ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

08 січня 2019 року

м. Харків

справа № 643/2733/18

провадження № 22ц/818/471/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Овсяннікової А.І., Тичкової О.Ю.,

імена (найменування сторін):

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_2 на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 02 липня 2018 року в складі судді Довготько Т.М.,

у с т а н о в и в:

В березні 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») в особі свого представника Савіхіної Анастасії Миколаївни звернулося у суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту.

Позовна заява мотивована тим, що 06 квітня 2012 року між банком та ОСОБА_2 укладено Договір б/н, відповідно до умов якого остання отримала кредит в розмірі 2 000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 20,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що відповідає строку дії картки.

ОСОБА_2 належним чином не виконала умови договору та порушила взяті на себе зобов'язання, у зв'язку з чим станом на 31 січня 2018 року у неї утворилась заборгованість в сумі 68 179 грн. 86 коп., яка складається з: 2 163 грн. 77 коп. - заборгованості за кредитом; 58 990 грн. 48 коп. - заборгованості за процентами за користування кредитом; 3 302 грн. 76 коп. - заборгованості за пенею та комісією, а також штрафів - 500 грн. 00 коп. (фіксована частина), 3 222 грн. 85 коп. (процентна складова).

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з ОСОБА_2 на користь АТ «КБ «ПриватБанк» заборгованість в указаному розмірі, а також 1 762 грн. 00 коп. судового збору.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 02 липня 2018 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. З ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» стягнуто заборгованість в розмірі 64 457 грн. 01 коп. (2 163 грн. 77 коп. - заборгованість за кредитом; 58 990 грн. 48 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 3 302 грн. 76 коп. - заборгованість за пенею та комісією), а також 1 665 грн. 78 судових витрат. В задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позов є доведеним та підлягає задоволенню в частині стягнення заборгованості за кредитом, заборгованості за процентами за користування кредитом, заборгованості за пенею та комісією з підстав, передбачених статтею 1054 ЦК України. В іншій частині суд першої інстанції вважав, що позов задоволенню не підлягає з урахуванням правової позиції, що міститься в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 20 вересня 2018 року заява ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 02 липня 2018 року залишена без задоволення.

19 жовтня 2018 року ОСОБА_3 - представник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_2 не було належним чином повідомлено про день і час розгляду справи; Пам'ятка клієнта/Довідка про умови кредитування, яка є невід'ємною частиною договору, суду надана не була; останній платіж на погашення кредиту відповідач здійснила 16 листопада 2013 року в розмірі 200 грн. 00 коп., однак позов пред'явлено в квітні 2015 року, тобто з пропуском строку позовної давності; тіло кредиту становило суму в розмірі 2 000 грн. 00 коп., однак за рішенням суду стягнуто 2 136 грн. 77 коп.; із банківської виписки вбачається, що відсотки за користування кредитом підвищувались декілька разів, однак суд першої інстанції не з'ясував, чи була ОСОБА_2 належним чином повідомлена про збільшення відсоткової ставки; розмір пені значно перевищує розмір заборгованості за кредитом.

Позивач заочне рішення суду першої інстанції не оскаржив, правом на відзив на апеляційну скаргу не скористався.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів і вимог апеляційної скарги - судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що 06 квітня 2012 року між банком та ОСОБА_2 укладено Договір б/н, відповідно до умов якого остання отримала кредит в розмірі 2 000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 20,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що відповідає строку дії картки.

Зазначений вище кредитний договір складається із заяви позичальника, Умов та Правил користування карткою та тарифами банку.

Установлено, що ОСОБА_2 порушила умови кредитного договору, внаслідок чого виникла прострочена заборгованість зі сплати кредиту та процентів за користування кредитом. Згідно з розрахунком, наданим банком, заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 31 січня 2018 року становить суму в розмірі 68 179 грн. 86 коп., яка складається з: 2 163 грн. 77 коп. - заборгованості за кредитом; 58 990 грн. 48 коп. - заборгованості за процентами за користування кредитом; 3 302 грн. 76 коп. - заборгованості за пенею та комісією, а також штрафів - 500 грн. 00 коп. (фіксована частина), 3 222 грн. 85 коп. (процентна складова).

ОСОБА_2 надала згоду на приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також тарифами АТ КБ «ПриватБанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді, про що свідчить її підпис в Додатковій інформації (обов'язковій для заповнення для отримання кредиту/кредитної картки). В цій же Додатковій інформації (обов'язковій для заповнення для отримання кредиту/кредитної картки) відповідач висловила згоду з тим, що заява на отримання кредиту разом з умовами та правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку становить між нею та АТ КБ «Приватбанк» договір про надання банківських послуг.

Відповідно до пунктів 1.1.2.5., 2.1.1.12.6.3, 2.1.1.12.8. Умов та правил надання банківських послуг клієнт зобов`язаний погашати заборгованість по кредиту за його використання, по перерасходу платіжного ліміту, а також сплачувати комісію на умовах, передбачених цим договором. Проценти за користування кредитом (кредитним лімітом) і/або Овердрафтом нараховуються в дату їх сплати, передбачену пунктами 2.1.1.12.4 і 2.1.1.112.5, при цьому проценти розраховуються щомісячно за кожен календарний день за фактично витрачені в рахунок кредиту і/або Овердрафта засоби, з дня списання суми з карткового рахунку до дня, коли кредит (кредитний ліміт) і/або розраховуються щомісячно за кожен календарний день за фактично витрачені в рахунок кредиту і/або Овердрафта засоби, з дня списання суми з карткового рахунку до дня, коли кредит (кредитний ліміт) і/або Оверрафт стане простроченим кредитом. Банк стягує комісію за обслуговування згідно з Тарифами/Пам'яткою клієнта/Довідкою про умови кредитування, Тарифами банку, якщо інше не передбачено пунктом 2.1.1.12.13. Сплата комісії здійснюється згідно з пунктом 2.1.1.3.3. Умов та правил.

Останній платіж на погашення заборгованості відповідачем здійснено 27 листопада 2017 року в сумі 14 грн. 94 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості (а. с. 4-5). Строк дії картки встановлено до квітня 2015 року. Позов пред'явлено 13 березня 2017 року, тобто в межах строку позовної давності.

За правилами частин 1, 5, 6 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом статей 1049, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.

За приписами частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що ОСОБА_2 отримала кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку та використовувала їх на свій розсуд, однак в порушення вимог статті 1054 ЦК України та пунктів 2.1.1.12.6.3, 2.1.1.12.8. Умов та правил надання банківських послуг не сплачувала визначені кредитним договором платежі за користування кредитним коштами, а тому стягнув з відповідача суму основного боргу, проценти, а також пеню та комісію, оскільки зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про те, що справа розглянута за відсутності відповідача, яка не була належним чином повідомлена про день і час розгляду справи на висновки суду першої інстанції не впливають.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що Пам'ятка клієнта/Довідка про умови кредитування, яка є невід'ємною частиною договору, суду надана не була, правового значення не мають, оскільки розрахунком, наданим банком, підтверджується, що ОСОБА_2 частково здійснювала погашення кредиту. Отже, фактично відповідач підтвердила своїми діями укладення кредитного договору.

Доводи про те, що розмір пені значно перевищує розмір заборгованості за кредитом, простовуються матеріалами справи. Із розрахунку заборгованості, наданого банком, вбачається, що заборгованість за кредитом становить суму в розмірі 2 163 грн. 77 коп.; заборгованість за процентами за користування кредитом становить суму в розмірі 58 990 грн. 48 коп., в той час як заборгованість за пенею та комісією становить суму в розмірі 3 302 грн. 76 коп.

Посилання на підвищення відсоткової ставки за користування кредитом без з'ясування обставин належного повідомлення про це відповідача є безпідставними. Згідно з пунктом 1.1.3.2.3. Умов та правил надання банківських послуг банк має право проводити зміни тарифів, а також інших умов обслуговування клієнтів. При цьому банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менш ніж за 7 днів до введення змін поінформувати клієнта, зокрема у виписці по картрахунку згідно з пунктом 1.1.3.1.9. цього договору. Якщо протягом 7 днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт прийняв нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну картку клієнта (кредитного ліміту) банк залишає за собою в односторонньому порядку, за власним рішенням банку без попереднього повідомлення клієнта. Із виписки по картці/рахунку НОМЕР_1 і додатковим рахункам договору за період з 01 квітня 2012 року по 18 жовтня 2018 року вбачається, що ОСОБА_2 користувалася коштами зі зміненими відсотковими ставками (а. с. 146-170). Доказів того, що вона інформувала банк про незгоду зі зміною відсоткової ставки матеріали справи не містять. Не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, незгоди з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржено та в апеляційному порядку не переглядалось.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 02 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 09 січня 2019 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді А.І.Овсяннікова

О.Ю.Тичкова