ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 265/599/17

провадження № 61-31326св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Кузнєцова В. О.,

суддів: Жданової В. С., Карпенко С. О. (судді-доповідача), Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Азовзагальмаш»,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 25 травня 2017 року, постановлену у складі судді Ковтуненко О. В., та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 27 червня 2017 року, постановлену колегією у складі суддів: Ткаченко Т. Б., Кочегарової Л. М., Попової С. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» (далі - ПрАТ «Азовзагальмаш»), яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» (далі - ПАТ «Азовзагальмаш»), про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні.

Позов мотивував тим, що 10 серпня 2015 року його звільнено з роботи у ПрАТ «Азовзагальмаш», проте у день звільнення не виплачено заборгованості із заробітної плати. За таких обставин просив стягнути на його користь невиплачену за період з 1 вересня 2014 року по 10 серпня 2015 року заробітну плату у розмірі 32 307,64 гривень і середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні з 10 серпня 2015 року по день ухвалення рішення.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 25 травня 2017 року провадження у справі закрито.

Закриваючи провадження, суд виходив з того, що справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, оскільки щодо ПрАТ «Азовзагальмаш» ухвалою Господарського суду міста Києва від 20 квітня 2016 року порушено провадження у справі про банкрутство.

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 27 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 25 травня 2017 року залишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про те, що спір кредитора із боржником-банкрутом про стягнення заробітної плати і прирівняних до неї платежів підсудний господарському суду.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій просив скасувати ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 25 травня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 27 червня 2017 року і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування касаційної скарги посилався на те, що згідно відомостям з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та Єдиного реєстру підприємств, щодо яких порушено провадження у справі про банкрутство, ПрАТ «Азовзагальмаш» не перебуває у стані банкрутства чи припинення.

Вважає, що дія встановленого Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на виплату заробітної плати, тому, оскільки спірні правовідносини за своєю правовою природою є трудовими, відповідний спір щодо стягнення зазначених сум повинен розглядатися у порядку цивільного судочинства.

Позиція інших учасників справи

У серпні 2017 року ПрАТ «Азовзагальмаш» подало заперечення на касаційну скаргу, у яких послалося на безпідставність її доводів. Вказало, що саме господарським судам підсудні усі справи у спорах щодо майнових вимог до боржника, стосовно якого порушено провадження у справі про банкрутство, у тому числі і щодо стягнення заробітної плати.

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 липня 2017 року відкрито касаційне провадження..

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У 2018 році справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 26 вересня 2019 року справу призначено до розгляду.

Встановлені судами першої і апеляційної інстанцій фактичні обставини справи

Судами встановлено, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 20 квітня 2016 року порушено провадження у справі № 910/3262/16 про банкрутство ПАТ «Азовзагальмаш», правонаступником якого є ПрАТ «Азовзагальмаш».

Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Введено процедуру розпорядження майном ПАТ «Азовзагальмаш».

Оприлюднено на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України повідомлення про порушення провадження у справі про банкрутство ПАТ «Азовзагальмаш» за номером 30700 від 21 квітня 2016 року.

Позиція Верховного Суду, мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин.

Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

У пунктах 1, 3 частини першої статті 15 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час постановлення оскаржуваних ухвал, передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Загальні суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції та розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин у всіх випадках, за винятком, якщо розгляд таких справ прямо визначений за правилами іншого судочинства.

Умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів передбачені Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

У зв`язку з набранням чинності 19 січня 2013 року (за винятком окремих положень) Закону України від 22 грудня 2011 року № 4212-VI «Про внесення змін до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» цей Закон викладено в новій редакції.

Одночасно статтю 12 ГПК України доповнено пунктом 7, відповідно до якого до підвідомчості господарських судів віднесено справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство (пункт 7 розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у новій редакції).

Законом України від 2 жовтня 2012 року № 5405-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання господарських зобов`язань» розділ Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» доповнено пунктом 1-1, яким визначено, що положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом.

Таким чином, вирішуючи питання про визначення юрисдикції (предметної підсудності) справи у спорах фізичної особи з майновими вимогами до боржника, в тому числі і за позовом про стягнення заробітної плати з роботодавця, суди повинні враховувати положення пункту 1-1 розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», вимоги статті 15 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час постановлення оскаржуваних ухвал, статті 12 ГПК України у редакції Кодексу, чинній на час постановлення оскаржуваних ухвал, та брати до уваги дату порушення господарським судом провадження у справі про банкрутство боржника.

У даній справі суди встановили, що провадження у справі про банкрутство ПАТ «Азовзагальмаш» порушено 20 квітня 2016 року.

Статтею 28 Закону України «Про оплату праці» у редакції, чинній на час порушення справи про банкрутство і подання цього позову, встановлено, що у разі банкрутства підприємства чи ліквідації його у судовому порядку зобов`язання перед працівниками такого підприємства щодо заробітної плати, яку вони повинні одержати за працю (роботу, послуги), виконану у період, що передував банкрутству чи ліквідації підприємства, виконуються відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Частиною четвертою статті 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у редакції, чинній на час порушення справи про банкрутство і подання цього позову, визначено, що суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; про сплату податків, зборів (обов`язкових платежів); стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, а також визнання недійсними рішень державних органів, пов`язаних з майновими вимогами до боржника.

Пунктом 7 частини першої статті 12 ГПК України у редакції Кодексу, чинній на час постановлення оскаржуваних ухвал, передбачалося, що господарським судам підвідомчі справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про стягнення заробітної плати.

За таких обставин справи у спорах фізичної особи з майновими вимогами до боржника, провадження у справі про банкрутство якого порушено після 19 січня 2013 року, розглядаються за правилами господарського судочинства.

Відповідні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 30 січня 2019 року у справі № 265/536/17, від 2 жовтня 2019 року у справі № 265/2063/17, від 30 січня 2019 року у справі № 266/2868/16, від 4 листопада 2018 року у справі № 541/459/17 та від 26 липня 2018 року у справі № 372/3584/16.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 205 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час постановлення оскаржуваних ухвал, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Оскільки ОСОБА_1 звернувся з позовом до ПрАТ «Азовзагальмаш» - правонаступника ПАТ «Азовзагальмаш», стосовно якого порушено справу про банкрутство після 19 січня 2013 року, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про закриття провадження у справі з тих підстав, що справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Доводи заявника про те, що порушення провадження у справі про банкрутство ПАТ «Азовзагальмаш» недоведено, так як відповідні записи у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та Єдиному реєстрі підприємств, щодо яких порушено провадження у справі про банкрутство, відсутні, касаційний суд відхиляє.

Стаття 16 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у редакції, чинній на час постановлення оскаржуваних ухвал, визначала, що з метою виявлення усіх кредиторів та осіб, які виявили бажання взяти участь у санації боржника, здійснюється офіційне оприлюднення оголошення про порушення справи про банкрутство на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет.

Суди встановили, що відповідне оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство ПАТ «Азовзагальмаш» оприлюднене на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України, тому доводи касаційної скарги про недоведеність наявність такої справи безпідставні.

Твердження заявника про те, що дія встановленого Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на виплату заробітної плати, тому, оскільки спірні правовідносини за своєю правовою природою є трудовими, відповідний спір щодо стягнення зазначених сум повинен розглядатися у порядку цивільного судочинства, касаційний суд вважає помилковими.

Як уже зазначалося, положення Закону України «Про оплату праці»,Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» і статті 12 ГПК України у редакції Кодексу, чинній на час постановлення оскаржуваних ухвал, відносять справи за позовом фізичної особи до боржника-банкрута про стягнення заробітної плати до підвідомчості господарських судів, а саме суду, який порушив провадження у справі про банкрутство.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України»). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судових рішень.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку, що оскаржувані ухвали судів першої і апеляційної інстанцій постановлені з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 410 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних ухвал судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 25 травня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 27 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В. О. Кузнєцов В. С. Жданова С. О. Карпенко В. А. Стрільчук М. Ю. Тітов