Справа № 690/493/19
Провадження №2/690/281/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2019 року м. Ватутіне

Ватутінський міський суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Линдюка В.С.,

секретар судового засідання Руденко В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Ватутінського міського суду Черкаської області у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Ватутінського міського суду Черкаської області з позовною заявою у якій просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач, яка є колишньою невісткою позивача, зареєстрована, але фактично не проживає у його квартирі понад три роки, не бере участі в її утриманні та не допомагає в оплаті комунальних послуг. Позивач неодноразово звертався в телефонному режимі до відповідача із проханням знятися із реєстрації, але вона категорично відмовлялася. Факт реєстрації відповідача в даній квартирі позбавляє позивача можливості для оформлення субсидії, а тому відповідач був змушений звернутися до суду для вирішення питання про втрату відповідачем права користування його житлом. Жодних речей у квартирі відповідач не зберігає та фактично нею не користується, витрати, пов`язані з оплатою комунальних послуг не несе. Домовленість з відповідачем про збереження за ним права користування вказаною квартирою відсутня.

Ухвалою від 19.11.2019 року відкрито провадження у справі, її учасників повідомлено, що розгляд даної цивільної справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, та роз`яснено їм права, передбачені ст.ст. 178-180, 191, 193, ч. 5 ст. 279 ЦПК України.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримання позовних вимог в частинні визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення. Додатково вказав, що просить судовий збір та витрати на оплату правничої допомоги не стягувати із відповідача на його користь.

Відповідач, будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з`явилася. Водночас відповідачем надано до суду заяву, за змістом якої визнає позовні вимоги у частині визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщення. Додатково вказала, що не визнає вимогу щодо стягнення з неї судових витрат позивача.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , у судове засідання не з`явились, надали до суду заяви про те, що вони не заперечують проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , а також просять розглянути справу за їх відсутності.

На підставі ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою учасників справи у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

З огляду на вказане, наявні підстави для вирішення судом справи за наявними матеріалами, згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Суди розглядають справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення обов`язком суду, крім іншого, є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є співвласником житлового приміщенням, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим 02.08.1996 року Ватутінським міським органом приватизації.

Відповідно до акту депутата Ватутінської міської ради Мясникович Н ОСОБА_7 ., складеного 02.07.2018 року у присутності та зі слів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 , але фактично там не проживають більше 3 років.

Встановленим судом фактам відповідають правовідносини, які регулюються положеннями ЖК Української РСР, ЦК України та Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Положеннями ч. 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Верховним Судом України у постанові від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11 вказано, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; ст. 405 ЦК України).

Відповідно до ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно змісту ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

З огляду на вказане, суд враховує, що за змістом рішення Європейського суду з прав людини від 02.12.2010 року у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», у контексті Конвенції, поняття «житло» не обмежується приміщеннями, в яких проживають на законних підставах або які були у законному порядку встановлені, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є самою крайньою формою втручання у права на житло.

Таким чином, збереження або втрата права користування житлом за відсутності мешканця, у будь-якому випадку прямо залежить від причин відсутності, тобто волі, намірів та свідомих дій цієї особи щодо реалізації свого права на проживання у приміщенні.

Судом встановлено, що позивач є співвласником житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідач, не є членом його сім`ї, та понад 3 роки у даному житловому приміщенні не проживає, свої речі у ньому не зберігає і не користуються ним, витрати, пов`язані з оплатою комунальних послуг не несе. Крім того, відсутні докази щодо наявності у відповідача домовленостей з позивачем щодо збереження за нею права користування цим житловим приміщенням.

З огляду на встановлені обставини справи, та те, що відповідачем визнано заявлену позовну вимогу та не надано відзиву на позов, а також доказів на підтвердження наявності правових підстав на реєстрацію місця проживання у квартирі позивача, суд вважає, що задоволення позовних вимог не порушуватиме ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Положеннями ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Водночас, враховуючи позицію позивача, суд не стягує з відповідача на його користь, суму сплаченого ним судового збору за пред`явлення даного позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7-13, 76-81, 89, 141, 223, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354, 355, пп. 15.5 п. 1 розділу ХІІІ «Перехідних положень» ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Черкаського апеляційного суду через Ватутінський міський суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення рішення суду.

Суддя Линдюк В.С.