Провадження № 2/263/293/2018
У Х В А Л А

06 лютого 2019 року місто Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Музики О.М.,

за участю секретаря Рудь Ю.О.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду у м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - державний нотаріус Першої маріупольської державної нотаріальної контори ОСОБА_3, про визнання договору дарування недійсним та поновлення права власності,

В С Т А Н О В И В:

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області 28 серпня 2018 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним та поновлення права власності. На обґрунтування вимог позивач посилається на те, що вона хворіє на сахарний діабет та знаходиться із цим захворюванням на диспансерному обліку. У 2015 році стан здоровя позивача погіршився, у звязку з чим вона проходила лікування у реанімаційному відділенні лікарні, під час якого почала потребувати постійного догляду, у звязку з чим відповідач запропонувала укласти з нею договір довічного утримання, за умовами якого позивач передала б відповідачу у власність належну їй на праві власності квартиру за адресою: АДРЕСА_1, а відповідач забезпечила б позивачу утримання та догляд. Позивач погодилася укласти такий договір. 11 вересня 2015 року відповідач відвела ОСОБА_1, яка знаходилася у хворобливому стані, до нотаріальної контори для укладення договору. Позивач памятає, що перед підписанням договору нотаріус розяснювала їй, що відповідач за умовами цього договору зобовязана доглядати та утримувати її, але для ознайомлення позивачу нотаріус договір не надавала. З моменту підписання договору до теперішнього часу відповідач не здійснювала догляд та утримання позивача, тому позивач дійшла висновку, що остання не виконує умови договору довічного утримання, у звязку з чим вирішила розірвати договір та оскільки не мала його копії звернулася до відповідача, яка 02 серпня 2018 року надала їй копію договору та повідомила, що укладений договір дарування квартири. У звязку з чим, оскільки відповідач скористалася хворобою позивача, обманом заволоділа належною їй квартирою, керуючись ч. 1 ст. 230, ст. ст. 216, 258, 261 ЦК України, позивач просить суд: визнати договір дарування від 11 вересня 2015 року № 9-672 недійсним; поновити позивачу право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 вересня 2018 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити у порядку загального позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

06 лютого 2019 року від представника відповідача адвоката ОСОБА_4 надійшло клопотання про зобовязання державного нотаріуса Першої маріупольської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 на підставі ч. 4 ст. 174 ЦПК України надати письмові пояснення щодо позовної заяви та відзиву, оскільки у позовній заяві викладені обставини щодо конкретних дій нотаріуса: про те, що остання ніби не розяснила зміст договору та не надала сторонам такий для ознайомлення.

Суд вирішує указане клопотання за відсутності учасників справи.

Вирішуючи питання щодо заявленого клопотання, суд враховує наступне.

Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Суд може зобовязати державний орган чи орган місцевого самоврядування подати відповідну заяву по суті справи (крім позовної заяви).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Частиною 1 статі 3 цього Закону визначено, що нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Державні нотаріальні контори створюються і ліквідуються Міністерством юстиції України. Державна нотаріальна контора є юридичною особою, яка створюється та реєструється у встановленому законом порядку (ч. ч. 1, 3 ст. 17 Закону України «Про нотаріат»).

Аналіз наведених положень закону дає підстави для висновку, що нотаріус державної нотаріальної контори може бути зобовязаним судом у порядку, передбаченому ч. 4 ст. 174 ЦПК України подати заяву по суті справи у вигляді письмових пояснень, у звязку з чим, клопотання представника відповідача підлягає задоволенню.

При цьому метою отримання письмових пояснень є саме повнота, всебічність та обєктивність розгляду справи, а саме: встановлення або спростування обставин, на які посилається позивач у позові.

Керуючись ст. ст. 3, 174 ЦПК України, ст. ст. 1, 3, 17 Закону України «Про нотаріат», суд,

У Х В А Л И В:

Клопотання представника відповідача ОСОБА_4 про зобовязання державного нотаріуса Першої маріупольської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 на підставі ч. 4 ст. 174 ЦПК України надати письмові пояснення щодо позовної заяви та відзиву, - задовольнити.

Зобовязати державного нотаріуса Першої маріупольської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 подати письмові пояснення у справі у строк до 13 березня 2019 року.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: https://court.gov.ua/sud0519.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Музика