Справа № 215/3750/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Науменко Я.О.,

за участю: секретаря Махоні Н.Ю.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі №8 Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, поділ майна подружжя та визнання права власності на частину майна,

ВСТАНОВИВ:

17.08.2018 ОСОБА_3 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, поділ майна подружжя та визнання права власності на частину майна, в обґрунтування якої вказує, що з відповідачем вона познайомилась 07.04.2006, а з 10.02.2007 вони почали мешкати разом, як чоловік та жінка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або у будь-якому іншому шлюбі. 08.02.2008 вони придбали трикімнатну квартиру, яка була оформлена на відповідача. Після придбання квартири вони в`їхали у помешкання, зробили ремонт у деяких кімнатах. 20.02.2009 вони зареєстрували шлюб, а 23.03.2009 позивач зареєструвалась у вказаній квартирі. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_4 . З осені 2017 р. відповідач почав виказувати своє невдоволення сімейним життям, а згодом повідомив, що в нього з`явилася інша жінка, яку він має намір привести в квартиру, а позивач має виїхати із квартири разом із їх спільним сином. 14.08.2018 р. розірвано шлюб між ними. Просить суд встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 10 лютого 2007 року по 20 лютого 2009 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ; визнати об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Виділити за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за кожним по 1/2 частки трикімнатної квартири АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частки трикімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Відповідач у відзиві на позов проти заявлених вимог заперечує, посилаючись на їх безпідставність. При цьому зазначає, що дійсно 07 квітня 2006 року він познайомився з позивачем ОСОБА_3 та зустрічався з нею до укладення шлюбу до 20 лютого 2009 року. У цей час відповідач фактично проживав із своєю бабусею за адресою: АДРЕСА_2 , при тому що зареєстрованим місцем проживання відповідача була адреса його батьків: АДРЕСА_3 . Відповідач 08 лютого 2008 року за кошти своїх батьків придбав на своє ім`я квартиру за адресою: АДРЕСА_4 . До укладення договору купівлі-продажу відповідач подав нотаріусу заяву, в якій вказав, що не перебуває у шлюбі і у будь-яких фактичних шлюбних відносинах, не проживає однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу. Отже, зазначена спірна квартира належить відповідачу на праві особистої приватної власності (вх.№2387 від 06.02.2019).

У судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги, викладені в позовній заяві, просила її задовольнити, посилаючись на підстави та обставини, викладені у ній.

Відповідач у судовому засіданні заперечував проти позову, просив суд відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позов.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 , колишній співробітник відповідача, повідомив, що з відповідачем ОСОБА_2 працював разом протягом 7 років приблизно до 2012 року. Він знає, що відповідач отримував не мінімальну заробітну, а значно більшу, оскільки обіймав посаду головного архітектора. Коли відповідач прийшов працювати, ще він був не одружений. Свідку відомо, що відповідачу купили квартиру батьки.

Свідок ОСОБА_6 , яка проживає в сусідньому під`їзді від квартири відповідача, в судовому засіданні пояснила, що відповідач ОСОБА_2 жив разом із бабусею, від якої свідок дізналася, що йому батьки купили квартиру. Поки він там робив ремонт, весь час продовжував жити у бабусі. Його дружину ОСОБА_7 свідок вперше побачила навесні, коли відповідач вже заїхав у квартиру робити ремонт.

Свідок ОСОБА_8 , знайома позивачки, у судовому засіданні зазначила, що працювала у 2007 році разом із позивачкою на хлібозаводі. Рая разом із своїм цивільним чоловіком (відповідачем по справі) приходили якось до неї додому восени 2007 року, щоб налагодити роботу комп`ютера. При цьому, на думку свідка, вони вели себе як сімейна пара. Коли свідок працювала до грудня 2007 року на одному підприємстві з позивачкою, бачила, як останню регулярно зустрічав з роботи відповідач. Після свого звільнення з хлібозаводу свідок продовжувала спілкування з позивачкою в основному телефоном та через соціальні мережі. Знає, що позивач і відповідач проживали до розлучення у квартирі на «17-му кварталі», проте більше відомостей щодо квартири їй не відомі.

Свідок ОСОБА_9 , яка є головою ЖБК «Горняк», у судовому засіданні надала пояснення про те, що знає позивача і відповідача з моменту їх проживання у квартирі. Відповідач разом із ОСОБА_10 в`їхав до квартири у 2008 році та прописався у ній 26.02.2008, а пізніше вже 23.03.2009 прописалась і позивачка. Пара складала враження молодої сім`ї, разом ходили до магазину, не сперечались. Як відомо свідку, ремонт у квартирі сторони робили разом та когось наймаючи.

Свідок ОСОБА_11 , подруга позивачки, повідомила суду, що разом із нею навесні 2006 року познайомились із відповідачем. Після цього позивач і відповідач почали зустрічатись, проводити багато часу разом, а потім стали разом проживати на зйомних квартирах. Свідок один раз була у такій квартирі та бачила там речі відповідача. Також свідок часто бачила відповідача, як він виходив від ОСОБА_10 . Позивачка десь взимку, на початку 2008 року, повідомила свідка про те, що вона разом із відповідачем збираються переїхати у власну трикімнатну квартиру, яку купили на «17-му кварталі», проте квартира потребує ремонту.

Ухвалою від 11.09.2018 у зв`язку з порушенням позивачем вимог ч. 4 ст. 177 ЦПК України позивачу було надано строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків у строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

08.10.2018 до суду на виконання ухвали від 11.09.2018 надійшла заява із додатками, якою виконано вимоги, визначені ст. ст. 175, 177 ЦПК України.

Ухвалою від 11.10.2018 прийнято до розгляду та відкрито провадження за зазначеною позовною заявою, визначено проводити її розгляд в порядку загального позовного провадження з викликом сторін та призначено підготовче судове засідання на 21.11.2018.

Ухвалою від 21.11.2018 у зв`язку з неявкою сторін на відсутністю у суду відомостей щодо їх належного повідомлення про судове засідання розгляд справи було відкладено на 22.01.2019.

У підготовчому судовому засіданні 22.01.2019 за клопотанням відповідача для надання йому можливості подати відзив на позов було оголошено перерву до 27.02.2019.

У зв`язку з зайнятістю судді в іншому проваджені розгляд справи 27.02.2019 не відбувся.

Ухвалою від 21.03.2019 підготовче провадження було закрито і призначено справу для розгляду по суті з викликом сторін на 08.05.2019.

В зв`язку з зайнятістю судді в іншому провадженні справа 27.11.2018 не розглядалась.

У судових засіданнях 08.05.2019, 10.07.2019, 29.07.2019, 30.08.2019, 07.10.2019, були оголошені перерви для допиту свідків.

Крім того, ухвалою від 15.07.2019 задоволено частково заяву ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_3 , про забезпечення позову у даній справі та вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони на відчуження квартири АДРЕСА_5 , належній на праві приватної власності ОСОБА_2 , до набрання рішенням суду законної сили. В іншій частині заяви про забезпечення позову відмовлено.

У судовому засіданні 07.10.2019 після з`ясування думки представника позивача щодо недоцільності допитувати інших заявлених нею свідків по справі, та після дослідження письмових матеріалів справи було оголошено перерву до 11.11.2019 для дослідження диску з відео та фотографіями на ньому.

У судовому засіданні 11.11.2019 після дослідження зазначеного диску та перед судовим дебатами було оголошено перерву до 11.12.2019.

У судовому засіданні 11.12.2019 після заслуховування виступів сторін у судових дебатах було оголошено вступну і резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та покази свідків, судом встановлені такі обставини, що мають значення для справи та відповідні їм правовідносини.

Сторони по справі позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2 перебували у шлюбі, який зареєстровано 20 лютого 2009 року за актовим записом №32 в Тернівському відділі реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.6).

Від цього шлюбу сторони мають малолітню дитину сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження останнього, виданого 26 травня 2015 року Тернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №315 (а.с.7).

Відповідно до рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 серпня 2018 року, яке набрало законної сили 26.12.2018, шлюб між сторонами по справі розірвано (а.с.74).

Згідно з договором купівлі-продажу квартири, посвідченого 08 лютого 2008 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дацко Я.О., реєстраційний №1229, ОСОБА_2 придбав у власність за 32479,00 грн. трьохкімнатну квартиру, розташовану на першому поверсі 9-ти поверхового житлового будинку, загальною площею 62,7 кв.м, житловою площею 43,5 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 ), квартира під номером 4 (чотири) (а.с. 69).

З Витягу з Державного реєстру правочинів №5415777 від 08.02.2008 наданого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дацко Я.О. вбачається, що відповідач ОСОБА_2 (набувач) уклав 08.02.2008 з ОСОБА_12 (відчужувач) договір купівлі-продажу (номер правочину 2682379) квартири за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.70).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Комунальним підприємством Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» №17698550 від 11.02.2008 за відповідачем ОСОБА_2 зареєстровано право приватної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 на підставі договору купівлі-пролажу ВКЕ №041980 від 08.02.2008, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дацко Я.О., зареєстровано в реєстрі за №1229 (а.с.71).

З акту про проживання від 04.02.2019, вбачається, що ОСОБА_2 проживав за адресою: АДРЕСА_2 з 2006 року по 2008 (включно). Зазначений акт підписаний мешканцями будинку № АДРЕСА_7 та №7, підписи яких завірені майстром відділку №4 ТОВ «УЮТ-2011» (а.с.73).

У заяві ОСОБА_2 (відповідача по справі) від 04.02.2008, поданою ним до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дацко Я.О., зазначено, що ОСОБА_2 , набувач нерухомості, а саме: квартири за адресою: АДРЕСА_4 , заявляє, що станом на 8 лютого 2008, 12 год.00 хвилин, у шлюбі не перебуває, та ні з ким не проживає однією сім`єю (а.с.78).

Згідно з довідкою №2 про місце проживання, виданою Житлово-будівельним кооперативом «Горняк-7» 24.01.2018 ОСОБА_3 (позивачу по справі) остання зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 з 23.03.2009. ОСОБА_2 (відповідач) зареєстрований у цій квартирі з 26.02.2008, а їх син ОСОБА_13 з 26.05.2015 (а.с.8).

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №134447677 від 15.08.2018 відомості щодо ОСОБА_3 у ній відсутні (а.с.9).

У Звіті про оцінку майна та висновку про вартість об`єкту оцінки від 11.02.2018 року суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_14 , зазначена ринкова вартість трикімнатної квартири загальною площею 62,7 кв.м, житловою площею 43,5 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , яка складає 320 522 грн. без ПДВ. Оціночна (ринкова) вартість 1/2 частки об`єкта становить без ПДВ 160 261 грн. (а.с.10-34).

Відповідач, заперечуючи проти позову посилався на те, що спірне майно є його особистою приватною власністю, оскільки придбане за його особисті кошти, а також кошти отримані від його батька. У судовому засіданні пояснив, що з позивачем ОСОБА_3 зустрічався до купівлі спірної квартири, приходив до неї, але спільно не проживав, оскільки з літа 2005 р. мешкав у своєї бабусі. Про його стосунки з позивачкою його рідні не знали. Зазначив, що про купівлю ним квартири позивачка не знала, при оформленні договору у нотаріуса були присутні, крім нього та продавця, його батьки. Він повідомив ОСОБА_3 про те, що купив квартиру на одному з побачень та через півтора місяця там стала проживати позивач. За кошти батьків відповідача вони робили у квартирі ремонт уже після реєстрації шлюбу з позивачкою. Остання лише своїми силами допомагала в цьому.

Судом досліджено надані сторонами довідки про їх доходи.

Відповідно до відомостей з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, з даними про нараховану заробітну плату (дохід, грошове забезпечення), відповідач ОСОБА_2 за 2003 рік отримав 1194,75 грн., за 2004 2717,38 грн., за 2005 6614,58 грн., за 2006 24958,95 грн., за 2007 30664,32 грн., за 2008 39046,28 грн., за 2009 39468,22 грн., за 2010 58166,97 грн., за 2011 106268,10 грн., за 2012 15809,94 грн., 2013 65883,88 грн., 2014 116924,39 грн., 2015 88629,12 грн., 2016 3600 грн., 2017 35200, 2018 44676 грн., за 5 місяців 2019 20865 грн. (а.с.109-110).

Згідно з відомостями з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, з даними про нараховану заробітну плату (дохід, грошове забезпечення), позивач ОСОБА_3 за 2002 рік отримала 1666,49 грн., за 2003 1966,60 грн., за 2004 1605,62 грн., за 2005 3738,46 грн., за 2006 4427,02 грн., за 2007 5189,73 грн., за 2008 14655,30 грн., за 2009 9313,35 грн., за 2010 6831,54 грн., за 2011 16069,89 грн., за 2012 7187,57 грн., 2013 0 грн., 2014 3682,56 грн., 2015 9166 грн., 2016 17262 грн., 2017 38400, 2018 51311,25 грн., за 6 місяців 2019 25038 грн. (а.с.155-160).

У судовому засіданні досліджений наданий позивачкою диск із фотографіями за 02.03.2007, 05.03.2007, 12.05.2007 та 13.10.2008, а також із відеозаписами за 04.03.2007 та за 17.03.2009 (а.с.85).

На зазначених фото відображені позивачка та відповідач (кожен окремо), зокрема маються окремі фото їх облич, а також фото відповідача, де він стоїть біля плити на кухні, у коридорі та на фоні куща аронії, та зображення позивачки у коридорі та на фоні куща аронії.

На відеозаписі від 04.03.2007 відтворено позивачку та відповідача на кухні, де останній здебільшого на прохання останньої перед камерою демонструє результати свого схуднення. Відеозапис від 17.03.2009 містить розповідь позивачки, де вона на фоні ремонту у кімнаті говорить, що сама розбила шафу, яка колись знаходилась у ній. Також на даному відеозапису відтворено, як відповідач щось ладнає біля стіни у кімнаті.

За положеннями ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Разом з тим, згідно із ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, потрібно встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99).

З наведеного положення випливає ознака подружніх відносин: наявність факту ведення спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї, наявність усталених відносини, що притаманні подружжю, спільне проживання.

Майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що під час застосування ст.74 СК України, яка регулює поділ майна осіб, що проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно врахувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на частину майна за кожною із сторін.

З пояснень свідків, допитаних у судових засіданнях, як зі сторони позивача, так і зі сторони відповідача, судом не встановлено ознак спільного проживання сім`єю, за яким чоловік та жінка проживають разом, ведуть спільне господарство, мають єдиний бюджет, а саме: не встановлено того, що позивачка та відповідач планували своє спільне життя, обговорювали питання фінансового характеру, разом вирішували питання про набуття майна в інтересах сім`ї та мали спільний сімейний бюджет.

Тобто, покази допитаних свідків як беззаперечно не підтверджують факт проживання позивачки та відповідача однією сім`єю у вказаний вище період, так і не підтверджують ведення ними спільного господарства та наявність спільного бюджету, оскільки вони самі по собі, без належних підтверджень інших ознак факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу, не являються достатніми доказами, а можуть свідчити лише про наявність між ними дружніх стосунків і періодичне спільне проведення вільного часу.

Суд критично ставиться до доводів представника позивачки про спільне проживання останньої з відповідачем, так як зазначене не є достатнім для визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, без наявності інших ознак сім`ї. Більше того, письмовим доказом встановлено, що у період з 2006 по 2008 рік включно відповідач проживав за адресою своєї бабусі.

Також матеріали справи не містять будь-яких доказів ведення сторонами спільного господарства, побуту та бюджету, що необхідно для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю та для поділу набутого під час фактичних шлюбних відносин майна.

Надані суду та досліджені фото та відеоматеріали, на думку суду, не свідчать про спільне проживання сторін однією сім`єю, ведення ними спільного господарства та наявність спільного бюджету, а тому їх не можна вважати достатніми та переконливими доказами.

З пояснень свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 не вбачається, що квартира АДРЕСА_5 була придбана ОСОБА_3 та ОСОБА_2 внаслідок спільної праці.

Суду не надано також документальних доказів, що підтверджують спільне придбання сторонами майна як рухомого, так і нерухомого на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності) тощо.

Позивачка не надала належних, допустимих та безспірних доказів того, що вона з 10 лютого 2007 року по 20 лютого 2009 року проживала однією сім`єю з ОСОБА_2 , вела з ним спільне господарство, мала спільний бюджет та взаємні права та обов`язки, тобто, що між ними в цей період часу мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю у розумінні ст. 74 СК України.

Суд вважає безпідставним твердження позивачки про те, що майно, яке є спірним по даній справі, було придбано сторонами внаслідок їх спільної праці, є спільною власністю позивачки і відповідача та підлягає поділу між ними, оскільки докази, які б підтверджували дану обставину в матеріалах справи відсутні.

Також будь-яких належних та допустимих доказів факту внесення грошових коштів позивачкою при придбанні відповідачем спірної квартири суду не надано, як і не надано доказів про наявність у неї таких коштів на момент придбання майна з огляду на досліджені судом виписки про доходи як позивача, так і відповідача.

При укладенні договору купівлі-продажу квартири відповідач подав нотаріусу заяву, де вказував на те, що у шлюбі та у фактичних шлюбних відносинах він не перебуває.

Отже, позивачкою не надано допустимих доказів про придбання спірного майна внаслідок спільної праці та внаслідок проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірну квартиру.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, оскільки позивачкою та її представником не доведено факт проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 10.02.2007 року по 20.02.2009 рік, суд не знаходить правових підстав для задоволення інших позовних вимог, які є похідними, таких як: визнання об`єктом спільної сумісної власності сторін, а саме: трикімнатної квартири АДРЕСА_5 і поділу майна спірної квартири, та визнання за позивачкою права власності на 1/2 частини квартири.

Виходячи із вищевикладеного, суд вважає, що сторони на момент придбання спірного майна не проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, не вели спільного господарства, не мали спільного бюджету, а відтак спірне майно не було придбано ними внаслідок спільної праці, а тому не є спільною власністю позивачки та відповідача в рівних частках, а звідси позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до п.2 ч.2 статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Згідно з положеннями частин 9, 10 статті 158 ЦПК України у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Враховуючи, що ухвалою від 15.07.2019 вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони на відчуження квартири АДРЕСА_5 , належній на праві приватної власності ОСОБА_2 , до набрання рішенням суду законної сили, зазначений захід забезпечення позову підлягає скасуванню після набрання рішенням законної сили.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, ч.ч. 9,10 ст.158, ст.ст.259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, поділ майна подружжя та визнання права власності на частину майна відмовити повністю.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою від 15 липня 2019 року, у виді заборони на відчуження квартири АДРЕСА_5 , належній на праві приватної власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_8 , після набрання цим рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Повне рішення складено 21.12.2019.

Суддя