Ухвала

21 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 295/17176/18

провадження № 61-22279ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 04 червня 2019 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 11 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до голови Ліквідаційної комісії Житомирського апеляційного адміністративного суду Бузань Катерини Петрівни, Ліквідаційної комісії Житомирського апеляційного суду про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до голови Ліквідаційної комісії Житомирського апеляційного адміністративного суду Бузань К. П., Ліквідаційної комісії Житомирського апеляційного суду про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 13 грудня 2018 року його звільнено з посади інспектора статистично-аналітичного відділу Житомирського апеляційного адміністративного суду відповідно до наказу від 13 грудня 2018 року № 234-к. Відповідач провів із ним розрахунок лише частково, на картковий рахунок 13 грудня 2018 року зараховано 2 899,77 грн заробітної плати за грудень 2018 року, 14 грудня 2018 року - 10 738,70 грн, 22 грудня 2018 року - 4 961,32 грн заробітної плати за грудень 2018 року. Таким чином відповідачами порушено приписи статей 47, 116 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Посилаючись на наведені обставини, позивач, уточнивши позовні вимоги, просив суд стягнути із відповідачів на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні до дати фактичного розрахунку.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 04 червня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що у день звільнення позивача з ним проведено повний розрахунок у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, кошти, які донараховані позивачу є додатковими стимулюючими виплатами згідно з наказів, виданих вже після звільнення, а тому відсутні підстави для стягнення із відповідачів середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до дня фактичного розрахунку.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 11 листопада 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Скасовано рішення Богунського районного суду м. Житомира від 04 червня 2019 року та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову з інших підстав.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що юридична особа Житомирський апеляційний адміністративний суд, з якою ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах, за відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань перебуває у стані припинення, з реєстру не виключена. Суд першої інстанції на ці обставини уваги не звернув та вирішив спір по суті до неналежних відповідачів.

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 04 червня 2019 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 11 листопада 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій справі є стягнення середнього заробітку у розмірі меншому, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (192 100,00 грн), а тому у розумінні ЦПК України справа є малозначною.

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у даній справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи малозначною, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у загальних положеннях цього Кодексу, то вона поширюються й на касаційне провадження.

Крім того, при визначенні справи малознаною Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, то суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для відкриття касаційного провадження у справі.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 04 червня 2019 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 11 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до голови Ліквідаційної комісії Житомирського апеляційного адміністративного суду Бузань Катерини Петрівни, Ліквідаційної комісії Житомирського апеляційного суду про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Ступак