ПОДІЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Провадження№ 2/758/4819/19
Справа № 758/2991/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

26 березня 2019 року Подільський районний суд міста Києва у складі: головуючого судді -Корнілової Ж.О. за участю секретаря судового засідання Злобінець М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Подільської районної у м. Києві державної адміністрації про відібрання дитини, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з позовом про відібрання у відповідача доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, і повернення дитини позивачу. Посилалась на те, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 21.08.2018 р. у справі № 758/6092/18 визначено місце проживання дитини ОСОБА_3 з матір'ю ОСОБА_4, але не зважаючи на рішення, в кінці серпня 2018 р. відповідач самовільно забрав доньку і вивіз її до м. Москви, утримує у себе вдома і добровільно не бажає повернути дитину матері, чим порушує права останньої.

Позивач зазначила, що звертається до Подільського районного суду м. Києва на підставі Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993 р., якою визначено підсудність спорів у правовідносинах між батьками та дітьми за місцем постійного проживання дітей. Крім цього, звернула увагу на те, що в листопаді 2017 р. її донька ОСОБА_3 набула громадянства України та на даний час зареєстрована в АДРЕСА_2

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судових повісток кур'єрською службою до Росії, які отримав, але відзиву на позов не надав, явку представника не забезпечив.

Служба у справах дітей Подільської районної у м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У судовому засіданні встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого повторно 09.06.2015 р. Петровським відділом РАЦС управління РАЦС Москви.

Позивач та відповідач у шлюбі ніколи не перебували. Відповідно до свідоцтва про встановлення батьківства, виданого повторно 19.08.2015 р. Петровським відділом РАЦС управління РАЦС Москви, ОСОБА_5 визнано батьком ОСОБА_6, якій присвоєно прізвище - ОСОБА_3 та складено запис акта про встановлення батьківства № 395 від 16.07.2009 р.

Судом встановлено, що малолітня ОСОБА_6, разом з її матір'ю проживають в Україні та зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2

Суд приймає до уваги той факт, що 21.08.2018 р. рішенням Подільського районного суду м. Києва у справі №758/6092/18 визначено місце проживання дитини ОСОБА_3 з матір'ю ОСОБА_4.

Як пояснив представник позивача, не зважаючи на рішення Подільського районного суду м. Києва у справі №758/6092/18, в кінці серпня 2018 р. ОСОБА_2 викрав дитину в ОСОБА_1 та вивіз її до м. Москви, утримує дитину за місцем свого проживання та відмовляється повернути дитину матері.

Судом встановлено, що СВ Дарницького УП ГУ НП у м. Києві проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0000167 за ч. 2 ст. 146 КК України щодо викрадення відповідачем та іншими особами доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1

Відповідно до ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст.3 СК України сім'я є первинним та основним осередком суспільства, дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Відповідно до ч.1 ст. 14 СК України здійснення сімейних прав є такими, що тісно пов'язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі.

В контексті викладеного слід розуміти, що право матері на утримання - це лише її право. Воно не може бути передане іншій особі, а тому здійснення сімейних прав не може полягати у їх відчуженні іншим особам.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 СК України сімейні обов'язки є такими, що тісно пов'язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Тобто, такі обов'язки не можуть бути передані добровільно або перекладені на іншого за законом або договором.

Відповідно до 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Право на особисте виховання дитини дає можливість матеpi, батькові бути нерозлучно з нею. Так, якщо батько, з яким жила дитина, помер, мати має право забрати її до себе. Оскільки її право «тримати» дитину біля себе переважає право на дитину баби чи діда. Переважне право батьків на особисте виховання дитини означає й те, що лінія батьківського виховання має бути головною. З огляду на це, дід, баба, інші особи мають враховувати, що їхня виховна спрямованість повинна узгоджуватись або хоча би не суперечити тому вихованню, яке дитині дають батьки.

Відповідно до ст. 160 СК України право батьків на визначення місця проживання дитини, яка не досягла десяти років.

З даної статті вбачається, що батьки можуть домовитися про те, що дитина житиме з одним із них, бабусею, іншим родичем чи в спецшколі-інтернаті. Такий договір, як і будь-який інший, не може бути змінений за волею одного з батьків.

Відповідно до ч. 1 ст. 162 СК України, якщо один з батьків, без згоди другого з батьків, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Для повернення дитини немає необхідності надавати докази створення для неї нормальних умов для її виховання та розвитку, оскільки стаття 162 СК базується на юридичній презумпції правомірності поведінки того з батьків, з ким вона проживала.

Відповідно до ст. 163 СК України переважне право батьків перед іншими особами на те, щоб дитина проживала з ними. Батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду.

Реалізуючи це право, батьки можуть вимагати повернення її до себе.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

В положенні принципу 6 «Декларації прав дитини» Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 p. зазначено, що «дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння; вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням і відповідальністю своїх батьків, у всякому випадку в атмосфері любові і морального та матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю».

Стаття 8 Конвенції про права дитини включає як право батьків на вжиття заходів для повернення дитини, так і обов'язок національних органів влади вживати такі заходи. Зазначене застосовується не лише у справах, пов'язаних із обов'язковим відібранням дітей на державне утримання та вжиттям заходів соціального захисту, а також у справах, у яких між батьками та іншими членами сім'ї дитини виникає спір щодо спілкування з дитиною та її проживання (рішення ЄСПЛ у справі «Хокканен проти Фінляндії» від 23 вересня 1994 року та у справі «Фуска проти Румунії».

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХII від 27.12.1991 р. у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

На основі повного та всебічно з'ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що відповідач змінив місце проживання малолітньої дитини без згоди її матері, позивача у справі, чим порушив права дитини щодо місця її проживання, тому суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги.

Підстав, які перешкоджають поверненню дитини до матері не встановлено.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду про відібрання дитини і повернення її тому, з ким вона проживала допускається до негайного виконання.

На підставі викладеного, керуючись Конвенцією про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993, Конвенцією про права дитини ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХII від 27.12.1991 р., ст. 162 СК України; ст.ст. 3-5, 7-13, 17,43, 49, 76-81, 141, 258, 263, 264, 265, 268, 280, 352, 430 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Задовольнити заяву за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7, третя особа: служба у справах дітей Подільської районної у м. Києві державної адміністрації про відібрання дитини.

Відібрати у батька ОСОБА_7 (АДРЕСА_1) дитину ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4 та повернути дитину ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4 матері ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ідентифікаційний номер НОМЕР_1).

Допустити негайне виконання рішення щодо відібрання дитини та повернення її матері.

Заочне рішення може бути переглянуте Подільським районним судом м. Києва за письмовою заявою відповідача.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем до Подільського районного суду м. Києва протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного тексту заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду, шляхом подання через Подільський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Суддя Подільського районного суду м. Києва Корнілова Ж.О.