Постанова

Іменем України

27 березня 2019 року

м. Київ

справа № 462/3423/15-ц

провадження № 61-15251св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

відповідачі: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, Львівська міська рада, Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради, директор приватного підприємства «Садова» ОСОБА_14,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 03 листопада 2017 року у складі судді Палюх Н. М. та постанову Апеляційного суду Львівської області від 16 січня 2018 року у складі колегії суддів: Павлишина О. Ф., Мікуш Ю. Р., Приколоти Т. І.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2015 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні приміщенням загального користування (сушкою) та зобов'язання звільнити частину приміщення.

Уточнивши позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися з остаточним позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, Львівської міської ради, Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, директора приватного підприємства «Садова» ОСОБА_14 про визнання права користування приміщенням загального користування (сушкою) і кімнатами, усунення перешкод у користуванні приміщенням загального користування шляхом приведення приміщення сушки у попередній стан і звільнення приміщення та зобов'язання не чинити перешкоди в користуванні приміщенням загального користування (сушкою).

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 03 листопада 2017 року позовну заяву ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 залишено без розгляду.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивачі та їхні представники повторно не з'явилися в судове засідання, і від останніх не надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 16 січня 2018 року ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що оскільки неявка позивачів є повторною, станом на час розгляду справи жодної заяви про розгляд справи без участі позивача та його представників суд першої інстанції не отримував, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції постановив ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду з дотриманням вимог частини третьої статті 169, пункту 3 частини першої статті 207 ЦПК України 2004 року.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 просять, посилаючись на порушення норм процесуального права, скасувати судові рішення та передати справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що позивачі ОСОБА_4 і ОСОБА_5 не були повідомлені належним чином про день та час розгляду справи на 02 жовтня та 03 листопада 2017 року.

У травні 2018 року до суду надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому ОСОБА_6 просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 19 травня 2015 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 03 червня 2015 року.

Розгляд справи неодноразово відкладався з різних причин.

13 червні 2017 року позивачі подали до суду заяву про уточнення позовних вимог та в судовому засідання було оголошено перерву до 18 липня 2017 року.

18 липня 2017 року від ОСОБА_3 надійшла заява про перенесення судового засідання на іншу дату у зв'язку з відсутністю у неї представника.

В судове засідання 18 липня 2017 року сторони не з'явилися, конверт з повідомлення про розгляд справи ОСОБА_4 і ОСОБА_5 повернувся до суду з поштовою відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 18 липня 2017 року в судовому засіданні продовжено перерву до 02 жовтня 2017 року.

ОСОБА_3 про судове засідання на 02 жовтня 2017 року повідомлена належим під розписку (а. с. 116, т. 3).

28 вересня 2017 року до суду надійшла заява ОСОБА_3 про перенесення судового засідання у зв'язку з її хворобою. Доказів не надано.

В судове засідання 02 жовтня 2017 року сторони не з'явилися, конверт з повідомленням про розгляд справи ОСОБА_4 і ОСОБА_5 повернувся до суду з поштовою відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 02 жовтня 2017 року в судовому засіданні продовжено перерву до 03 листопада 2017 року.

ОСОБА_3 про судове засідання на 03 листопада 2017 року повідомлена належним чином під розписку (а. с. 124, т. 3).

01 листопада 2017 року до суду надійшло клопотання ОСОБА_15 в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про перенесення розгляду справу у зв'язку із зайнятістю представника, ОСОБА_3 хворіє, а ОСОБА_4 та ОСОБА_5 через зайнятість не можуть прибути в судове засідання.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 207 ЦПК України 2004 року, суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Аналіз вказаної процесуальної норми дає підстави стверджувати, що законодавець визначив умовою реалізації судом свого права залишити позовну заяву без розгляду - належне повідомлення позивача про судові засідання.

Згідно з частиною першою 158 ЦПК України 2004 року розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні з обов'язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до частини п'ятої статті 74 ЦПК України 2004 року судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

За правилом частин першої та другої статті 76 ЦПК України 2004 року судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду.

Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею (частина третя статті 76 76 ЦПК України 2004 року).

Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі у судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання (частина четверта статті 74 ЦПК України 2004 року).

Пунктом 99 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270 (далі - Правила № 270) передбачено, що рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про надходження електронних поштових переказів, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень (крім зазначених в абзаці четвертому пункту 93 цих правил), поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об'єкті поштового зв'язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім'ї за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв'язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд. Вона закріплює принцип верховенства закону, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід'ємними частинами «права на суд» слід розглядати, зокрема, наступні вимоги: вимога «змагальності» процесу відповідно до статті 6 Конвенції передбачає наявність можливості бути поінформованим і коментувати зауваження або докази, представлені протилежною стороною, в ході розгляду; право на «публічне слухання», що передбачає право на усне слухання і особисту присутність сторони в цивільному судовому процесі перед судом (Екбатані проти Швеції (Ekbatani v. Sweden, рішення від 26 травня 1988 року); право на ефективну участь (T. та V. проти Сполученого Королівства, рішення від 16 грудня 1999 року).

Враховуючи вищезазначене, під «повідомленням про процес» слід розуміти саме сповіщення судом сторін про місце та час розгляду справи, що свідчитиме про ефективне забезпечення сторін «правом на суд».

У пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та у пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін ? одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Залишаючи без розгляду позов, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку по те, що оскільки неявка позивачів є повторною, станом на час розгляду справи жодної заяви про розгляд справи без них та їхніх представників участі до суду не надходило, доказів на підтвердження поважності причин неявки суду не надано, у зв'язку з чим надали правильну оцінку третій поспіль неявці належним чином повідомленим позивачів як зловживання ним своїми процесуальними правами, а тому є підстави для залишення її позовної заяви без розгляду відповідно до частини третьої статті 169, пункту 3 частини першої статті 207 ЦПК України. При цьому закон надає право суду залишати позов без розгляду у випадку повторної неявки позивача в судове засідання незалежно від причин його неявки, наявності чи відсутності поважних причин для такого.

Доводи касаційної скарги про те, що позивачі ОСОБА_4 і ОСОБА_5 не були повідомлені належним чином про день та час розгляду справи на 02 жовтня та 03 листопада 2017 року не знайшли свого підтвердження та не свідчать про порушення судами норм процесуального права, оскільки ОСОБА_3 належним чином повідомлялася про судові засідання на 02 жовтня та 03 листопада 2017 року під розписку, позивачі є члена сім'ї та проживають за однією адресою, а тому суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що вони були повідомлені про розгляд справи належним чином.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 03 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 16 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька
Судді: А. О. Лесько С. Ю. Мартєв В. В. Пророк С. П. Штелик