Постанова

Іменем України

04 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 372/660/16-ц

провадження №61-18456св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.,

суддів: Жданової В. С., Карпенко С. О., Стрільчука В. А., Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації,

відповідачі: Обухівська районна державна адміністрація Київської області, ОСОБА_1 ,

треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_7 , на заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 29 червня 2016 року у складі судді Кравченка М. В. та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 22 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Суханової Є. М., Данілова О. М., Журби С. О.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року Перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації звернувся до суду з позовом до Обухівської районної державної адміністрації Київської області (далі - Обухівська РДА Київської області), ОСОБА_1 та просив: визнати протиправними та скасувати розпорядження Обухівської РДА Київської області № 34 від 16 січня 2009 року та № 999 від 10 серпня 2009 року;визнати незаконними та скасувати рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельні ділянки: площею 2,0000 га від 10 вересня 2013 року, індексний номер 5740571; площею 2,0000 га від 10вересня 2013 року, індексний номер 5740571, кадастровий номер :05:007:0067;площею 2,0000 га від 22 серпня 2013 року, індексний номер: 5241733, кадастровий номер :05:007:0068; площею 2,0000 га від 22 серпня 2013 року, індексний номер 5244030, кадастровий номер :05:007:0069; витребувати на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації з незаконного володіння ОСОБА_1 земельні ділянки загальною площею 6, 0000 га з кадастровими номерами :05:007:0069, :05:007:0068, :05:007:0067.

В обґрунтування позову зазначав, що згідно вихідної земельно-кадастрової інформації до проекту землеустрою спірні земельні ділянки відводилися у власність громадянам за рахунок земель сільськогосподарського призначення, проте фактично вказані земельні ділянки відведені за рахунок земель водного фонду.

Всупереч вимогам статті 19 Конституції України, статей 17, 20, 25 ЗК України, Закону України «Про місцеві державні адміністрації», постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку зміни цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб» № 502 від 11 квітня 2002 року розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації змінено цільове призначення земельних ділянок на підставі технічної документації, а не проекту відведення земельної ділянки.

Незаконне вибуття з володіння держави спірних земельних ділянок порушує інтереси держави у сфері контролю за використанням і охороною земель, володіння та користування належним державі майном.

Короткий зміст рішення судів першої та апеляційної інстанції

Заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області від 29 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 22 лютого 2017 року, позов задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано розпорядження Обухівської районної державної адміністрації Київської області № 34 від 16 січня 2009 року та № 999 від 10 серпня 2009 року.

Визнано незаконними та скасовано рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельні ділянки: з кадастровим номером :05:007:0067, площею 2, 0000 га від 10 вересня 2013 року, індексний номер 5740571; з кадастровим номером :05:007:0068, площею 2, 0000 га від 22 серпня 2013 року, індексний номер: 5241733; з кадастровим номером :05:007:0069, площею 2, 0000 га від 22 серпня 2013 року, індексний номер 5244030.

Витребувано на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації з незаконного володіння ОСОБА_1 земельні ділянки загальною площею 6, 0000 га з кадастровими номерами :05:007:0069, :05:007:0068, :05:007:0067.

У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що спірні земельні ділянки відносяться до земель водного фонду і знаходяться в межах прибережної захисної смуги річки Дніпро, що, зокрема, підтверджується висновком судової земельно-технічної експертизи № 16413/14-41 від 29 січня 2015 року, яка проведена згідно постанови слідчого від 25 листопада 2014 року у кримінальному провадженні № 0000007.

Договори відчуження земельних ділянок були укладені особами, які отримали земельні ділянки на підставі незаконного, прийнятого з перевищенням повноважень, рішення міської ради, а отже, факт незаконного набуття первинними власниками права власності на спірні земельні ділянки унеможливлює укладення ними будь-яких угод щодо цього майна на законних підставах.

Оскільки дії органів влади із передачі у приватну власність спірних земельних ділянок фізичним особам та договори відчуження спрямовані на незаконне відчуження, заволодіння об`єктами права власності українського народу - землею, вони є такими, що порушують публічний порядок, а отже, нікчемними.

Спірні земельні ділянки вибули з власності держави поза волею користувача та в порядку безкоштовної приватизації відповідно до статті 118 Земельного кодексу України, а тому існують всі правові підстави для витребування їх з незаконного володіння відповідача на користь держави на підставі статей 387, 388, 396 Цивільного кодексу України.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У березні 2017 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_7 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просила скасувати заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 29 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 22 лютого 2017 року і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що визначення категорії земель спірних земельних ділянок на предмет приналежності їх до земель водного фонду можливе після виготовлення проекту землеустрою щодо встановлення меж, розміру прибережної захисної суми відповідно до статті 88 Водного кодексу України та статті 60 Земельного кодексу України та винесення її меж в натурі. Посилання судів на висновки земельно-технічної експертизи № 16413/14-41 від 29 січня 2015 року, яка проведена на підставі постанови слідчого від 22 листопада 2014 року у кримінальному провадженні №0000007 є безпідставними, оскільки висновки зазначеної експертизи не є належним та допустимим доказом у справі.

Прокурором пропущено позовну давність на звернення до суду з вимогами про скасування розпоряджень.

Примусове припинення права на земельну ділянку може відбуватися лише у разі її конфіскації на підставі рішення суду.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Обухівського районного суду Київської області.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 липня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

04 травня 2018 року справу № 372/660/16-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Фактичні обставини справи

Суди встановили, що розпорядженнями голови Обухівської районної державної адміністрації №№ 1750, 1752, 1753 від 14 листопада 2008 року надано дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району Київської області площею 2, 0000 га кожна, загальною площею 6, 0000 га.

Розпорядженням голови Обухівської районної державної адміністрації № 34 від 16 січня 2009 року затверджено розроблений Товариством з обмеженою відповідальністю «Дельта 2003» проект землеустрою щодо відведення у власність вказаним вище громадянам земельних ділянок в адміністративних межах Української міської ради.

На підставі вищезазначеного розпорядження ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 отримали державні акти на право власності на земельні ділянки загальною площею 6, 0000 га.

На підставі договорів купівлі-продажу № 2712 (всі договори зареєстровані під одним й тим самим номером) від 18 червня 2009 року вказані громадяни відчужили земельні ділянки на користь ОСОБА_3 .

Розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації № 999 від 10 серпня 2009 року змінено цільове призначення земельних ділянок, належних на праві власності ОСОБА_3 , із земель «для ведення особистого селянського господарства» на землі «для ведення індивідуального садівництва».

На підставі вказаних цивільно-правових угод ОСОБА_3 видано наступні державні акти:

- державний акт на право власності на земельну ділянку площею 2,0000 га для ведення індивідуального садівництва серії ЯЖ № 2891958 від 18серпня 2009 року;

- державний акт на право власності на земельну ділянку площею 2,0000 га для ведення індивідуального садівництва серії ЯЖ № 691957 від 18серпня 2009 року;

- державний акт на право власності на земельну ділянку площею 2,0000 га для ведення індивідуального садівництва серії ЯЖ № 691959 від 18серпня 2009 року.

02 вересня 2010 року ОСОБА_3 на підставі договорів купівлі-продажу №№ 3427, 3420, 3474 відчужила земельні ділянки з кадастровими номерами :05:007:0067; :05:007:0068; :05:007:0069 загальною площею 6, 0000 га на користь ОСОБА_2 .

Відповідно до Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна ОСОБА_2 відчужив вищевказані земельні ділянки на користь ОСОБА_1 на підставі договорів купівлі-продажу № 1071 від 10 вересня 2013 року, № 1387 від 22 серпня 2013 року, № 1386 від 22 серпня 2013 року.

Спірні земельні ділянки відносяться до земель водного фонду і знаходяться в межах прибережної захисної смуги річки Дніпро, що підтверджується висновком судової земельно-технічної експертизи № 16413/14-41 від 29 січня 2015 року, яка проведена на підставі постанови слідчого від 25листопада 2014 року у кримінальному провадженні № 0000007.

Висновком експертизи встановлено, що спірні земельні ділянки знаходяться на 11-12 км так званої Великої дамби в смузі між дамбою та руслом річки Дніпро.

Виносом в натурі (на місцевості) вказаних земельних ділянок встановлено, що останні покриті водою, а саме:

- :05:007:0067 - орієнтовна площа покриття водою 1,09 га (річка Дніпро) та 0,06 га частково накладається на захисну дамбу Канівського водосховища);

- :05:007:0068 - орієнтовна площа покриття водою 0,13 га;

- :05:007:0069 - орієнтовна площа покриття водою 0,35 га.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною другою статті 2 ЦК України передбачено, що одним з учасників цивільних правовідносин є держава, яка згідно зі статтями 167, 170 цього Кодексу набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

Згідно із частиною другою статті 3 ЦПК України 2004 року, чинній на час звернення прокурора з позовом, у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Одним з таких органів є прокуратура, на яку пунктом 2 статті 121 Конституції України у редакції, чинній на час пред`явлення позову, покладено представництво інтересів держави у випадках, визначених законом.

Відповідно до положень статей 19, 20 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі: землі сільськогосподарського призначення й землі водного фонду; віднесення їх до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання відповідно до статті 21 ЗК України недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною тощо.

За положеннями частини першої статті 3 ВК України усі води (водні об`єкти) на території України становлять її водний фонд.

Частина друга статті 3 ВК України визначає, що до водного фонду України належать: поверхневі води: природні водойми (озера), водотоки (річки, струмки), штучні водойми (водосховища, ставки) і канали; інші водні об`єкти; підземні води та джерела; внутрішні морські води та територіальне море.

Відповідно до частини першої статті 58 ЗК України та статті 4 ВК України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами; землі зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.

Згідно зі статтею 60 ЗК України та статтею 88 ВК України (у редакціях, які були чинними на час виникнення спірних правовідносин) уздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги.

Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною:

а) для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 га - 25 метрів;

б) для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 га - 50 метрів;

в) для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.

При крутизні схилів більше трьох градусів мінімальна ширина прибережної захисної смуги подвоюється.

Отже, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча і не розташовані об`єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню і належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції.

Статтею 59 ЗК України встановлено особливий правовий режим використання земель водного фонду.

Частиною першою статті 59 ЗК України передбачено, що такі землі можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності, разом з тим у частинах другій-четвертій статті 59 ЗК України закріплено обмеження щодо набуття таких земель у приватну власність та встановлює можливість їх використання для визначених цілей на умовах оренди.

Відповідно до пункту «ґ» частини третьої статті 83 ЗК України та пункту «д» частини четвертої статті 84 ЗК України землі водного фонду, які перебувають у державній або комунальній власності взагалі не можуть передаватися у приватну власність, крім випадків передбачених законодавством.

Випадки передачі земель водного фонду до приватної власності, зокрема громадян, передбачені положеннями частини другої статті 59 ЗК України, зокрема, громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів). Власники на своїх земельних ділянках можуть у встановленому порядку створювати рибогосподарські, протиерозійні та інші штучні водойми (частина друга статті 59 ЗК України).

Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо (частина четверта статті 59 ЗК України).

Частинами 7, 8 статті 88 ВК України, частиною третьою статті 60 ЗК України передбачено, що розміри і межі природоохоронних зон встановлюються за окремими проектами землеустрою.

Відповідно до статей 1, 20, 50-54 Закону України «Про землеустрій» проект землеустрою - це сукупність нормативно-правових, економічних, технічних документів щодо обґрунтування заходів із використання та охорони земель, яким встановлюються межі об`єктів землеустрою.

Пунктами 1, 4, 5 Порядку визначення меж передбачено, що розміри і межі водоохоронних зон визначаються проектом на основі нормативно-технічної документації, яка узгоджується з Мінприроди, Держводагентством і територіальними органами Держземагентства.

Аналіз наведених вище норм законодавства свідчить про те, що фактичний розмір і межі прибережної захисної смуги визначені нормами закону, а проект землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги є лише документом, який містить графічні матеріали та відомості про обчислену площу в розмірі й межах, встановлених законодавством.

Водночас відсутність цього проекту та невизначення відповідними органами державної влади на території межі прибережної захисної смуги в натурі не може трактуватися як відсутність самої прибережної захисної смуги та можливість до її встановлення передавати у приватну власність ділянки, що підпадає під нормативно визначену 100-метрову зону від урізу води.

Наведені висновки відповідають пункту 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 05 листопада 2004 року № 434, яким передбачено, що у разі відсутності землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо прибережних захисних смуг водних об`єктів природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08 травня 1996 року № 486 «Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них», з урахуванням конкретної ситуації.

Таким чином, при наданні у власність чи користування земельних ділянок навколо водних об`єктів необхідно ураховувати положення щодо меж водоохоронних зон та прибережних захисних смуг шляхом урахування при розгляді матеріалів про надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку визначення меж, з урахуванням конкретної ситуації.

Надання у приватну власність земельних ділянок, які знаходяться у прибережній захисній смузі, без урахування обмежень, зазначених у статті 59 ЗК України, суперечить нормам статей 83, 84 цього Кодексу.

Такі висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 372/1387/13-ц (провадження № 14-147цс18).

Судами встановлено, що спірні земельні ділянки, які передані Обухівською РДА Київської області у власність громадян, є землями водного фонду, щодо яких установлено спеціальний правовий режим - обмеження в обороті (статті 20, 21, 60, 61 ЗК України та статті 88, 89 ВК України).

Відповідно до частини другої статті 20 ЗК України зміна цільового призначення земель проводиться органами виконавчої влади, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою.

Зміна цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, здійснюється за ініціативою власників земельних ділянок у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України (частина третя статті 20 ЗК України).

Відповідно до пункту другого постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку зміни цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб» № 502 від 11 квітня 2002 року зміна цільового призначення земельної ділянки проводиться за заявою до районної державної адміністрації із обґрунтуванням необхідності зміни її цільового призначення.

Відповідно до пункту третього вказаної постанови районна державна адміністрація розглядає заяву (клопотання) і в разі згоди на зміну цільового призначення земельної ділянки дає дозвіл на підготовку проекту її відведення: складання проекту відведення земельної ділянки, якщо зміні цільового призначення підлягає її частина; перепогодження проекту відведення земельної ділянки з відповідними органами виконавчої влади, якщо зміні цільового призначення підлягає вся земельна ділянка.

У порушення вказаних вимог Обухівська районна державна адміністрація розпорядженням № 820 від 06 липня 2009 року надала дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо зміни цільового використання земельних ділянок ОСОБА_3 з «ведення особистого селянського господарства» на «ведення індивідуального садівництва» в адміністративних межах Української міської ради, а в подальшому розпорядженням № 999 від 10 серпня 2009 року затвердила технічну документацію із землеустрою щодо зміни цільового використання земельних ділянок ОСОБА_3 з «ведення особистого селянського господарства» на «ведення індивідуального садівництва» в адміністративних межах Української міської ради.

Таким чином, всупереч вимогам статей 17, 20, 35 Земельного кодексу України, Закону України «Про місцеві державні адміністрації», постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку зміни цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб» від 11 квітня 2002 року № 502 розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації змінено цільове призначення земельних ділянок на підставі технічної документації, а не проекту відведення земельної ділянки.

Оскільки під час прийняття Обухівською РДА Київської області розпоряджень № 34 від 16 січня 2009 року та № 999 від 10 серпня 2009 року було порушено вимоги чинного на той час законодавства в частині підстав та порядку відведення у власність земельних ділянок та зміни їх цільового призначення, суди дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в цій частині.

Відповідно до статті387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Частиною третьоюстатті 388 ЦК України передбачено, що якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Згідно зі статтею 396 ЦКУкраїни особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, оскільки спірні земельні ділянки вибули з власності держави поза волею користувача та в порядку безкоштовної приватизації відповідно до статті118 Земельного кодексу України, обґрунтованими є висновки судів про наявність правових підстав для витребування їх з незаконного володіння відповідача на користь держави на підставі статтей 387, 388, 396 Цивільного кодексу України.

Прийняття рішення про передачу у приватну власність землі державної чи комунальної власності позбавляє Український народ загалом (стаття 13 Конституції України) або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі, відповідно, державної чи комунальної власності. В цьому контексті у сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з дотриманням засад правового порядку, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачену Конституцією та законами України.

Отже правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає.

У спорах стосовно прибережних захисних смуг, інших земель, які перебувають під посиленою правовою охороною держави, остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси у безпечному довкіллі, недопущенні погіршення екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (частина третя статті 13, частина сьома статті 41, стаття 50 Конституції України). Ці інтереси реалізуються, зокрема, через цільовий характер використання земельних ділянок (статті 18, 19, пункт «а» частини першої статті 91 ЗК України), які набуваються лише згідно із законом (стаття 14 Конституції України). Заволодіння приватними особами такими ділянками всупереч чинному законодавству, без належного дозволу уповноваженого на те органу може зумовлювати конфлікт між гарантованим статтею 1 Першого протоколу до Конвенції правом цих осіб мирно володіти майном і правами інших осіб та всього суспільства на безпечне довкілля.

Зазначений правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі № 372/2180/15-ц (провадження № 14-76цс18), від 07 листопада 2018 року у справі № 488/6211/14-ц (провадження № 14-235цс18).

Отже, витребування спірних земельних ділянок із володіння відповідача відповідає критерію законності: воно здійснюється на підставі норми статті 388 ЦК України у зв`язку з порушенням органом державної влади низки вимог ВК України та ЗК України, які відповідають вимогам доступності, чіткості, передбачуваності.

Відповідачі не мали перешкод у доступі до законодавства й у силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак спірних земельних ділянок, проявивши розумну обачність, могли і повинні були знати про те, що ділянки перебувають у межах прибережної захисної смуги, а тому вибули з володіння держави з порушенням вимог закону, що ставить добросовісність відповідача ОСОБА_1 під час набуття земельних ділянок у власність під обґрунтований сумнів.

Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги про пропуск прокурором позовної давності, оскільки відповідачі із такою заявою під час розгляду справи до суду першої інстанції не зверталися.

Правильними є висновки судів попередніх інстанцій, що заява про застосування наслідків спливу позовної давності, подана представником третьої особи, не підлягає задоволенню, оскільки вона подана особою, що не має належних процесуальних повноважень, оскільки правом на подання такої заяви відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України наділена лише сторона у справі, тобто відповідач.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Одним із елементів дотримання принципу «пропорційності» при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації, тому законодавство України надає ОСОБА_1 після завершення цього судового процесу додаткові ефективні засоби юридичного захисту. Він не позбавлений можливості відновити своє право, зокрема, пред`явивши вимоги до особи, в якої придбала спірні земельні ділянки, про відшкодування збитків на підставі статті 661 ЦК України. Відповідно до частини першої цієї статті у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для їх скасування. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстави для їхскасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_7 , залишити без задоволення, а заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 29 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 22 лютого 2017 року залишити без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 29 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 22 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. О. Кузнєцов
Судді:В. С. Жданова С. О. Карпенко
В. А. Стрільчук М. Ю. Тітов