Постанова

Іменем України

11 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 642/10648/13-ц

провадження № 61-23718св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М., Петрова Є. В., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,

представник позивача - Трегуб Олександр Олександрович,

відповідач - ОСОБА_1 ,

представник відповідача - ОСОБА_2 ,

треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 30 грудня 2016 року у складі судді Бондаренка В. В. та рішення Апеляційного суду Харківської області від 13 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Коваленко І. П., Сащенко І. С., Костенко Т. М.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон України № 2147-VIII) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2013 року публічне акціонерне товариство «Райффайзен банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен банк Аваль», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , за участю третіх осіб: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про звернення стягнення на майно.

Позовна заява мотивована тим, що 25 квітня 2006 року між акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (далі - АППБ «Аваль»), правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_3 укладено генеральну угоду № 414 (далі - генеральна угода № 414). Сторонами генеральної угоди № 414 укладено кредитні договори: від 04 грудня 2009 року №010/07-01/0533, за яким позичальнику надано кредит у сумі 444 032,43 грн за змінною процентною ставкою зі строком повернення - до 24 квітня 2015 року; від 25 серпня 2011 року № 010/42-1/0554, за яким позичальнику надано кредит у сумі 450 603,19 грн зі сплатою 15 % річних зі строком повернення - до 23 квітня 2014 року; від 25 серпня 2011 року № 010/42-1/0555 зі сплатою 15 % річних зі строком повернення - до 30 червня 2013 року.

Зобов`язання ОСОБА_3 за генеральною угодою № 414 забезпечуються договорами застави транспортних засобів, які укладались з ОСОБА_1 : від 25 квітня 2006 року № 014/02/3-1006/2-06, відповідно до якого транспортні засоби: CHEREAU C38, державний номерний знак НОМЕР_1 , та DAF 85, державний номерний знак НОМЕР_2 , передано в заставу банку; від 26 липня 2006 року № 014/02/3-1247/2-06, згідно з яким у заставу банку передано напівпричіп-рефрижератор CHEREAU C38, державний номерний знак НОМЕР_3 .

01 вересня 2006 року між АППБ «Аваль» та ОСОБА_4 укладено генеральну угоду № 531 (далі - генеральна угода № 531). Сторонами генеральної угоди № 531 укладено кредитні договори від 01 грудня 2009 року № 010/07-01/0525, за яким позичальнику надано кредит у сумі 250 532,19 грн за змінною процентною ставкою зі строком повернення - до 30 вересня 2014 року; від 25 серпня 2011 року № 010/42-1/0557, за яким позичальнику надано кредит у сумі 737 977,64 грн зі сплатою 15 річних зі строком повернення коштів - до 06 вересня 2012 року; від 25 серпня 2011 року № 010/42-1/0558, за яким позичальнику надано кредит у сумі 360 310,23 грн зі сплатою 15 річних зі строком повернення коштів - до 29 серпня 2014 року.

Зобов`язання ОСОБА_4 за генеральною угодою № 531 забезпечуються договором застави транспортного засобу від 26 грудня 2006 року № 531/4-06, укладеним з ОСОБА_1 , за умовами якого у заставу банку передано транспортний засіб DAF XF95, державний номерний знак НОМЕР_4 .

Оскільки позичальники зобов`язань щодо повернення кредитних коштів та процентів не виконують, ПАТ «Райффайзен банк Аваль» просило звернути стягнення на заставне майно за договорами застави від 25 квітня 2006 року № 014/02/3-1006/2-06, від 26 липня 2006 року № 014/02/3-1247/2-06, від 26 грудня 2006 року № 531/4-06, за рахунок коштів, отриманих від реалізації заставного майна, погасити заборгованість ОСОБА_3 за генеральною угодою № 414 у сумі 2 349 683,91 грн, а саме: за кредитними договорами від 04 грудня 2009 року № 010/07-01/0533 - 541 993,82 грн, від 25 серпня 2011 року № 010/42-1/0554 - 542 175,09 грн, від 25 серпня 2011 року № 010/42-1/0555 - 1 265 515,00 грн; погасити заборгованість ОСОБА_4 за генеральною угодою № 531 у сумі 1 675 948,35 грн; встановити спосіб реалізації предметів застави шляхом проведення їх продажу з публічних торгів за початковою ціною на підставі оцінки, проведеної суб`єктами оціночної діяльності.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 30 грудня 2016 року позов задоволено; звернено стягнення на заставлене майно за договором застави транспортного засобу від 25 квітня 2006 року № 014/02/3-1006/2-06, а саме: CHEREAU C38, державний номерний знак НОМЕР_1 , та DAF 85, державний номерний знак НОМЕР_2 ; за договором застави від 26 липня 2006 року № 014/02/3-1247/2-06 - напівпричіп-рефрижератор CHEREAU C38, державний номерний знак НОМЕР_3 , за рахунок коштів, отриманих від реалізації заставленого майна погасити заборгованість, яка виникла у ОСОБА_3 за генеральною кредитною угодою від 25 квітня 2006 року № 414: за кредитним договором від 03 грудня 2009 року № 010/07-01/0533 - 541 993,82 грн; за кредитним договором від 25 серпня 2011 року № 010/42-1/0554 - 542 175,09 грн; за кредитним договором від 25 серпня 2011 року № 010/42-1/0555 - 1 265 515,00 грн; звернено стягнення на заставлене майно за договором застави транспортного засобу від 26 грудня 2006 року № 531/4-06 - DAF XF95, державний номерний знак НОМЕР_4 , за рахунок коштів, отриманих від реалізації заставленого майна погасити заборгованість, яка виникла у ОСОБА_4 за генеральною кредитною угодою від 01 вересня 2006 року № 531: за кредитним договором від 01 грудня 2009 року № 010/07-01/0525 - 300 880,30 грн; за кредитним договором від 25 серпня 2011 року № 010/42-1/0557 - 946 741,48 грн, за кредитним договором від 25 серпня 2011 року № 010/42-1/0558 - 428 326,57 грн; встановлено спосіб реалізації предметів застави, на яке звернене стягнення, шляхом проведення їх продажу з публічних торгів, стягнено з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен банк Аваль» 3 441,00 грн на відшкодування витрат зі сплати судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не виконують зобов`язання за генеральними угодами, розмір заборгованості доведено. Установивши, що ОСОБА_1 зняв з обліку заставлене майно, після цього транспортні засоби були перереєстровані на осіб, які залучені до участі в справі як треті особи, суд виходив з того, що банк не надав дозволу на відчуження заставлених транспортних засобів та має право звернути стягнення на предмети застави.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 13 квітня 2017 року рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 30 грудня 2016 року у частині звернення стягнення на автомобіль DAF 85, державний номерний знак НОМЕР_2 ; напівпричіп-рефрижератор CHEREAU C38, державний номерний знак НОМЕР_3 та автомобіль DAF XF95, державний номерний знак НОМЕР_4 , скасовано, ухвалено у цій частині нове рішення про відмову у позові, решту рішення суду першої інстанції - залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що суд першої інстанції не вирішив питання про склад осіб, не залучив до участі в справі належних відповідачів та ухвалив рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Райффайзен банк Аваль», посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 30 грудня 2016 року та рішення Апеляційного суду Харківської області від 13 квітня 2017 року скасувати, передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 травня 2017 року відкрито касаційне провадження, витребувано справу з суду першої інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України № 2147-VIII та розпочав роботу Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

08 травня 2018 року справу передано до Верхового Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 07 лютого 2019 року справу прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не дотрималися вимог статті 33 ЦПК України у редакції, чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій (далі - ЦПК України 2004 року), не залучивши до участі в справі як співвідповідачів осіб, які на час розгляду справи є власниками заставлених транспортних засобів, а саме - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 Також ПАТ «Райффайзен банк Аваль» зазначає, що суд апеляційної інстанції мав вирішити питання залучення нових власників заставлених транспортних засобів до участі в справі відповідно до статті 303 ЦПК України 2004 року.

Відзив на касаційну скаргу не подано.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 25 квітня 2006 року між АППБ «Аваль» та ОСОБА_3 укладено генеральну угоду № 414, за умовами якої банк надавав позичальнику кредитні кошти в порядку і на умовах, визначених у кредитних договорах, укладених у рамках генеральної угоди.

На забезпечення вимог банку до позичальника, що виникають за генеральною угодою № 414, щодо повернення до 25 квітня 2011 року кредиту у розмірі 150 000,00 дол. США, сплати процентів за користування коштами та можливу неустойку, 25 квітня 2006 року між АППБ «Аваль» та ОСОБА_1 укладено договір застави № 014/02/3-1006/2-06 (далі - договір застави № 1) на предмети застави - транспортні засоби: CHEREAU C38, державний номерний знак НОМЕР_1 , та DAF 85, державний номерний знак НОМЕР_2 .

Крім того, 26 липня 2006 року на забезпечення вимог банку до позичальника за цією ж генеральною угодою щодо повернення до 25 квітня 2011 року кредиту у розмірі 297 000,00 дол. США, сплати процентів за користування коштами та можливої неустойки, між АППБ «Аваль» та ОСОБА_1 укладено договір застави № 014/02/3-1247/2-06 транспортного засобу (далі - договір застави № 2), предмет застави - н/причіп-рефрижератор CHEREAU C38, державний номерний знак НОМЕР_3 .

У пункті 4.3 договору застави № 1 та № 2 міститься умова, що протягом дії цього договору заставодавець без погодження із заставодержателем не має право укладати будь-які угоди щодо розпорядження предметом застави, в тому числі надавати у заставу та передавати право управління предметом застави будь-яким третім особам.

01 вересня 2006 року між АППБ «Аваль» та ОСОБА_4 укладено генеральну угоду № 531, за умовами якої банк надавав позичальнику кредитні кошти в порядку і на умовах, визначених у кредитних договорах, укладених у рамках генеральної угоди.

На забезпечення вимог банку до позичальника, що виникають за генеральною угодою № 531 щодо повернення кредиту, сплати процентів, неустойки, збитків та витрат, пов`язаних із зверненням стягнення на предмет застави, 26 грудня 2006 року між АППБ «Аваль» та ОСОБА_1 укладено договір застави № 531/4-06 транспортного засобу (далі - договір застави № 3), предмет застави - DAF XF95, державний номерний знак НОМЕР_4 .

У пункті 2.10 договору застави № 3 передбачено, що заставодавець не має права розпорядження заставленим майном без згоди заставодержателя. Відчуження заставленого майна допускається за згодою заставодержателя при умові переходу до нового заставодавця боргу, забезпеченого заставою.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальниками за генеральними угодами № 414 та № 531 своїх зобов`язань ПАТ «Райффайзен банк Аваль» як правонаступник АППБ «Аваль» звернулося до суду для стягнення заборгованості за рахунок предметів застави відповідно до договорів застави № № 1, 2, 3.

Суди встановили, що 21 листопада 2006 року ОСОБА_1 зняв з обліку для реалізації н/причіп-рефрижератор CHEREAU C38, державний номерний знак НОМЕР_3 , 18 січня 2007 року зазначений транспортний засіб зареєстровано за ОСОБА_6

10 липня 2007 року ОСОБА_1 зняв з обліку для реалізації транспортний засіб DAF XF85, державний номерний знак НОМЕР_2 , цього ж дня автомобіль було перереєстровано на ОСОБА_5

30 березня 2011 року ОСОБА_1 зняв з обліку для реалізації транспортний засіб DAF XF95, державний номерний знак НОМЕР_4 , 07 квітня 2011 року автомобіль зареєстровано за ОСОБА_7 .

Станом на 04 жовтня 2013 року ОСОБА_3 не виконав зобов`язання за генеральною угодою від 25 квітня 2006 року № 414 на загальну суму 2 349 683,00 грн.

Станом на 04 жовтня 2013 року ОСОБА_4 не виконав зобов`язання за генеральною угодою від 01 вересня 2006 року № 531 на загальну суму 1 675 948,35 грн.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог.

Спір, який виник у справі, стосується звернення стягнення на заставлені транспортні засоби, частина яких на момент пред`явлення обтяжувачем позову вибули з власності заставодавця.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 572 ЦК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 21 Закону України від 18 листопада 2003 року № 1255-IV «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» (далі - Закон № 1255-IV) до забезпечувальних обтяжень належать застава рухомого майна згідно з параграфом 6 глави 49 ЦК України, що виникає на підставі договору.

З огляду на статтю 22 Закону № 1255-IV обтяження може забезпечувати виконання боржником дійсної існуючої вимоги або вимоги, яка може виникнути в майбутньому. За рахунок предмета обтяження обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій договором. Розмір забезпеченої обтяженням вимоги визначається на момент її задоволення і включає: 1) відшкодування витрат, пов`язаних з пред`явленням вимоги і зверненням стягнення на предмет обтяження; 2) сплату процентів і неустойки; 3) сплату основної суми боргу; 4) відшкодування збитків, завданих порушенням боржником забезпеченого зобов`язання або умов обтяження; 5) відшкодування витрат на утримання і збереження предмета обтяження.

Згідно із частиною першою статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до частини першої статті 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом статті 20 Закону України від 02 жовтня 1992 року № 2654-XII «Про заставу» (далі - Закон № 2654-XII) встановлено, що звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави.

Ухвалюючи нове рішення про відмову у позові у частині звернення стягнення на автомобіль DAF 85, державний номерний знак НОМЕР_2 ; напівпричіп-рефрижератор CHEREAU C38, державний номерний знак НОМЕР_3 та автомобіль DAF XF95, державний номерний знак НОМЕР_4 , суд апеляційної інстанції виходив з того, що суд першої інстанції не залучив до участі в справі осіб, які на момент розгляду справи є власниками заставленого майна.

Між тим, погодитися з таким висновком суду апеляційної інстанції не можна, з огляду на наступне.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 11 ЦПК України 2004 року). Аналогічна норма міститься у частині першій статті 12 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 26 ЦПК України 2004 року (аналогічна норма міститься у частині першій статті 42 ЦПК України) у справах позовного провадження особами, які беруть участь у справі, є сторони, треті особи, представники сторін та третіх осіб.

Суд першої інстанції встановив, що автомобіль DAF 85, державний номерний знак НОМЕР_2 ; напівпричіп-рефрижератор CHEREAU C38, державний номерний знак НОМЕР_3 та автомобіль DAF XF95, державний номерний знак НОМЕР_4 , перейшли у власність інших осіб (не відповідача) ще до звернення ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до суду з цим позовом.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону № 2654-XII застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи.

Реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень, не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи.

Отже, відчуження заставленого майна не припиняє заставу і на таке майно може бути звернено стягнення з підстав, передбачених статтею 26 Закону № 1255-IV.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 38 ЦПК України 2004 року (аналогічна норма міститься у частині першій статті 58 ЦПК України) сторона, третя особа, особа, яка відповідно до закону захищає права, свободи чи інтереси інших осіб, а також заявники та інші заінтересовані особи в справах окремого провадження (крім справ про усиновлення) можуть брати участь у цивільній справі особисто або через представника.

Подаючи апеляційну скаргу, ОСОБА_1 вже не був власником автомобіля DAF 85, державний номерний знак НОМЕР_2 ; напівпричіпа-рефрижератора CHEREAU C38, державний номерний знак НОМЕР_3 , та автомобіля DAF XF95, державний номерний знак НОМЕР_4 .

Тобто, він фактично оскаржив рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 30 грудня 2016 року в інтересах осіб, які набули право власності на транспортні засоби.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що незалучення до участі в справі як відповідачів нових власників заставленого майна: ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Разом з тим, перелічені вище особи відповідно до частини першої статті 292 ЦПК України 2004 року (аналогічна норма міститься у частині першій статті 352 ЦПК України) правом на апеляційне оскарження судового рішення не скористалися, апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції не подали.

У розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо права особи на справедливий суд та статті 1 Першого протоколу до цієї Конвенції щодо захисту права власності, права ОСОБА_1 не порушуються.

За таких обставини, за відсутності у відповідача обґрунтованого інтересу в оскарженні рішення суду першої інстанції чи наявності повноважень на представництво інтересів власників транспортних засобів, суд апеляційної інстанції не мав підстав відмовляти ПАТ «Райффайзен банк Аваль» у задоволенні позову у частині звернення стягнення на автомобіль DAF 85, державний номерний знак НОМЕР_2 ; напівпричіп-рефрижератор CHEREAU C38, державний номерний знак НОМЕР_3 , та автомобіль DAF XF95, державний номерний знак НОМЕР_4 .

Верховний Суд зауважує, що правові підстави для передачі справи на новий розгляд до суду першої інстанції відсутні, оскільки ПАТ «Райффайзен банк Аваль» відповідно до статті 32, пункту 2 частини другої статті 119 ЦПК України 2004 року (аналогічні норми містяться статті 50 ЦПК України, пункті 2 частини третьої статті 175 ЦПК України) на власний розсуд визначило особу, яка є відповідачем, до ухвалення судом першої інстанції рішення по суті спору своїм процесуальним правом на залучення до участі у справі співвідповідача(ів) чи заміну неналежного відповідача (стаття 33 ЦПК України 2004 року, аналогічна норма міститься у стаття 51 ЦПК України) не скористалося.

Між тим, повторне слухання справи і постановлення нового рішення порушить принцип правової визначеності, який є ключовим у питанні довіри до судової системи і верховенства права.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.

Суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону (стаття 413 ЦПК України).

З огляду на наведене Верховний Суд вважає, що рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з залишенням в силі рішення суду першої інстанції з підстав, передбачених статтею 413 ЦПК України.

Щодо судових витрат

З огляду на частину першу статті 141, підпункт «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» слід стягнути 4 129,20 грн витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 402, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Харківської області від 13 квітня 2017 року скасувати.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 30 грудня 2016 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. С. Висоцька

Судді: С. Ю. Мартєв
Є. В. Петров
В. М. Сімоненко

С. П. Штелик