Справа № 509/2976/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2019 року Овідіопольський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Кириченко П.Л.,

при секретарі Осадченко С.В.,

за участю представника Відповідача - адвоката Якових Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Овідіополь, Одеської області цивільну справу за позовом Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмети іпотеки, суд -

ВСТАНОВИВ:

06 червня 2019 року позивач Державна іпотечна установа звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області із вказаною позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь державної іпотечної установи заборгованість в розмірі 3 614 797, 96 грн., з яких: 2 039 053, 69 грн прострочена заборгованість по основній сумі боргу; 873 026, 50 грн. прострочена заборгованість по відсотках за користування кредитом, 263 719, 95 грн. інфляційні витрати, 438 997, 83 грн сума пені, шляхом звернення стягнення на предмети іпотеки, який має узгоджену сторонами вартість в розмірі 1 773 076, 00 грн., а саме:

-житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в будинку під АДРЕСА_1 , та складається в цілому з одного ракушнякового житлового будинку під літ. «А-2,А(1),А(2),а,а(1)», житловою площею 83, 4 кв.м. 1-7,1 спорудження, та знаходиться на земельній ділянці, належній ОСОБА_1 на праві приватної власності розміром 1000 кв.м.;

-земельну ділянку площею 0,100 га, надана для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), що знаходиться на території Таїровської селищної ради, с. Мізікевича, ж/м «Дружний АДРЕСА_2 АДРЕСА_3 ,

із визначенням способу реалізації предмета іпотеки проведення прилюдних торгів у виконавчому провадженні із визначенням ціни продажу предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, приведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій; та стягнути з відповідача судові витрати по справі.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що виникненням заборгованості у ОСОБА_2 перед позивачем згідно договору про відкриття кредитної лінії № 15к-62/л від 15.03.2007 року, укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та така заборгованність є підставою для стягнення на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами за адресою ж АДРЕСА_1 , та земельну ділянку площею 0,100 га, за адресою ж АДРЕСА_1 , які передані в іпотеку ОСОБА_1 на підставі Іпотечного договору від 15.03.2007 року № 1235.

В судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи в його відсутність.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, вважаючи його безпідставним та необґрунтованим. Подав до суду відзив на позов в якому посилався на відсутність первинних бухгалтерських документів, в зв`язку з чим факт отримання грошових коштів ОСОБА_2 від банку та заявлена позивачем заборгованість є недоведеними.

Позивачем подана до суду відповідь на відзив, в якому посилався на доведеність своєї позиції по справі та наявності заборгованості ОСОБА_2 додатковими доказами: копія листа позивача від 12.09.2019 року у відповідь на адвокатський запит адвоката Якових Є.В., копія заяви на переказ готівки №4, копія заяви на переказ готівки № 5.

Третя особа ОСОБА_2 до суду не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в задоволенні позову просив відмовити.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин повноту їх з`ясування і доведеність, вважає позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

По справі судом встановлено наступні фактичні обставини.

15 березня 2007 року між ПАТ «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 укладено Договір про відкриття кредитної лінії № 15к-62/л.

У відповідності до п.2.1. Кредитного договору, Банк відкриває Позичальнику Невідновлювальну кредитну лінію на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності в розмірі 198 000, 00 доларів США з оплатою по процентній ставці 14,5 % річних.

Пунктом 3.2. Кредитного договору передбачено, що Позичальник зобов`язується повністю повернути Кредитні ресурси, отримані за цим договором до 15.03.2022 року

У період користування кредитними ресурсами з 15.03.2007 року по 15.03.2022 року Позичальник зобов`язується сплачувати проценти щомісячно, в термін з 26 по останнє число (включно) кожного місяця.

У період користування кредитними ресурсами з 15.03.2007 року по 15.03.2022 року Позичальник зобов`язується щомісячно, в термін з 26 по останнє число (включно) кожного місяця здійснювати погашення заборгованості відповідно до додатку № 1.

Пунктом 3.4. Кредитного договору передбачено, що у випадку здійснення Позичальником несвоєчасного або не в повному обсязі зарахування грошових коштів на погашення заборгованості за кредитом або процентам відповідно до п. 3.2., 4.3., 4.4., Банк має право вимагати дострокового повернення Кредитних ресурсів, сплат нарахованих процентів по них, неустойки відповідно до умов цього Договору.

На виконання умов п. 5.1. Кредитного договору, між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Куркан Н.Ф. від 15 березня 2007 року, реєстровий номер 1235, за яким предметом іпотеки є:

-Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в будинку під АДРЕСА_1 , та складається в цілому з одного ракушнякового житлового будинку під літ. «А-2,А(1),А(2),а,а(1)», житловою площею 83, 4 кв.м. 1-7,1 спорудження, та знаходиться на земельній ділянці, належній ОСОБА_1 на праві приватної власності розміром 1000 кв.м.;

-Земельну ділянку площею 0,100 га, надана для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), що знаходиться на території Таїровської селищної ради, с. АДРЕСА_1 , ж/м «Дружний АДРЕСА_2 АДРЕСА_3 .

11 лютого 2015 року між ПАТ « Банк «Фінанси та кредит» та позивачем укладений договір відступлення права вимоги № 17/4-В, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В., реєстровий номер 616.

Відповідно до п. 1.2. Договору відступлення Первісний кредитор відступає, а Новий кредитор набуває всі права вимоги за договорами (кредитним, іпотеки, поруки тощо), вказаними в додатках до цього Договору.

Пунктом 2.1. Договору відступлення встановлено, що п. 1.2. цього Договору набирає чинності в день прийняття рішення Національним банком України про віднесення первісного кредитора до категорії неплатоспроможних або на наступний календарний день після настання сукупності обставин, визначених п.п. 2.1.1. Договору, та однією з обставин, визначеної п.п. 2.1.2. цього Договору або 2.1.3. цього договору або 2.1.4. цього договору.

17.09.2015 року постановою Правління Національного банку України № 612 ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» було віднесено до категорії неплатоспроможних.

Позивач листом від 15.10.2015 року № 7355/11/2 повідомив Позичальника про факт набуття Позивачем прав вимоги за Кредитним договором та Іпотечним договором.

Листом від 23.11.2015 року № 3-242100/22658 Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» Чернявська О.С. надала довідку про залишки заборгованості по іпотечним кредитам станом на 17.09.2015 року, згідно із п. 253 Додатку № 2 до якого залишок основних зобов`язань позичальника за кредитним договором станом на 17.09.2015 року становить 2 039 053, 68 грн.

Таким чином, станом на 14.08.2018 року позивач вважає про те, що у ОСОБА_2 перед позивачем виникла заборгованість в сумі 3 614 797, 96 грн., з яких: 2 039 053, 69 грн прострочена заборгованість по основній сумі боргу; 873 026, 50 грн. прострочена заборгованість по відсотках за користування кредитом, 263 719, 95 грн. інфляційні витрати, 438 997, 83 грн. сума пені.

31.08.2018 року позивач надіслав відповідачу та третій особі повідомлення про порушення основного зобов`язання з вимогою виконати у не менш ніж тридцятиденний строк порушене зобов`язання, а саме сплатити заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 3 614 797, 96 грн.

З огляду на наявність зазначеної заборгованості, в порядку ст. 33 Закону України про іпотеку, позивач стверджує про наявність підстав для задоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Проте, такі доводи суд вважає необґрунтованими з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Таким чином, право задоволення вимог іпотекодержателя шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки виникає лише у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання.

Так, в обґрунтування наявності у ОСОБА_2 заборгованості в загальній сумі 3 614 797, 96 грн. позивачем до суду подана Довідка від 21.08.2018 року № 4298/32/28 про стан заборгованості за договором про іпотечний кредит № 15к-62/л від 15.03.2007 року з додатками: розрахунок суми відсотків, рух коштів та розрахунок пені, розрахунок інфляційних втрат. При цьому долучені до довідки додатки не містять прізвища та підпису особи, яка їх склала.

Проте, суд критично відноситься до зазначеної довідки від 21.08.2018 року як до належного та допустимого доказу в зв`язку з наступним.

Згідно ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч.1, ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Частинами 3 та 6 ст.8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів; керівник підприємства зобов`язаний створити необхідні умови для правильного ведення бухгалтерського обліку.

Враховуючи п.2.1.1. Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою Національного банку, від 30.12.1998 №566, підставою для бухгалтерського обліку операцій банку є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення та можуть складатися у паперовій формі та/або у вигляді електронних записів (у формі, яка доступна для читання та виключає можливість внесення будь-яких змін). У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії.

Первинні документи як у паперовій формі, так і у вигляді електронних записів повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання документа; назву підприємства (банку), від імені якого складений документ; місце складання документа; назву отримувача коштів; зміст операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру; суму операції (цифрами та прописом). Сума операції може бути відображена цифрами за відсутності на документі суми прописом, якщо цей документ формується за допомогою програмного забезпечення в автоматизованому режимі або якщо це передбачено нормативно-правовими актами Національного банку України; номери рахунків; назву банку (отримувача та платника коштів); посади та підписи осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення (підтвердження підпису на документі в електронному вигляді здійснюється за допомогою електронного коду працівника або електронного підпису).

Відповідно до п.5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Таким чином, надана позивачем до суду довідка від 21.08.2018 року, не відповідає вимогам, встановленим до первинних документів та визначених Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положенням про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженим Постановою Правління Національного банку України від 30.12.1998, №566.

Надана позивачем довідка від 21.08.2018 року складена не під час здійснення господарської операції або безпосередньо після її закінчення із зазначенням всіх вищевказаних реквізитів, посад та підписів осіб, відповідальних за здійснення операцій в банку та правильність їх оформлення, а при підготовці позовної заяви для звернення до суду.

Таким чином, зазначена довідка від 21.08.2018 року не може підтверджувати існування кредитної заборгованості оскільки не є касовим документом та документом первинного бухгалтерського обліку відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Щодо додатків до довідки від 21.08.2018 року, а самерозрахунку суми відсотків, руху коштів та розрахунку пені, розрахунку інфляційних втрат, то, такі докази не відповідають вимогам ЦПК України до письмових доказів, оскільки додатки не містять жодних підписів із зазначення ПІБ та посад осіб, відповідальних за її складання.

У відповідності до ст.95 ЦПК України - письмовими доказами є документи (крім електронних документів),які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом . Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Отже з зазначених вище підставі довідка від 21.08.2018 року та додатки до неї, а самерозрахунок суми відсотків, рух коштів та розрахунок пені, розрахунок інфляційних втрат, не можуть бути прийняті судом в якості належних та допустимих доказів по справі.

Таким чином, за наявними в матеріалах справи документами встановити та перевірити зазначену Позивачем суму заборгованості неможливо, як і неможливо перевірити сам факт надання кредитних коштів позичальникові у відповідному розмірі.

При цьому подані позивачем до суду заяви ОСОБА_2 про видачу коштів від 15.03.2007 року на суму 70 000 доларів США, та від 10.04.2007 року на суму 128 000 доларів США, лише підтверджують факт звернення позичальника за отриманням грошових коштів, проте не є доказом отримання вказаних грошових коштів, так як таким доказом може бути виключно первинний бухгалтерський документи з підписом позичальника про отримання грошових коштів.

В той же час додатково подані позивачем заяви на переказ готівки № 4, 5 про сплату комісії на суму 707, 00 грн. та на суму 9 999, 00 грн. від 15.03.2007 року також свідчать лише факт звернення позичальника за отриманням кредиту, проте не є доказом його отримання. При цьому обидві зазначені заяви датовані 15.03.2007 року (дослівно зазначено в обох заявах: «дата здійснення операції 15 березня 2007 року»), хоча заява про видачу коштів на суму 128 000 доларів США, надана позивачем разом з позовною заявою, датована 10.04.2007 року, тобто іншою датою, що взагалі ставить під сумнів допустимість вказаних доказів, адже вони суперечать один одному, так як сплата комісії за отримання кредиту (9 999, 00 грн) не може на 25 днів передувати його отриманню.

Таким чином, за відсутності належного доказу про отримання позичальником грошових коштів від банку з підписом позичальника про їх отримання суд не може встановити, яку саме суму позичальник отримав з тих, які зазначених в наданих позивачем заявах позичальника.

Вищевикладена позиція стосовно необхідності дослідження саме первинних документів в справах щодо стягнення кредитної заборгованості знаходить відображення у Постанові Верховного Суду (у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду) від 30.01.2018 по справі №161/16891/15-ц.

За вищевказаною Постановою Верховний Суд залишив без задоволення касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 30 березня 2016 року без змін.

Отже, за результатами розгляду справи №161/16891/15-ц ПАТ КБ «Приват Банку» було відмовлено в задоволенні позову про стягнення з фізичної особи заборгованості за кредитом з підстав його недоведеності.

Верховний Суд погодився з позицією судів попередніх інстанцій стосовно того, що:

- позивач у порушення вимог частини першої статті 60 ЦПК України в редакції Кодексу, що діяла на час розгляду справи, не довів належними доказами (первинними документами, оформленими відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність») наявність заборгованості у відповідача перед банком;

- виконаний банком розрахунок заборгованості не є належним доказом, який б доводив обґрунтованість вимог позивача.

Також, в Постанові від 30.01.2018 по справі №161/16891/15-ц Верховний Суд зауважив, що:

«Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.».

У вищезгаданій Постанові Верховний Суд також вказав на те, що суди мотивували свої рішення недоведеністю банком позовних вимог належними доказами.

Аналогічна позиція стосовно первинних документів відображена також в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 червня 2018 року у справі № 364/737/17, де зазначено, що розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує укладення договору на умовах, які вказані банком у позовній заяві. Позивачем не надано доказів на підтвердження розміру наданого відповідачу кредиту, тому, відповідно, перевірити розмір нарахованих суми боргу, процентів та штрафних санкцій відповідачу не є можливим, отже суди дійшли правильного висновку, що доводи позивача щодо тіла кредиту, розміру нарахованих сум не підтверджені належними доказами.

Така ж позиція була висловлена і в Ухвалі Верховного Суду України від 15.06.2011 по справі №6-4882св11 згідно якої, належними доказами, що підтверджують наявність або відсутність заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені в порядку ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», які встановлюють розмір заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.83 ЦПК України - позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Отже, позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів щодо надання ОСОБА_2 кредитних коштів за договором про відкриття кредитної лінії № 15к-62/л від 15.03.2007 року. Крім того, позивач не довів належними та допустимими доказами наявність у відповідача заборгованості у розмірі, заявленому в позовній заяві.

У зв`язку із викладеним суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факту невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання, в зв`язку з чим відсутні законні підстави для звернення стягнення на предмети іпотеки.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вирішує питання розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 12,13,76,141,259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмети іпотеки - відмовити.

Копію рішення направити сторонам у справі.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: Кириченко П.Л.