Постанова

Іменем України

13 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 486/944/19

провадження № 61-16912св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -Ступак О. В.,
суддів:Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О.,Олійник А. С., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 26 червня 2019 року у складі судді Савіна О. І. та постанову Миколаївського апеляційного суду від 28 серпня 2019 року у складі колегії суддів: Темнікової В. І., Крамаренко Т. В., Бондаренко Т. З.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів на утримання дитини.

В обґрунтування позову зазначив, що з 09 липня 2005 року по 13 серпня 2015 року він перебував у шлюбі з відповідачем. У шлюбі сторони мають двох неповнолітніх дітей - синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 19 травня 2015 року у справі № 486/680/15-ц із нього на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу позивача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 30 квітня 2015 року і до досягнення дітьми повноліття.

Позивач стверджував, що аліменти сплачує щомісячно, заборгованості у нього немає, але з дня ухвалення рішення до моменту звернення із цим позовом, син сторін ОСОБА_3 проживає разом з ним та знаходиться на повному його утриманні, навчається у школі м. Южноукраїнська, а молодший син ОСОБА_4 проживає із відповідачем у м. Чернівці, незважаючи на це аліменти він продовжує платити на обох дітей, що не відповідає вимогам закону.

З огляду на вищевикладене, позивач просив звільнити його від сплати на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які стягнуті рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 19 травня 2015 року.

Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 26 червня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів на утримання дитини.

Постановляючи указану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позовна заява ОСОБА_1 подана з дотриманням вимог статей 175, 177 ЦПК України. Підстави для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження у справі відсутні.

Також суд дійшов висновку про те, що позовну заяву слід прийняти до розгляду в порядку загального позовного провадження та відкрити провадження у справі, вважаючи, що справа підсудна Южноукраїнському міському суду Миколаївської області.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 28 серпня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Ухвалу Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 26 червня 2019 року залишено без змін.

Приймаючи постанову про відхилення апеляційної скарги, апеляційний суд виходив із того, що оскільки позов був пред`явлений за правилами альтернативної підсудності за місцем проживання позивача, що є його правом, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про підсудність справи Южноукраїнському міському суду Миколаївської області та правомірно відкрив провадження у справі.

Також апеляційний суд дійшов висновку про те, що положення частини першої статті 28 ЦПК України охоплюють всі вимоги, пов`язані з невиконанням обов`язку по утриманню, передбачені статями 75-89, 91, 180-201, 202-206, 265-274 Сімейного кодексу України, що можуть пред`являтись також за зареєстрованим місцем проживання позивача.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи

У вересні 2019 року ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 26 червня 2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 28 серпня 2019 року, в якій заявник, посилаючись на порушення судами норм процесуального права,просить скасувати вказані судові рішення та передати справу на розгляд до Першотравневого районного суду м. Чернівці.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідно до положень статті 27 ЦПК України спір, який виник між сторонами у справі, має розглядатися за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання відповідача або місцем її перебування. Підстави для застосування правил альтернативної підсудності, передбачені статтею 28 ЦПК України, відсутні, тому суд першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали порушив правила підсудності, а суд апеляційної інстанції, у силу своїх повноважень, указаних порушень не усунув.

У жовтні 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_1 на касаційну скаргу ОСОБА_2 , в якому, посилаючись на необґрунтованість касаційної скарги, заявник просить залишити оскаржувані судові рішення без змін.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 23 вересня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргоюОСОБА_2 на ухвалу Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 26 червня 2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 28 серпня 2019 року, витребувано матеріали справи з Южноукраїнського міського суду Миколаївської області та надано строк для подачі відзиву на касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду від 31 жовтня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обґрунтування

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частинидругої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що у травні 2019 року ОСОБА_1 , який зареєстрований та проживає на АДРЕСА_1 , звернувся до Южноукраїнського міського суду Миколаївської області з позовом до ОСОБА_2 , яка зареєстрована та проживає на АДРЕСА_2 , про звільнення від сплати аліментів на утримання дитини.

Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 26 червня 2019 року, залишеною без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 28 серпня 2019 року, позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі.

Постановляючи указану ухвалу, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позовна заява ОСОБА_1 подана з дотриманням вимог статей 175, 177 ЦПК України. Підстави для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження у справі відсутні.

Також суд дійшов висновку про те, що позовну заяву слід прийняти до розгляду в порядку загального позовного провадження та відкрити провадження у справі, вважаючи, що справа підсудна Южноукраїнському міському суду Миколаївської області.

Верховний Суд не може погодитись із такими висновками судів попередніх інстанцій з огляду на таке.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Вирішуючи питання про прийняття до провадження справ, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

Цивільна юрисдикція - це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції (стаття 15 ЦПК). Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції.

Отже, згідно з положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у пункті першому статті 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

За загальним правилом територіальної підсудності позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом (частина перша статті 27 ЦПК України).

Статтею 28 ЦПК України передбачений вичерпний перелік підстав визначення підсудності за вибором позивача.

Зокрема в силу частини першої статті 28 ЦПК України позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Цією нормою не передбачено підсудність за вибором позивача для позовних вимог про звільнення від сплати аліментів.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд першої інстанції в порушення вказаних положень закону не звернув увагу на те, що, виходячи зі змісту позовної заяви, заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги не підпадають під перелік вимог, визначення підсудності за якими відповідно до статті 28 ЦПК України передбачено за вибором позивача, а також, що відповідачка проживає в м. Чернівці Чернівецької області, та у зв`язку із чим помилково визначив, що справа підсудна Южноукраїнському міському суду Миколаївської області, тоді як в силу положень частини першої статті 27 ЦПК України справа підсудна суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідачки.

Суд апеляційної інстанції в силу своїх повноважень мав можливість усунути зазначені порушення норм процесуального права, проте всупереч положенням статті 367 ЦПК України на надав належної оцінки доводам апеляційної скарги, а тому оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції також не може вважатися законною та обґрунтованою і такою, що відповідає завданням цивільного судочинства.

Частиною третьою статті 406 ЦПК України визначено, що касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанції розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

За приписами пункту шостого частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, зокрема, якщо судове рішення ухвалено судом з порушенням правил територіальної юрисдикції.

У зв`язку з викладеним, оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій як такі, що постановлені з порушенням правил цивільно процесуального закону щодо підсудності, підлягають скасуванню з направленням справи за підсудністю до Першотравневого районного суду м. Чернівці.

Оскільки розгляд справи не закінчено, питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись статтями 406, 409, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 26 червня 2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 28 серпня 2019 року скасувати.

Передати цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів на утримання дитини на розгляд до Першотравневого районного суду м. Чернівці.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО. В. Ступак
Судді:І. Ю. Гулейков
А. С. Олійник
С. О. Погрібний
В. В. Яремко