Ухвала

Іменем України

19 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 757/35897/18-ц

провадження № 61-22531 ск19

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

розглянув касаційну скаргу об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Печерська мрія» на ухвалу Київського апеляційного суду у складі колегії суддів Немировської О. В., Чобіток А. О., Ящук Т. І. від 14 листопада 2019 року про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Печерська мрія», треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне підприємство «Щорса, 32», Печерська районна в місті Києві державна адміністрація, про визнання недійсним рішення установчих зборів об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Печерська мрія» та припинення державної реєстрації,

ВСТАНОВИВ :

У липні 2018 року позивачі звернулись до суду з позовом, у якому просили визнати недійсними рішення установчих зборів об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Печерська мрія» (далі - ОСББ) та припинити його державну реєстрацію, посилаючись на те, що об`єднання було створене та зареєстроване з порушенням Законів України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» та «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».

Рішенням Печерського районного суду містаКиєва від 02 квітня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_7 , оскаржила його в апеляційному порядку.

Постановою Київського апеляційного суду від 26 вересня 2019 року рішення Печерського районного суду міста Києва від 02 квітня 2019 року скасовано, провадження у справі закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

15 жовтня 2019 року ОСББ подало до суду заяву про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування позивачами витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 66 276 грн, оскільки закриття провадження у справі свідчить про ухвалення рішення саме на користь відповідача.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 листопада 2019 року у задоволенні цієї заяви відмовлено.

До Верховного Суду 13 грудня 2019 року ОСББподало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити додаткове про стягнення з позивачів на його користь судові витрати у розмірі 66 276,00 грн.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов неправильного висновку, що необгрунтовані дії позивачів можуть полягати лише у зловживанні процесуальними правами, оскільки ці поняття не є тотожними.

Дослідивши матеріали касаційної скарги ОСББ, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з урахуванням такого.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною п`ятою статті 142 ЦПК України передбачено, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Таким чином, законодавець, гарантуючи особам право на звернення до суду за захистом та право на позов у вказаній редакції ЦПК України, передбачив компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у випадку необґрунтованих дій позивача.

Добросовісні дії позивача спрямовані на захист його порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів не можна вважати необґрунтованими, оскільки вони вчинені при здійсненні конституційного права на судовий захист.

Таким чином, саме по собі звернення з позовом до суду не свідчить про необґрунтованість дій позивачів, оскільки зазначене є диспозитивним правом позивачів, передбачене процесуальним законодавством і не містить таких обмежень, а тому для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідачеві необхідно довести, а суду встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи у ході розгляду справи по суті є необґрунтованими та у чому вони виражені, зокрема: чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

Крім того, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Відмовляючи у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, суд апеляційної інстанції встановивши, що позивачі, користуючись своїм правом на захист, звернулися до суду із позовними вимогами, які по суті не розглядались, оскільки апеляційне провадження у цій справі було закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, дійшов правильного висновку, що не були встановлені обставини, які свідчать про необґрунтованість дій позивачів чи зловживання ними процесуальними правами.

Доводи касаційної скарги про те, що необгрунтовані дії позивачів та зловживання процесуальними правами не тототожні поняття є безпідставні, оскільки саме по собі подання позовної заяви не може бути розцінено як необґрунтовані дії позивачів чи зловживання процесуальними правами, так як це їх право, передбачене цивільним процесуальним законодавством України, яке не містить обмежень в його реалізації.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Із змісту касаційної скарги, оскаржуваного судового рішення про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування апеляційним судом статей 141, 270 ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення.

Доводи касаційної скарги висновки суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Згідно з частиною п`ятою статті 354 ЦПК України, у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України, пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Печерська мрія» на ухвалу Київського апеляційного суду від 14 листопада 2019 року про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Печерська мрія», треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне підприємство «Щорса, 32», Печерська районна в місті Києві державна адміністрація, про визнання недійсним рішення установчих зборів об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Печерська мрія» та припинення державної реєстрації.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара