судом апеляційної інстанції обставини та зводяться лише до переоцінки доказів, що відповідно до статті 400 ЦПК України не належить до компетенції суду касаційної інстанції.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «LevagesPrestationsServices v. France» (ЛеважПрестасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «BruallaGomezdelaTorre v. Spain» (БруальяҐомес де лаТорре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Суд апеляційної інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих доказів, рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення,

а рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 02 листопада

2017 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта