Справа №203/3574/17
Провадження №2/0203/130/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2019 року Кіровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Католікяна М.О.,

при секретарі Дзьомі Ю.О.,

з участю:

-представника позивачів ОСОБА_1;

-представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче обєднання «Созидатель», третя особа Дніпровська міська рада, про визнання договорів частково недійсними, зобовязання вчинити дії,

у с т а н о в и в:

28 вересня 2017 року позивачі звернулися до суду з позовом до ПрАТ «НВО «Созидатель», третя особа Дніпровська міська рада, про визнання договорів частково недійсними, зобовязання вчинити дії. Позовні вимоги було обґрунтовано тим, що позивачі є власниками квартир у будинку №3А по вул. Космічній в м. Дніпрі. Замовником будівництва вказаного будинку, генпроектувальником та генпідрядником є відповідач. До 01.05.2016 року надавачем комунальних послуг у будинку також був відповідач. Невідємною частиною договорів, укладених відповідачем з позивачами, є додаток №1, який регулює розмір тарифу послуг з опалення та гарячого водопостачання. Позивачі дізналися, що вказані тарифи всупереч Закону України від 24.06.2004 року №1875-IV«Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон №1875-IV) не були затверджені (погоджені) органом місцевого самоврядування (третьою особою), що призвело до безпідставного отримання від позивачів коштів. Крім того, згідно із законом відповідач не мав законних підстав надавати позивачам такі послуги. Викладене стало причиною звернення позивачів до суду з позовом про визнання укладених договорів у частині додатків з розрахунку щомісячної вартості опалення та гарячого водопостачання недійсними, зобовязання відповідача здійснити відповідний перерахунок вказаних тарифів (а.с.а.с. 1 12, 146, 152 162).

Ухвалою від 06.08.2018 року було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження в підготовчому судовому засіданні (а.с. 163).

14 грудня 2018 року суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження, призначення справи до розгляду по суті (а.с. 221).

У судових засіданнях представник ОСОБА_3, ОСОБА_4 заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, пояснивши, що позивачі є власниками квартир №№1, 43, 44, 66 у будинку №3А по вул. Космічній в м. Дніпрі. Замовником будівництва, генпроектувальником та генпідрядником будинку є відповідач. До 01.05.2016 року надавачем комунальних послуг у будинку також був останній. Невідємною частиною договорів, укладених відповідачем з позивачами, є додаток №1, який регулює розмір тарифу послуг з опалення та гарячого водопостачання. Позивачі дізналися, що вказані тарифи всупереч Закону №1875-IVне були погоджені третьою особою, що призвело до безпідставного отримання від позивачів коштів. За законом відповідач не мав законних підстав надавати позивачам такі послуги, оскільки такий вид діяльності не передбачений його реєстраційними документами.

Представник відповідача у судових засіданнях заперечував проти задоволення позову, пояснивши, що відповідач надавав позивачам житлово-комунальні послуги, віднесені Законом №1875-IV до третьої групи, згідно з якою тарифи встановлюються виключно за договором, отже підстав для визнання укладених з позивачами договорів недійсними не існує. Крім того, представник відповідача звернувся до суду з усною заявою про застосування до спірних правовідносин правил позовної давності.

ОСОБА_5, ОСОБА_6 до суду не зявилися, звернувшись з клопотаннями про розгляд справи за їх відсутності (а.с.а.с. 208 213).

Представник третьої особи до суду також не зявився, був повідомлений належним чином.

27 вересня 2018 року відповідачем подано відзив на позов, у якому викладено доводи, аналогічні викладеним у судових засіданнях (а.с.а.с. 171 175).

11 жовтня 2018 року позивачами подано відповідь на відзив, у якій викладено доводи, аналогічні викладеним представником у судових засіданнях (а.с.а.с. 180 185).

31 жовтня 2018 року відповідачем подано заперечення, у яких викладено доводи, аналогічні викладеним у судових засіданнях (а.с.а.с. 186 189).

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом було встановлено, що відповідач є замовником, генеральним проектувальником та генпідрядником будинку №3А по вул. Космічній в м. Дніпрі (а.с. 13).

Позивачі є власниками квартир №№1, 43, 44, 66 у будинку №3А по вул. Космічній в м. Дніпрі.

2010 року між сторонами було укладено низку договорів про надання послуг з опалення та гарячого водопостачання (житловий фонд), згідно з якими відповідач зобовязався надавати позивачам платні послуги з опалення та постачання гарячої води шляхом її підігріву з використанням обладнання будинкової дахової котельної (а.с.а.с. 28 39).

Невідємною частиною укладених між ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та відповідачем договорів є додатки №1 до них «Розрахунок щомісячної вартості опалення та гарячого водопостачання», згідно з якими сторони визначили тариф з опалення 1,0 м2 опалювальної площі приміщення в місяць у сумі 3,23 грн. та тариф на гаряче водопостачання (підігрів води без врахування тарифу на постачання холодної води) у сумі 12,51 грн. (за 1,0 м3) (а.с.а.с. 30, 33, 36).

Згідно з додатком №1 до договору, укладеного між ОСОБА_6 та відповідачем «Розрахунок щомісячної вартості опалення та гарячого водопостачання» сторони визначили тариф з опалення 1,0 м2 опалювальної площі приміщення в місяць у сумі 4,12 грн. та тариф на гаряче водопостачання (підігрів води без врахування тарифу на постачання холодної води) у сумі 15,64 грн. (за 1,0 м3) (а.с. 39).

Відповідно до статті 13 Закону №1875-IV залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Згідно зі статтею 14 Закону №1875-IV залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: перша група житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг; друга група житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території; третя група житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін). Ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Відтак зміст приведеної норми дає підстави дійти висновку про те, що адміністративно-правову природу мають лише перші дві групи житлово-комунальних послуг, яким притаманне тарифне регулювання з боку уповноважених центральних органів виконавчої влади, національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, або органів місцевого самоврядування.

Особливість же третьої групи житлово-комунальних послуг, до якої й відносяться послуги, що надавав відповідач, полягає у невтручанні осіб, що не є сторонами відповідного договору, у формування тарифів на житлово-комунальні послуги.

При цьому суд бере до уваги положення частини 1 статті 19 Закону №1875-IV, у відповідності з якою відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, що у контексті принципу цивільного законодавства «свобода договору» та змісту статті 14 Закону №1875-IV підтверджує обґрунтованість викладених вище висновків.

За правилами, встановленими статтею 13 Закону України від 02.06.2005 року №2633-IV «Про теплопостачання», у редакції, що діяла на час укладення оспорюваних правочинів, до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері теплопостачання, зокрема, належить встановлення для відповідної територіальної громади в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів на теплову енергію, які надаються підприємствами та організаціями комунальної власності, крім тарифів на теплову енергію, що виробляється на установках комбінованого виробництва теплової і електричної енергії.

Таким чином, з огляду на те, що відповідач не відноситься до підприємств комунальної форми власності, відповідні тарифи, які є предметом спору, не мають затверджуватись (узгоджуватись) третьою особою, на чому наполягають позивачі у заявленому позові.

Суд критично ставиться до посилань позивачів на лист Фінансово-економічного департаменту Дніпропетровської міської ради від 05.06.2015 року №10/15-388, оскільки цей лист жодним чином не підтверджує наявність у відповідача обовязку узгоджувати тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання тощо з органом місцевого самоврядування, а лише свідчить про невстановлення таких тарифів виконавчим органом третьої особи (а.с. 14).

Суд також вважає безпідставним посилання позивачів на лист Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 17.10.2017 року №603-163-3/14038, оскільки відповідно до підпункту 11 пункту 4 Положення про Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 року №667, Держпродспоживслужба відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням вимог формування, встановлення та застосування виключно державних регульованих цін (тарифів).

Частинами 1, 3 статті 215 Цивільного кодексу України (далі ЦК) визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За змістом частини 1 статті 203 ЦК зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відтак, ураховуючи той факт, що твердження позивачів про наявність таких суперечностей не знайшли свого підтвердження, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення заявленого у справі позову.

У порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати у справі необхідно віднести на рахунок держави.

Керуючись статтями 5, 7, 10 13, 19, 23, 76 81, 89, 141, 209 211, 213, 228, 229, 258, 259, 263 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1; 49100, Україна, місто Дніпро, вулиця Космічна, 3А/1), ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2; 4 9100, Україна, місто Дніпро, вулиця Космічна, 3А/43), ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_3; 49100, Україна, місто Дніпро, вулиця Космічна, 3А/44), ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_4; 49100, Україна, місто Дніпро, вулиця Космічна, 3А/66) у позові до приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче обєднання «Созидатель» (ідентифікаційний код 13416334; 49600, Україна, місто Дніпро, вулиця Андрія Фабра, 4), третя особа Дніпровська міська рада, про визнання договорів частково недійсними, зобовязання вчинити дії відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється від дня складення повного судового рішення. Рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне рішення складено 01 квітня 2019 року.

Суддя М.О. Католікян