Справа № 603/12/19
Провадження №2/603/129/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" лютого 2019 р. м. Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - судді Галіяна І. М.

секретаря судового засідання - Бішко І.М.

розглянувши в підготовчому судовому засіданні цивільну справу:

позивач: ОСОБА_1

представник позивача: адвокат ОСОБА_2

відповідач: Устя-Зеленська сільська рада

предмет позову: визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст вимог та заперечень учасників справи.

Представник позивача - адвокат ОСОБА_2 звернувся в Монастириський районний суд Тернопільської області з позовом до Устя-Зеленської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, в якому просить визнати за позивачем право власності на спадкове майно, а саме на:

- житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 до якого входить одноповерховий житловий будинок під літерою «А» загальною площею 73,8 кв.м., житловою площею 51,3 кв.м., стайня «Б», Стодола «В», Ворота №1, Огорожа №2;

- земельну ділянку площею 0,4734 га, кадастровий номер НОМЕР_2 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Устя-Зеленської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.09.2015 року НОМЕР_3 виданого на ім'я ОСОБА_3;

- земельну ділянку площею 0,2849 га, кадастровий номер НОМЕР_4 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Устя-Зеленської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.09.2015 року НОМЕР_3 виданого на ім'я ОСОБА_3.

В обґрунтування заявлених вимог представник позивача зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла бабця позивача - ОСОБА_4. Після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, до якого входить:

-Право на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності селянської спілки «Галичина», що розташована в с.Устя-Зелене Монастириського району тернопільської області в розмірі 1,08 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) НОМЕР_5.

Вказану спадщину успадкувала мати позивача - ОСОБА_3, згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.09.2015 року НОМЕР_3.

Розпорядженням голови Монастириської РДА від 19.10.2015 року №318 було надано ОСОБА_3 дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі площею 0,7583 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Устя-Зеленської сільської ради.

27.11.2015 року було внесено дані до Державного земельного кадастру про кадастровий план земельної ділянки ОСОБА_3 площею 0,2849 га кадастровий номер НОМЕР_4.

Також 27.11.2015 року було внесено дані до Державного земельного кадастру про кадастровий план земельної ділянки ОСОБА_3 площею 0,4734 га, кадастровий номер НОМЕР_2

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати позивача - ОСОБА_3. Після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, до якого входить:

- житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 до якого входить одноповерховий житловий будинок під літерою «А» загальною площею 73,8 кв.м., житловою площею 51,3 кв.м., стайня «Б», Стодола «В», Ворота №1, Огорожа №2;

- земельна ділянка площею 0,4734 га, кадастровий номер НОМЕР_2 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Устя-Зеленської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.09.2015 року НОМЕР_3 виданого на ім'я ОСОБА_3;

- земельна ділянка площею 0,2849 га, кадастровий номер НОМЕР_4 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Устя-Зеленської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.09.2015 року НОМЕР_3 виданого на ім'я ОСОБА_3.

ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_3 звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте оформити спадщину нотаріус не зміг, оскільки виявилось, що загублено правовстановлюючий документ на будинок та в зв'язку з тим, що її мати не встигла зареєструвати земельні ділянки площею 0,4734 та 0,2849 га, які розташовані на території Устя-Зеленської сільської ради у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

ІІ. Клопотання та інші процесуальні рішення в справі.

Ухвалою судді Монастириського районного суду Тернопільської області Галіяна І.М. від 09.01.2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

ІІІ. Позиції сторін.

Позивач вважає, що саме вона повинна успадковувати за померлим спадкодавцем, оскільки є спадкоємцем за заповітом, спадщину належним чином прийняла, оскільки подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини у шестимісячний строк.

Позивач ОСОБА_1 в підготовче засідання не з'явилася, в позовній заяві представник позивача просить розгляд справи проводити без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримують повністю просять їх задовольнити.

Відповідач - представник Устя-Зеленської сільської ради Монастириського району Тернопільської області в підготовче засідання не з'явився, суду подав відзив на позовну заяву по суті справи про визнання позову з підстав зазначених в позовній заяві та просить розгляд справи проводити у відсутності їхнього представника.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІV. Фактичні обставини встановлені судом.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 83 років в с.Підлісці Кременецького району Тернопільської області померла ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_6, актовий запис №04.

Ще за життя померлій належали:

- житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 до якого входить одноповерховий житловий будинок під літерою «А» загальною площею 73,8 кв.м., житловою площею 51,3 кв.м., стайня «Б», Стодола «В», Ворота №1, Огорожа №2, що підтверджується Свідоцтвом на право власності на нерухоме майно виданого Устя-Зеленською сільською радою 01.09.2008 року НОМЕР_7, згідно якого ОСОБА_3 зазначена як власник; Витягом №20075943 про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого комунальним підприємством «Монастириське районне бюро технічної інвентаризації» 01.09.2008 року.

Окрім зазначеного, судом встановлено, що ОСОБА_3 за життя належали:

- земельна ділянка площею 0,4734 га, кадастровий номер НОМЕР_2 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Устя-Зеленської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.09.2015 року НОМЕР_3 виданого на ім'я ОСОБА_3, Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-015 сформованого 27.11.2015 року; належно завіреною копією Кадастрового плану земельної ділянки, які знаходяться в матеріалах справи;

- земельна ділянка площею 0,2849 га, кадастровий номер НОМЕР_4 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Устя-Зеленської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.09.2015 року НОМЕР_3 виданого на ім'я ОСОБА_3, Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-015 сформованого 27.11.2015 року, належно завіреною копією Кадастрового плану земельної ділянки, які знаходяться в матеріалах справи.

Згідно складеного 24.01.2002 року ОСОБА_3 в с.Устя-Зелене Монастириського району Тернопільської області заповіту, зареєстрованого в реєстрі за №10 та посвідченого секретарем Устя-Зеленської сільської ради Монастириського району Тернопільської області ОСОБА_6, остання на випадок своєї смерті заповіла належний їй на праві особистої власності жилий будинок із надвірними будівлями, що знаходиться в с.Устя-Зелене Монастириського району Тернопільської області і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право своїй внучці - ОСОБА_7.

У відповідності до складеного 10.02.2010 року ОСОБА_3 в с.Устя-Зелене Монастириського району Тернопільської області заповіту, зареєстрованого в реєстрі за №06 та посвідченого секретарем Устя-Зеленської сільської ради Монастириського району Тернопільської області ОСОБА_8, остання на випадок своєї смерті заповіла усе своє майно, що буде належати їй на день смерті де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, а також все те на що вона за законом матиме право в рівних долях - ОСОБА_9 та ОСОБА_1.

Вказану спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняла ОСОБА_1.

Факт фактичного прийняття позивачем спадщини після смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 підтверджується заявою поданою 17.08.2017 року приватному нотаріусу Монастириського районного нотаріального округу Садівському М.А., яка міститься при матеріалах спадкової справи №182/2017 початої 17.08.2017 року, копію якої на вимогу суду було надано приватним нотаріусом Монастириського районного нотаріального округу Садівським М.А.

Згідно заяви, яка надійшла 11.09.2017 року приватному нотаріусу і яка знаходиться при матеріалах вищевказаної спадкової справи, судом встановлено, що ОСОБА_9 відмовився від спадкового майна ОСОБА_3 на користь дочки померлої ОСОБА_1.

V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо аргументів наведених учасниками справи.

Статтею 346 ЦК України передбачено, що однією з підстав припинення права власності є смерть власника.

Як було встановлено в судовому засіданні власником спадкового майна, що підлягає спадкуванню є ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 і якою на вищевказане спадкове майно було складено заповіти від 24.01.2002 року та від 10.02.2010 року.

Статтею 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У відповідності до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Згідно ч. 3 ст. 1254 ЦК України, кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

У відповідності до ч. 4 ст. 1236 ЦК України, чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

В зв'язку з вищевказаним суд дійшов висновку, що складений ОСОБА_3 10.02.2010 року заповіт автоматично скасував заповіт складений нею 24.01.2002 року, а тому заповіт від 10.02.2010 року є чинним на момент відкриття спадщини, а саме на день смерті спадкодавця у відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України.

Як зазначено в заповіті від 10.02.2010 року спадкоємцями за розпорядженням спадкодавця є ОСОБА_9 та ОСОБА_1 в рівних долях. Проте 11.09.2017 року приватним нотаріусом Монастириського районного нотаріального округу Садівським М.А. прийнято заяву від ОСОБА_9 про відмову від спадкового майна ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, яка була подана в строки передбачені ст. 1270 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1274 ЦК України, спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом.

Беручи до уваги вищевказані факти щодо спадкування спадкового майна в поєднанні з процесуальними нормами законодавства, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем за заповітом усього спадкового майна, яке належало ОСОБА_3.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, через відсутність правовстановлюючих документів на будинковолодіння, позивач не може отримати свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказаний житловий будинок з надвірними будівлями, що підтверджується відмовою приватного нотаріуса Монастириського районного нотаріального округу у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Правовою позицією, що висловлена Верховним Судом України по справі №6-137цс13 визначено, що право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. З 1966 року питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Отже, за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадян права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року (втратила чинність на підставі Наказу Держжитлокомунгоспу №56 від 13.12.1995 року), будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, реєстрації не підлягали.

Згідно технічного паспорта, житловий будинок з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1, був побудований в 1961 році.

Згідно п.43 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженого Постановою КМУ від 25.12.2015 року №1127 (в редакції постанови КМУ від 23.08.2016 року №553), для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р. та розташовані на території сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, замість документів, передбачених пунктом 42 цього Порядку, можуть бути подані:

1) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об'єкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з погосподарської книги;

2) виписка з погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений, - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою.

З листа Міністерства Юстиції України від 21.02.2005 року «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна» вбачається, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючі документи відсутні, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку.

За таких обставин, суд вважає, що позивачем доведено обставини викладені ним в позовній заяві щодо спадщини у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями, а отже, позивач ОСОБА_1 має право на прийняття спадщини за заповітом у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями.

Щодо спадкування позивачем вказаних в позовній заяві земельних ділянок, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно ст. 79-1 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Так, судом встановлено, що земельні ділянки, які підлягають спадкуванню вже сформовані, визначена їх площа, межі, внесена інформація про них до Державного земельного кадастру та присвоєно їм кадастрові номери, що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-015 сформованого 27.11.2015 року, належно завіреними копії Кадастрових планів земельних ділянок. Проте ОСОБА_3 за життя не встигла здійснити державну реєстрацію речових прав на земельні ділянки, що стало причиною відмови в оформленні спадкових прав позивача в нотаріальній конторі.

З матеріалів справи встановлено, що спадкодавець ОСОБА_3 набула прав на вказані земельні ділянки на підставі прийняття спадщини, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 22.09.2015 року, яке належним чином посвідчене та зареєстроване.

Згідно з ч. 1 ст. 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Право на земельну частку (пай) є майновим, оскільки пов'язане із створенням та набуттям права на нерухому річ, а тому є майном у розумінні ч. 1 ст. 190 ЦК України.

За таких обставин правомірним є висновок про те, що набувши право на земельну частку (пай) та в подальшому оформляючи згідно свідоцтва про право на спадщину за законом документи на земельні ділянки, ОСОБА_3 до моменту своєї смерті була їх законним власником, а отже вказане майно входить до складу спадщини та може бути успадковане у передбаченому законом порядку.

При цьому відсутність державної реєстрації вказаного майна жодним чином не впливає на наявність в неї права власності на це майно, оскільки така реєстрація є лише підтвердженням з боку держави права, що виникло на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування.

При цьому в положенні п. 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13, роз'яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

На підставі вищевикладеного та враховуючи наявність перешкод для оформлення в нотаріальному порядку прав позивача на спадкове майно, а також беручи до уваги те, що не оформлення позивачем спадкових прав унеможливить проведення як спадкоємцем так і будь-якою іншою особою Державної реєстрації речових прав на земельні ділянки, суд дійшов висновку про необхідність захистити права позивача, як спадкоємця, шляхом визнання права власності останнього на спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3.

На підставі викладеного керуючись ст.ст. 12, 81, 263-265, 268, 354 ЦПК України, ст. 392, 1216, 1218, 1220, 1222, 1223, 1225, 1268, 1273-1275ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Устя-Зеленської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно а саме, на:

- житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, до якого входить одноповерховий житловий будинок під літерою»А» загальною площею 73,8 кв.м., житловою площею 51,3 кв.м., стайня «Б», Стодола «В», Ворота №1, Огорожа №2;

- земельну ділянку площею 0,4734 га, кадастровий номер НОМЕР_2 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Устя-Зеленської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.09.2015 року НОМЕР_3 виданого на ім'я ОСОБА_3;

- земельну ділянку площею 0,2849 га, кадастровий номер НОМЕР_4 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Устя-Зеленської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.09.2015 року НОМЕР_3 виданого на ім'я ОСОБА_3.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду через Монастириський районний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі ухвалення рішення за відсутності учасників справи протягом тридцяти днів з дати складення повного судового рішення.

У разі оголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення чи ухвалення рішення за відсутності учасників справи або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (паспорт НОМЕР_8 ІПН НОМЕР_1), проживаючу за адресою: с.Підлісці Кременецький район Тернопільська область.

Представник позивача: адвокат ОСОБА_2, (Свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №701, Ордер на надання правової допомоги серії ТР №050820), місцезнаходження якого: вул.С.Бандери №1 м.Монастириська Тернопільська область

Відповідач: Устя-Зеленська сільська рада, (), юридична адреса місцезнаходження: вул.Поштова №23 с.Устя-Зелене Монастириський район Тернопільська область.

Повний текст судового рішення складено 11.02.2019 року.

Суддя І. М. Галіян