Постанова

Іменем України

21 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 635/5977/16-ц

провадження № 61-27119св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М.,

суддів: Калараша А. А., Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю.,

Штелик С. П.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 20 січня 2017 року у складі судді Полєхіна А. Ю. та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 28 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Кіпенка І. С., Кружиліної О. А., Шаповал Н. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Палєва Олена Миколаївна,

особа, яка подала касаційну скаргу - ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Палева О. М., про припинення договору іпотеки та зняття заборони відчуження нежилих приміщень.

Позовна заява мотивована тим, що 28 грудня 2007 року між ним, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір позики грошей, згідно якого

позикодавець передав у спільну сумісну власність позичальникам кошти у розмірі 138 720,00 грн строком до 28 грудня 2008 року. Того ж дня з метою забезпечення виконання зобов`язань за договором позики між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, згідно якого іпотекодавець передав в іпотеку Іпотекодержателю нерухоме майно, а саме нежитлові приміщення магазинів АДРЕСА_3 . В обумовлений договором позики строк позивач не виконав свої зобов`язання, щодо повернення грошових коштів, у зв`язку з чим ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості. Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 березня 2014 року у справі

№ 638/16994/13-ц позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики задоволено та стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача суму боргу в розмірі 251 720,00 грн та судові витрати в розмірі 1 260,00 грн з кожного. На підставі вказаного рішення судом першої інстанції були видані виконавчі листи, а державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області відкрито виконавчі провадження. У січні 2015 року ОСОБА_3 звертався до Харківського районного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення інфляційних із суми боргу, трьох процентів річних та неустойки за договором позики, звернення стягнення на предмет іпотеки. Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області у справі № 635/423/15-ц позов ОСОБА_3 було задоволено частково та в рахунок погашення заборгованості позичальників за договором позики грошей від 28 грудня 2007 року в розмірі 251 720,00 грн та судового збору у розмірі 1 260,00 грн, стягнутих заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 березня 2014 року, та в рахунок вимог про стягнення з них же суми втрат внаслідок інфляції в розмірі 24 257,04 грн, трьох процентів річних в розмірі 3 953,63 грн за період з

18 жовтня 2013 року до 16 січня 2015 року, а також неустойки за неналежне виконання зобов`язань за 365 днів в період з 16 січня 2014 року до 16 січня

2015 року в сумі 146 000,00 грн звернуто стягнення на предмет іпотеки із застосуванням визначеної статтею 38 Закону України «Про іпотеку» процедури продажу. Вказані судові рішення були скасовані судами в порядку перегляду заочних рішень та призначені до нового судового розгляду, однак при новому розгляді за заявами ОСОБА_3 позовні заяви у цих справах залишені без розгляду. Крім того вказував, що ним на виконання скасованих судових рішень були сплачені грошові кошти на погашення визначеної рішеннями заборгованості, а відкриті виконавчі провадження стосовно нього та ОСОБА_1 були закінчені у зв`язку з фактичним виконанням судових рішень, про що державним виконавцем прийняті постанови про закінчення виконавчих проваджень від 30 березня 2016 року. Таким чином вказував, що на теперішній час у нього не має перед ОСОБА_3 жодних невиконаних грошових зобов`язань, невиконаних судових рішень або незакінчених виконавчих проваджень, а зобов`язання за договором позики грошей від 28 грудня

2007 року виконані в повному обсязі. Однак до теперішнього часу нерухоме майно перебуває в іпотеці ОСОБА_3 , а приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Палєва О. М., заборону відчуження предметів іпотеки не знімає, оскільки відсутні безспірні докази виконання основного зобов`язання. Наявність обтяження нерухомого майна перешкоджає позивачу розпоряджатися цим майном на власний розсуд.

У зв`язку з викладеним позивач просив припинити іпотеку нежилих приміщень магазинів АДРЕСА_3 за іпотечним договором від 08 грудня 2007 року; зняти заборону відчуження зазначених нежилих приміщень магазинів та виключити з Державного реєстру іпотек запис про обтяження цього майна іпотекою.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВИХ РІШЕНЬ

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 20 січня

2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 28 лютого 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

Судові рішення мотивовані тим, що позовні вимоги ОСОБА_2 є недоведеними, оскільки позивач не надав належних і допустимих доказів того, що в нього відсутні боргові зобов`язання перед ОСОБА_3 . Нормами чинного законодавства не передбачено такої підстави припинення грошового зобов`язання, як залишення позову про стягнення коштів або звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення цієї заборгованості без розгляду. Не є належними доказами на підтвердження факту погашення заборгованості позивача перед відповідачем постанови державного виконавця ВДВС Харківського РУЮ Харківської області від 30 березня 2016 року про закінчення виконавчих проваджень у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення суду згідно з виконавчими документами, оскільки в подальшому заочні судові рішення були скасовані, а позовні вимоги ОСОБА_3 залишені без розгляду. Доводи позивача, що ним на користь ОСОБА_3 були сплачені грошові кошти в розмірі 251 720,00 грн на виконання рішення суду, є необґрунтованими, тому що це рішення суду в подальшому було скасовано, відповідно кошти були сплачені ним лише в рахунок погашення існуючої перед відповідачем заборгованості.ОСОБА_3 не втратив свого суб`єктивного права на звернення до суду з позовом про стягнення боргу, інфляційного збільшення боргу, трьох процентів річних та неустойки за договором позики, а загальна сума заборгованості боржників перед ним станом на 10 травня 2016 року становить 1 422 503,20 грн. Зазначено, що оскільки позичальники ігнорують законні вимоги ОСОБА_3 щодо повернення отриманих в позику коштів, то їх боргові зобов`язання залишаються невиконаними, а загальний розмір заборгованості кожного дня збільшується у відповідності до вимог частини другої статті 625 ЦК України та пункту 3.2.2. укладеного між ними договору позики.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

У червні 2017 року ОСОБА_1 , яка є дружиною відповідача - ОСОБА_2 , та не брала участі у справі, звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення є незаконними та ґрунтуються на неповно встановлених обставинах, які мають значення для справи. Вказує, що суд першої інстанції розглянув справу та ухвалив судове рішення без залучення її до розгляду, незважаючи на те, що спірні правовідносини стосуються її прав та обов`язків, оскільки вона є стороною договору позики від 28 грудня 2007 року та надала свою згоду на укладення договору іпотеки, щодо нерухомого майна, яке перебуває у спільній сумісній власності з позивачем. Про порушення своїх прав дізналася під час розгляду цивільної справи № 635/5707/16-ц про поділ майна подружжя. Зазначає, що з моменту ухвалення оскаржуваних судових рішень вона втратила можливість розпоряджатися своєю власністю, а саме здійснити поділ майна подружжя. Судові рішення у цій справі впливають її права та інтереси, оскільки цими рішеннями встановлено факт наявності в неї непогашеної заборгованості. Вказує, що нею з позивачем було належним чином виконано рішення суду про стягнення з них заборгованості за договором позики, що підтверджується постановами державного виконавця про закінчення виконавчих проваджень, а доводи ОСОБА_3 про наявність штрафів, пені, які ними не погашені належним чином, необґрунтовані та заявлені ним зі спливом строку позовної давності, а його звернення з будь-якими позовами про стягнення заборгованості не призведуть до бажаного ним захоплення спірного нерухомого майна у власність, оскільки нею та позивачем у цій справі будуть подані заяви про застосування позовної давності. Вважає твердження відповідача стосовно наявної в неї та позивача заборгованості перед ним недоведеними, тому цей факт не може бути покладено в основу судового рішення. Незважаючи на те, що виконавчі провадження закінчені у зв`язку з фактичним їх виконанням, а інших судових рішень про стягнення з неї та позивача на користь ОСОБА_3 вказаних сум заборгованості немає, суди обох інстанцій дійшли неправильного висновку, що в неї та ОСОБА_2 існує непогашена заборгованість перед відповідачем.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Заперечення на касаційну скаргу сторони у справи до суду касаційної інстанції не подавали.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Суд першої інстанції встановив, що 28 грудня 2007 року ОСОБА_3 передав у спільну сумісну власність ОСОБА_2 та ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 138 720,00 грн, а останні зобов`язалися повернути ОСОБА_3 зазначену суму частинами у визначені договором порядку та строки, але не пізніше

28 січня 2008 року, на підтвердження чого між ними в той же день в письмовій формі було укладено договір позики (а. с. 6).

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 отримали надану їм в позику грошову суму в повному обсязі ще до підписання договору, що підтверджується змістом пункту 2 цього договору.

Того ж дня з метою забезпечення виконання зобов`язань відповідачів з повернення позивачу боргу за договором позики від 28 грудня 2007 року, між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, згідно якого

ОСОБА_2 передав позивачу в іпотеку нежитлові приміщення магазинів АДРЕСА_3 (а. с. 7).

Предмет іпотеки належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, посвідченого 02 листопада 2002 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Десятниченко О. В. за реєстровим № 2883, зареєстрованого у Харківському міжміському бюро технічної інвентаризації згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 500461 від 07 травня

2003 року за номером запису 2 в книзі 1 реєстраційним № 969247.

У пункті 4 договору іпотеки зазначено, що іпотекодавець гарантує, що предмет іпотеки належить на праві спільної сумісної власності подружжю. Дружина іпотекодавця, ОСОБА_1 , надала свою згоду на передачу нерухомості в іпотеку, така заява залишилась на зберіганні у нотаріуса Палєвої О. М.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 березня 2014 року у справі № 638/16994/13-ц задоволено позов ОСОБА_3 до

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму боргу за договором позики грошей від 28 грудня 2007 року у розмірі

251 720,00 грн та судові витрати в розмірі 1 260,00 грн з кожного (а. с. 8).

На підставі заочного рішення було видано два виконавчі листи та відкрито два виконавчі провадження № 44024097 та № 44024018.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 лютого 2016 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 березня 2014 року скасовано та призначено справу до розгляду в загальному порядку (а. с. 9).

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 березня 2016 року, яка набрала законної сили, позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу залишено без розгляду (а. с. 10).

Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від

02 червня 2015 року у справі № 635/423/15-ц позов ОСОБА_3 до

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення інфляційного збільшення боргу, трьох процентів річних та неустойки за договором позики, звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено частково.

В рахунок задоволення вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за договором позики грошей від 28 грудня 2007 року в розмірі 251 720,00 грн та судового збору у розмірі 1 260,00 грн згідно заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 березня 2014 року та в рахунок вимог про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 суми інфляційного збільшення боргу в розмірі 24 257,04 грн, трьох процентів річних в розмірі 3 953,63 грн за період з

18 жовтня 2013 року до 16 січня 2015 року, а також неустойки за неналежне виконання зобов`язань за 365 днів в період з 16 січня 2014 року до 16 січня

2015 року в розмірі 146 000,00 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки - належні ОСОБА_2 нежитлові приміщення магазинів АДРЕСА_3 , із застосування визначеної статтею 38 Закону України «Про іпотеку» процедури продажу шляхом надання ОСОБА_3 права на продаж предмета іпотеки будь-якій третій особі - покупцю на його власний розсуд за ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна на момент продажу.

Звільнено іпотечне майно, а саме: нежитлові приміщення магазинів АДРЕСА_3 від майна та речей відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та будь-яких інших речей або майна.

Вирішено питання щодо судових витрат

У задоволенні іншої частини позову відмовлено (а. с. 14-18).

На підставі цього заочного рішення також було видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження № 49546504.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 10 травня

2016 року заяву ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_5, про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 02 червня 2015 року скасовано та призначено справу до розгляду в загальному порядку (а. с. 19-20).

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 09 червня

2016 року, яка набрала законної сили, позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення інфляційного збільшення боргу, трьох процентів річних та неустойки за договором позики, звернення стягнення на предмет іпотеки залишено без розгляду (а. с. 21-22).

Постановами державного виконавця ВДВС Харківського РУЮ Харківської області від 30 березня 2016 року виконавчі провадження № 44024097,

№ 44024018 були закінчені у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення суду від 14 березня 2014 року згідно з виконавчим документом

(а. с. 11-12).

Постановою державного виконавця ВДВС Харківського РУЮ Харківської області від 30 березня 2016 року виконавче провадження № 49546504 було закінчено у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення суду від 02 червня 2015 року згідно з виконавчим документом (а. с. 12).

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Відповідно до статті 4 ЦПК України 2004 року здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України 2004 року суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 130 ЦПК України 2004 року, якщо спір не врегульовано у порядку, визначеному частиною третьою цієї статті, суд вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі.

За приписами частини першої статті 26 ЦПК України у справах позовного провадження особами, які беруть участь у справі, є сторони, треті особи, представники сторін та третіх осіб.

Згідно із частиною другою статті 35 ЦПК України 2004 року треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть бути залучені до участі в справі також за клопотанням сторін, інших осіб, які беруть участь. Якщо суд при прийнятті позовної заяви, здійсненні провадження у справі до судового розгляду або під час судового розгляду справи встановить, що судове рішення може вплинути на права і обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

З аналізу вказаної норми процесуального права вбачається, що підставою для залучення до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, є обґрунтоване припущення, що судове рішення може вплинути на права і обов`язки осіб, які не є стороною у справі.

Порядок залучення до участі у справі або вступу у справу третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог, передбачений статтею 36 ЦПК України, відповідно до частини третьої якої суд повідомляє третю особу про справу, направляє їй копію заяви про залучення третьої особи і роз`яснює її право заявити про свою участь у справі. Копія заяви надсилається особам, які беруть участь у справі. Якщо від третьої особи не надійшло повідомлення про згоду на участь у справі, справа розглядається без неї.

Отже питання про залучення до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, належить до повноважень суду першої інстанції.

Установивши, що рішення у справі за позовом ОСОБА_2 може вплинути на права та інтереси ОСОБА_1 , яка є стороною договору позики та співвласником спірного предмету іпотеки, суд першої інстанції зобов`язаний був повідомити її про розгляд цієї справи та забезпечити її можливу участь у ній, як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. І лише за наявності доказів того, що ОСОБА_1 повідомлена про справу та її можливу участь у ній і якщо від неї не надійшло повідомлення про згоду на участь у цій справі, суддя міг розглянути цю справу по суті без її участі.

Однак, на порушення вказаних норм законодавства, суд першої інстанції розглянув справу та ухвалив 20 січня 2017 року оскаржуване рішення без залучення ОСОБА_1 до участі у справі як третьої особи, хоча як суд першої інстанції, так і суд апеляційної інстанції в оскаржуваних судових рішеннях, а саме в мотивувальних частинах як на підставу відмови у позові посилалися на те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мають перед відповідачем непогашену заборгованість, розмір якої станом на 10 травня 2016 року становить 1 422 503,20 грн.

У пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява N 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з доводами ОСОБА_1 , що суд першої інстанції, розглядаючи справу та не залучивши її до участі у розгляді справи, порушив її права на спростування доводів ОСОБА_3 щодо існування перед ним непогашеної заборгованості в розмірі 1 422 503,20 грн та підтвердження наявності підстав для припинення договору іпотеки щодо нерухомого майна, яке перебуває у спільній сумісній власності її та ОСОБА_2 .

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи рішення суду першої інстанції, на зазначене уваги не звернув.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України 2004 року визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позовів.

Таким чином, доводи касаційної скарги ОСОБА_1 щодо неналежного встановлення всіх обставин, які мають значення для правильного вирішення справи знайшли своє підтвердження під час касаційного перегляду справи, та без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пунктів 1, 3 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; суд не встановив обставини, що мають суттєве значення, для вирішення справи.

Оскільки оскаржувані судові рішення не відповідають вимогам статті 263 ЦПК України та ухвалені з порушенням норм процесуального права, такі підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 20 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 28 лютого 2017 року скасувати, справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий СуддіВ. М. Сімоненко А. А. Калараш А. О. Лесько С. Ю. Мартєв С. П. Штелик