ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2019 року

м.Суми

Справа №592/9582/19

Номер провадження 22-ц/816/5543/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенка В. І.

з участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.,

сторони справи:

позивач - Відкрите акціонерне товариство «Сумський рафінадний завод»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Сумський рафінадний завод» на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 листопада 2019 року в складі судді Котенко О.А., постановлену у м. Суми,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 15.11.2019 року позовну заяву ВАТ «Сумський рафінадний завод» залишено без розгляду.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ВАТ «Сумський рафінадний завод» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що місцевий суд, відповідно до положень ч. 2 ст. 176 ЦПК України, після відкриття провадження у справі повинен був попередньо визначити розмір судового збору та продовжити розгляд справи з наступним стягненням недоплаченої суми судового збору. Вказує, що замовником оцінки майна можуть бути дише особи, яким майно належить на законних підставах. Зазначає, що підставою залишення без розгляду позовної заяви після відкриття провадження у справі може бути ч. 13 ст. 187 ЦПК України, а не п. 8 ч. 1 ст. 257 цього Кодексу.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Мазнєва С.Г. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін. Вказує, що судом постановлено законне та обґрунтоване судове рішення, оскільки позивачем, у строки встановлені судом, не було виконані вимоги про сплату судового збору. Крім того, відповідачем було надано до суду витяг з реєстру прав власності спірного нерухомого майна в якому визначена його вартість, яка не була спростована позивачем.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачем ОСОБА_2 не направлено.

Представник позивача в судовому засідання доводи апеляційної скарги підтримав та просив задовольнити, вважає, що оскаржена ухвала перешкоджає їх судовому захисту.

У листі до суду представник ОСОБА_1 адвокат Мазнєва С.Г. просила розглядати справу без їх участі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, але про час та місце його проведення повідомлена належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, що у червні 2019 року ВАТ «Сумський рафінадний завод» звернувся до суду із позовом, у якому просило визнати право власності ВАТ «Сумський рафінадний завод» на окремий об`єкт нерухомого майна ТЕЦ, яка складається з кладови ПММ літ. 86 площею 9,7 кв. м, будівлі ТЕЦ (будівля котельні з деоратором, машзалом, станція управління, будівля хімводоочистки, АПП адмінпобутове приміщення) літ. 175 загальною площею 6060,6 кв. м, димової труби літ. 176 загальною площею 30,9 кв. м, пневмобаку літ. 201 загальною площею 18,2 кв. м і розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; витребувати у ОСОБА_3 димову трубу літ. 176 загальною площею 30,9 кв. м, яка є складовою частиною ТЕЦ; витребувати у ОСОБА_2 кладову ПММ літ. 86 площею 9,7 кв. м, будівлю ТЕЦ (будівля котельні з деоратором, машзалом, станція управління, будівля хімводоочистки, АПП адмінпобутове приміщення) літ. 175 загальною площею 6060,6 кв. м, пневмобак літ. 201 загальною площею 18,2 кв. м.

При подачі позову товариством було сплачено судовий збір в сумі 5763 грн.

Як вважає представник підприємства сплачена ними сума судового збору відповідає розміру оплати за три самостійні вимоги на рівні ставки судового збору за вимоги немайнового характеру.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 27.06.2019 року відмовлено у відкритті провадження за позовом ВАТ «Сумський рафінадний завод» у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Роз`яснено представнику ВАТ «Сумський рафінадний завод», що він має право звернутися з таким позовом в порядку господарського судочинства.

Постановою Сумського апеляційного суду від 30.07.2019 року, за апеляційною скаргою ВАТ «Сумський рафінадний завод», ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 27.06.2019 року скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до Ковпаківського районного суду м. Суми зі стадії відкриття провадження у справі.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 06.08.2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

20.09.2019 від представника ОСОБА_1 надійшла заява про залишення позову без руху, оскільки підприємством заявлено три майнові вимоги щодо майна вартість якого становить 4 852189грн долучив до заяви витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно станом на 29.03.2012р. де зазначена вартість ТЕЦ у розмірі 3977693 грн, а димової труби 865172 грн.

Ухвалою цього ж суду від 20.09.2019 року, за результатами розгляду цієї заяви позовну заяву ВАТ «Сумський рафінадний завод» залишено без руху, запропоновано позивачу усунути вказані недоліки, в строк не більше десяти днів з дня отримання ухвали та роз`яснено, що в разі не усунення недоліків позовної заяви, позовна заява буде залишена без розгляду згідно з вимогами п. 8 ч. 1 ст.257 ЦПК України, яка отримана позивачем 27.09.2019 року (а.с. 80).

Ухвалюючи дане судове рішення місцевий суд керувався ст. 176 ЦПК України, яка передбачає визначення ціни позову і у разі коли вочевидь ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову неможливо встановити точну, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого судового збору.

Вказана ухвала мотивована тим, що позивачем при подачі позову було сплачено судовий збір у сумі 5763 грн, проте за подання до суду позовних вимог майнового характеру про визнання права власності на окремий об`єкт нерухомого майна ТЕЦ, враховуючи вартість майна, судовий збір становить 72782,83 грн, позовної вимоги про витребування майна (димової труби) з ОСОБА_1 12977,58 грн, а всього 85760,41 грн, тому позивачу запропоновано доплатити судовий збір визначений судом відносно двох позовних вимог, та визначити вартість нерухомого майна, що підлягає витребуванню у ОСОБА_2 для подальшого визначення суми судового збору.

Ухвала отримана товариством 27.09.2019р.

08.10.2019 року до суду від ВАТ «Сумський рафінадний завод» надійшло клопотання про зменшення судового збору, визначеного ухвалою суду від 20.09.19 до рівня сплаченого при подачі позовної заяви 5763,00 грн.

У клопотанні підприємство посилається на незадовільний фінансовий стан через визнання його банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, а також не зрозумілість причин взяття до розрахунку суми судового збору балансової вартості майна станом на 2012 рік, ані оціночної вартості і посилався на роз`яснення у пункті 15 постанови Пленуму ВССУ від 17.10.2014р. №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» (а.с. 81-84).

Дане клопотання було розглянуто і ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 10.10.2019 року було частково задоволено. Зменшено розмір судового збору, який підлягає сплаті за вимогу про визнання права власності на нерухоме майно та витребування майна у ОСОБА_1 до 40000 грн. Вимоги про витребування майна у відповідача ОСОБА_2 . Позовну заяву ВАТ «Сумський рафінадний завод» знову залишено без руху з надання 10-денного строку з дня отримання цієї ухвали для визначення вартості майна, що потребує вилученню у ОСОБА_4 , знову запропоновано підприємству встановити вартість цього майна з метою подальшого визначення розміру судового збору. Одночасно товариству роз`яснені наслідки щодо не сплати зменшеного розміру судового збору за дві майнові вимоги та не надання суду пропозицій щодо спірного майна, про витребування його у відповідача ОСОБА_2

Ухвала від 10.10.2012 отримана ВАТ «Сумський рафінадний завод» 29.10.2019 року (а.с. 101).

Отже, вирішуючи питання розміру судового збору до сплати за подання до суду вимог майнового характеру, місцевий суд керуючись принципами у цивільному судочинстві: пропорційність, змагальність та диспозитивність, сприяв позивачу для забезпечення його права в судовому порядку вирішити заявлені ним майнові вимоги, зменшивши майже в двічі розмір визначеного для сплати судового збору за дві майнові вимоги урахувавши його фінансовий стан на підставі наданих товариством фінансових звітів, які відображають наявність у нього додаткового капіталу на суму 14388,3 тис. грн.

Визнаючи розмір судового збору за ці дві майнові вимоги, місцевий суд виходив з наданих сторонами доказів щодо вартості цього майна, оскільки позивач заперечуючи проти застосування балансової вартості майна, яка відображена у наданому відповідачем ОСОБА_1 витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, в спростування вказаної грошової оцінки майна не надав ніяких інших доказів які б дали можливість суду визначення судового збору з урахування їх пропозицій або доводів щодо неможливості товариством встановити вартість майна, притому, що в суді апеляційного суду представник не спростував обставин про можливість надати свою оцінку на підставі бухгалтерських документів, які залишилися на зберіганні у товаристві.

Представник товариства обґрунтовував свої заперечення тільки посилаючись на роз`яснення у пункті 15 постанови Пленуму ВССУ від 17.10.2014р. №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», в якому надається роз`яснення з приводу визначення ціни позову за ЦПК України 2003 року щодо застосування пунктів 1 і 2 частини першої статті 80 ЦПК, якими передбачено визначення ціни позову у позовах про стягнення грошових коштів та про визнання права власності на майно або витребування майна.

Відповідно до роз`яснення у пункті 16 цієї постанови Пленуму ВССУ розмір судового збору за подання позовної заяви про визнання права власності на майно або його витребування (у тому числі з урахуванням положень, передбачених частиною п`ятою статті 216, статтею 1212 ЦК тощо) визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом статті 80, пункту 4 частини другої статті 119 ЦПК такий обов`язок покладається на позивача (у тому числі і в тих випадках, коли правові наслідки у виді повернення майна застосовуються за ініціативою суду, наприклад, при визнанні договору недійсним згідно з частиною п`ятою статті 216 ЦК).

Проте, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд (частина друга статті 80 ЦПК). Остаточне визначення в процесі розгляду справи ціни позову (дійсної вартості спірного майна), а отже, і суми судового збору, здійснюється судом із наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору.

Право позивача визначати ціну позову передбачена і в пункті 3 ч.3 ст. 175 ЦПК України 2017 року.

Відповідно до ст.44 ЦПК України 2017 року учасники судового процесу та іїні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно правового визначення норм, викладеного у статтях 13,14 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: верховенство права; честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність;тощо.

Отже, вирішуючи питання розміру судового збору до сплати за подання до суду вимог майнового характеру, місцевий суд керуючись принципами у цивільному судочинстві: пропорційність, змагальність та диспозитивність, сприяв позивачу для забезпечення його права в судовому порядку вирішити заявлений спір, зменшивши майже в двічі розмір визначеного для сплати судового збору за дві майнові вимоги, урахувавши його фінансовий стан на підставі наданих товариством фінансових звітів, які відображають наявність у нього додаткового капіталу на суму 14388,3 тис.грн, та пропонував надати свої пропозиції встановлення вартості майна, про вилучення якого ведеться мова у вимозі до ОСОБА_2 .

Визнаючи розмір судового збору за ці дві майнові вимоги, місцевий суд виходив з наданих сторонами доказів щодо вартості цього майна, оскільки позивач заперечуючи проти застосування балансової вартості майна, яка відображена у витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, бо в спростування вказаної грошової оцінки майна товариство не надало ніяких інших доказів які б дали можливість суду визначення судового збору з урахування їх пропозицій або щодо неможливості товариством встановити вартість майна і на стадії розгляду справи погодитися із вже сплаченим судовим збором, як вимогу немайнового характеру. Притому, що в суді апеляційного суду представник товариства не спростував доводів про їх спроможність надати свою оцінку на підставі бухгалтерських документів, які залишилися на зберіганні у товаристві.

Проте, представник позивача не скориставшись своїм правом і не заявив клопотання про відстрочку сплати судового збору, не надав суду ніяких доказів про відсутність у товариства спроможності встановити ціну позовної вимоги до ОСОБА_2 , чим не усунув недоліки у встановлений місцевим судом строк, а тільки наполягав в судовому засіданні 15.11.2019 року суду першої інстанції на тому, що сплачений судовий збір в розмірі 5763 грн. за три майнові вимоги є достатнім для їх розгляду в судовому порядку, вказують про наступ наслідків за яких суд залишає позов без розгляду і про які двічі товариству було роз`яснення в ухвалах від 20 вересня та 10 жовтня 2019 року.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 175, п. 2 ч. 1 ст. 176, ч. 4 ст. 177 ЦПК України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці. Ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна. До позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Згідно ч. 11 ст. 187 ЦПК України суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Відповідно до п.8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк.

ЄСПЛ у своєму рішенні вказував, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19.06.2001 року, пункт 59).

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про залишення позову без розгляду, оскільки після відкриття провадження у справі судом була постановлена ухвала про залишення позовної заяви без руху від 10.10.2019 року, вимоги якої позивачем, у встановлений судом строк, виконанні не були, а саме не було сплачено судовий збір у встановлених порядку і розмірі, який було правильно визначено місцевим судом, виходячи з майнового характеру вимог позову, а також позивачем не було зазначено ціну позову щодо вимоги про витребування майна в ОСОБА_2 , тобто позовна заява не відповідала вимогам, викладених у статтях 175 і 177 ЦПК України.

Також слід зазначити, що суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом п. 3 ч. 3 ст. 175, п. 2 ч. 1 ст. 176 ЦПК України такий обов`язок покладається на позивача.

Особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно (ч. 2 ст. 257 ЦПК України).

Доводи скарги про необхідність застосування у даному випадку положень ч. 13 ст. 187 ЦПК України, а не п. 8 ч. 1 ст. 257 цього Кодексу не заслуговують на увагу, оскільки вказані норми за своїм змістом є тотожними та містять однакові процесуальні наслідки не усунення позивачем недоліків позовної заяви.

Доводи скарги не застосування судом першої інстанції положень ч. 2 ст. 176 ЦПК України також не приймають до уваги, оскільки дані положення процесуального закону можуть бути застосовані судом у разі визначення позивачем ціни позову у позовній заяві, проте ВАТ «Сумський рафінадний завод» у своєму позові взагалі не зазначено ціни позову, натомість хибно зазначено, що позов немайнового характеру, про що також наполягав і представник позивача в судовому засіданні місцевого суду.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність підстав для залишення позову без розгляду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.03.2010 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Сумський рафінадний завод» залишити без задоволення.

Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 грудня 2019 року.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко