Справа № 461/7406/18 Головуючий у 1 інстанції: Радченко В.Є.
Провадження № 22-ц/811/1976/19 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого: Ванівського О.М.,

суддів: Курій Н.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Матяш С.І.

за участю: представника апелянта ОСОБА_1 адвоката Матвіїв Є.І., представника позивача ОСОБА_2 адвоката Яцишин О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Матвіїв Єлизавети Ігорівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 02 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по аліментах та пені за несвоєчасну сплату аліментів,-

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та пені, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість по сплаті аліментів та пеню за заборгованості по сплаті аліментів.

В обґрунтування поданого позову покликалась на те, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 18 липня 2016 року зобов`язано ОСОБА_1 сплачувати аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 14 500,00 гривень щомісяця, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.06.2016 року до досягнення нею повноліття. В зв`язку з цим виникла заборгованість 98 600,00 гривень за 2016 рік, 174 000,00 гривень за 2017 рік та 116 000,00 за період січень-серпень 2018 рік. Відповідач ситуативно здійснював оплати на іноземний рахунок позивача в іноземній валюті (польські злоті), які Позивач визнає як оплату аліментів, а саме: 18.04.2018 2000 PZL (сума платежу 15 494,60 грн), 19.06.2018 2000 PZL (сума платежу 14 262,40 грн), 27.06.2018 2000 PZL (сума платежу 14 083,20 грн), 30.07.2018 2000 PZL (сума платежу 14 497,40 грн), 03.09.2018 1890 PZL (сума платежу 14 494,22 грн). Таким чином, загальна заборгованість відповідача по оплаті аліментів становить 315 768,15 гривень та 315 768,18 пені.

Рішенням Галицького районного суду міста Львова від 02 травня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 пеню за заборгованості по сплаті аліментів на користь ОСОБА_2 , на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 315 768 9триста п`ятнадцять тисяч сімсот шістдесят вісім гривень 18 копійок.

В решті позовних вимог відмовлено.

Вищезгадане рішення в частині стягнення пені по аліментах в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_1 - адвокат Матвіїв Єлизавета Ігорівна.

Вважає, оскаржуване рішення незаконним і не обґрунтованим, із врахуванням наступного. Зазначає, що в матеріалах справи містяться заява відповідача про визнання позову по аліментах в рамках цивільної справи про стягнення аліментів, якою зобов`язувався сплачувати аліменти на певний рахунок що і було в подальшому ним виконано. Аліменти ОСОБА_1 сплачував на рахунок 69 2490 0005 НОМЕР_1 5993 в Аліор Банку який є спільний позивача та відповідача. Вказує, що вказаними коштами одноособово розпоряджалась за своїм волевиявленням позивач по справі.

Зазначає, що позивач прийняла та не повернула кошти, сплачених на рахунок 69 2490 0005 НОМЕР_1 5993 ОСОБА_1 що підтверджує прийняття Позивачем факту отримання аліментів.

Крім того, звертають увагу суду на те, що позивач не може спростування факту відсутності інших зобов`язань ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 як на підтвердження зарахування оплачених коштів як сплату аліментів, а не виконання інших зобов`язань.

Зазначає про те, що судом першої інстанції неналежно надано оцінку доказам, зокрема Виписці з "Аліор Банку" по рахунку 69 2490 НОМЕР_2 , оскільки із вказаної довідки, на думку апелянта, вбачається що позивач самостійно розпоряджалась коштами, а не здійснювалось автоматичне списання коштів з іпотечного рахунку банком, а позивач знімала кошти з рахунку та витрачала їх на дитину.

Також вказує, що відповідач по справі має переплату по аліментних зобов`язаннях і акцентує увагу суду, що відповідач не пред`явив заяви про зменшення розміру аліментів, як на обставину, що підтверджує його добропорядність. Вказує на безпідставність нарахування пені, оскільки відсутня вина відповідача, як основна підстава нарахування пені.

Вказує, що суд в своєму рішенні невірно встановив правову природу платежів вказуючи що вони є іпотечними сплатами.

Вважає, що в оскаржуваному рішенні суду неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та такі не відповідають фактичним обставинам справи, що і привело до постановлення судом неправильного рішення.

Просить, оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити в повному обсязі.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_1 адвоката Матвіїв Є.І., на підтримання доводів апеляційної скарги, представника Позивача ОСОБА_2 адвоката Яцишин О.В. на її заперечення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до п. п. 1-5 ст. 263ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264ЦПК України підчас ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1)чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 на час звернення до суду з позовом дійсно мав заборгованість по сплаті аліментів, що підтверджувалось відповідними доказами, які містяться в матеріалах справи, і обов`язок по сплаті аліментів є не виконаний та протермінований, а відтак виникло право на стягнення пені за несвоєчасне виконання аліментних зобов`язань.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанціїв межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 367ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ч. 1 ст. 4ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 11ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що 15 квітня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, в якому ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_4 .

29 вересня 2015 року Галицьким районним судом м. Львова розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується рішенням Галицького районного суду м. Львова від 29 вересня 2015 року по справі № 461/9217/15-ц.

18 липня 2016 року Галицький районний суд м. Львова по справі № 461/3787/16-ц вирішив стягувати з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 14 500,00 грн. щомісяця.

21 серпня 2018 року Галицьким районним судом м. Львова видано виконавчий лист. Строк пред`явлення виконавчого листа № 461/3787/16-ц до виконання «до досягнення дитиною повноліття». На підставі вказаного виконавчого листа 07 вересня 2018 року державним виконавцем Долинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Івано-Франківській області Борис Ю. Б. відкрито виконавче провадження ВП № 57169452.

Згідно розрахунку із сплати аліментів державного виконавця Борис Ю. Б. сума коштів, яка підлягала стягненню станом на 01.09.2018 року складає 388 600,00 грн., сума заборгованості по сплаті аліментів станом на 01.09.2018 року складає 388 600,00 грн. Свої зобов`язання щодо сплати аліментів відповідач виконав частково.

Також судом встановлено, що 05.09.2014 року ОСОБА_5 , ОСОБА_6 Мединська уклали Договір забезпеченого кредиту на нерухоме майно «Мегаіпотека» № U919 (надалі Договір). Відповідно до умов цього Договору метою кредиту є «фінансування отримання прав/участь в отриманні прав, обумовлених у договорі щодо побудови девелопером житлової нерухомості, описаної в §2 аб.5А Договору, з місцем паркування, житловою кліткою» та «фінансування завершення будівництва житлової нерухомості, описаної §2 аб.5А Договору». Згідно § 2 аб. 12 Договору рахунок РОР (ROR) в Аліор Банку 69 2490 0005 НОМЕР_3 . День сплати внеску «20».

Згідно заяви ОСОБА_1 від 14 липня 2016 року у справі №461/3787/16-ц, останній зобов`язувався сплачувати аліменти ОСОБА_2 в сумі 14 500 гривень у добровільній формі на попередньо погоджений рахунок 69 2490 0005 0000 4000 4277 5993.

Проте, на вказаний банківський рахунок ОСОБА_1 здійснювалось погашення заборгованості за кредитним договором, який був оформлений колишнім подружжям, ще у 2014 році в Alior Bank республіки Польща.

Як встановлено в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_2 не розпоряджалася коштами в сумі еквівалентній 404 726 гривень, які переказував на рахунок 69 2490 0005 0000 4000 4277 5993 ОСОБА_7 у період з січня 2016 року по грудень 2017 року, оскільки ці кошти автоматично йшли на дострокове погашення заборгованості за кредитними зобов`язаннями перед банком. До аналогічного висновку прийшов суд у іншій справі та вказане знайшло своє відображення в постанові Львівського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року у справі №461/7926/18 за заявою адвоката Матвіїів Є.І. в інтересах ОСОБА_1 щодо оскарження та скасування розрахунку заборгованості по аліментах, здійсненою державним виконавцем Долинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Івано-Франківській області Борис Ю.Б., яка набрала законної сили.

Окрім того, встановлено, що платежі згідно електронного переліку операцій за період з 01 вересня 2015 року до 22 січня 2018 року та відповідно, поданого відповідачем, контрозрахунку заборгованості по сплаті аліментів, здійснювались на рахунок Аліор Банку 69 2490 НОМЕР_2 , призначений для сплати платежів згідно Договору № U919.

Таким чином, з червня 2016 року по березень 2018 року утриманням малолітнього ОСОБА_8 Данила займалась ОСОБА_2 .

Аліментні зобов`язання ОСОБА_8 почав виконувати з квітня 2018 року, що визнається сторонами по справі, переказуючи кошти на персональний рахунок ОСОБА_2 з призначенням "аліменти".

Отже, доводи апеляційної скарги проте, що ОСОБА_1 здійснює сплату аліментів на утримання сина ОСОБА_9 не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

За таких обставин, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про наявність заборгованості по сплаті аліментів згідно рішення Галицького районного суду м.Львова по справі № 461/3787/16-ц.

Також, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що між сторонами виник спір стосовно стягнення пені за прострочення по виплаті аліментів.

Сторонами визнано, що відповідач є обізнаний щодо наявності рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання сина та їх розмір.

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», "передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів."

У такому разі дійсно необхідно виходити із презумпції вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти та прострочила виконання зобов`язання. Тобто відповідач повинен доказувати протилежне.

Як встановлено в судовому засіданні, що відповідач не здійснював в належному розмірі виплат по аліментам, поважних обставин, які б свідчили про незалежні від нього причини, не встановлено. Крім того, в період за який здійснюється розрахунок заборгованості по аліментах, Відповідач проводив багато фінансових операцій, що свідчить про його спроможність оплачувати аліменти для дитини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що відповідач не виконує свого обов`язку зі сплати аліментів, внаслідок чого у нього виникла заборгованість, що підтверджується розрахунком заборгованості. Відповідачем в свою чергу не надано ніяких доказів того, що зазначена заборгованість утворилася не з його вини.

Вказані висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної в Постанові від 25 квітня 2018 року по справі № 572/1762/15-ц.

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відтак, обов`язок утримувати дитину це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття.

Відповідно до статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Враховуючи те, що довідка-розрахунок заборгованості державного виконавця Борис Ю. про розмір заборгованості зі сплати аліментів не скасована, не визнання помилковою і є чинною, тому підстави вважати її невірною у нас немає.

Враховуючи пояснення та докази, які представлені представником відповідача в судовому засіданні, зокрема лист звернення за підписом ОСОБА_1 про визнання позову щодо стягнення з останнього аліментів на користь ОСОБА_2 в розмірі 14500.00 грн (який міститься в матеріалах цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про сплату аліментів, рішення по якій прийняте 2016 року та набрало законної сили); систематичні сплати, кошів на спільний ОСОБА_1 та ОСОБА_2 рахунок по сплаті іпотечного кредиту, а також інші докази, що наявні в матеріалах справи, що в своїй сукупності вказують на те, що ОСОБА_10 достеменно знав про свій обов`язок та мав можливість здійснювати платежі по аліментах впродовж всього періоду, починаючи з червня 2016 року, проте відповідач не виконував свого обов`язку.

Розрахунок пені за несвоєчасну сплату аліментів, який поданий представником позивача з урахуванням положення ч.1 ст.196 СК України, - розмір пені не може бути більшим ніж розмір суми заборгованості суд приймає до уваги та погоджується з таким в повному обсязі.

Окрім того позиція позивача щодо розрахунку пені по справі повністю знаходить своє підтвердження в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц

Таким чином, з врахуванням положення ч.1 ст. 196 СК України, пеня за несвоєчасну сплату аліментів за період з 06 червня 2016 року по 01 вересня 2018 року становить 315 768,18 гривень.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе судове рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.

Керуючись ст. ст. 367,368, п.1.ч.1 ст.374,375,381,382,384 ЦПК України, суд-

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу адвоката Матвіїв Єлизавети Ігорівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 02 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 23.12.2019 року.

Головуючий : Ванівський О.М.

Судді: Курій Н.М.

Цяцяк Р.П.