Справа № 464/2273/18 Головуючий у 1 інстанції: Мичка Б.Р.
Провадження № 22-ц/811/1048/19 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Жукровській Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 04 лютого 2019 року в складі судді Мички Б.Р. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Петелька Ігор Васильович, про визнання договору дарування недійсним,-

встановила:

У квітні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Петельки І.В., про визнання договору дарування недійсним.

Вимоги обґрунтувала тим, що згідно із умовами договору дарування вона передала безоплатно у власність відповідача квартиру АДРЕСА_1 . До моменту укладення договору дарування квартири сторони між собою домовились, що такий укладають формально. Відповідач зобов`язалася щомісяця повертати позивачу рівними частинами позичені раніше грошові кошти в загальному розмірі 30000 доларів США. Одну частину цих коштів відповідач позичила у позивача в 2005 році (15000 доларів США) для купівлі будинку в Автономній Республіці Крим, іншу частину (15000 доларів США) в 2012 році для проведення капітального ремонту цього будинку. Оскільки у 2016 році відповідачка не змогла повернути вчасно зазначену суму, запропонувала їй взамін подарувати квартиру АДРЕСА_1 . Натомість, вона мала сплатити їй різницю між вартістю квартири та сумою боргу. Такий договір дарування було посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Єгоровою Н.Ю. 18.08.2016 року. Через рік позивач зазначену квартиру подарувала відповідачу згідно з договором, посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Петелькою І.В. 15.08.2017 року.

Укладенню договору передували попередні домовленості між сторонами, що відповідач відразу передасть позивачу 5000 доларів США, а іншу частину заборгованості поверне до кінця 2017 року. При цьому, доки не буде погашена вся сума заборгованості, позивач мала право проживати зі своєю сім`єю у цій квартирі, доглядаючи за нею та сплачуючи всі комунальні платежі. Свідком такої домовленості була донька позивача ОСОБА_3 . Домовленість існувала до листопада 2017 року. Виконувала умови договору та домовленості, сплачувала всі комунальні платежі, натомість відповідач написала їй листа, у якому повідомила, що планує продати квартиру та просила її звільнити. Оскільки домовленість про проживання у квартирі та повернення боргу в сумі 30000 доларів США є порушеною, просить визнати недійсним договір дарування квартири.

Просила визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений 15 серпня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Петелькою І.В. 15.08.2017 року, зареєстрований в реєстрі за № 2284.

Оскаржуваним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 04 лютого 2019 року відмовлено в позові повністю.

Рішення суду оскаржила позивачка ОСОБА_1 , з оскаржуваним рішенням не погоджується, вважає, що таке має бути скасоване, оскільки ухвалене при неправильному встановленні обставин, які мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, а також судом порушено норми матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що укладаючи оскаржуваний договір, помилялася в правовій природі такого і діяла під впливом помилки, оскільки мала на меті укласти інший договір.

Звертає увагу, що спірна квартира є її єдиним житлом, іншого житла у неї немає, тому наміру виселятися та відчужувати безоплатно єдине житло у неї не було.

Після укладення договору разом з дочкою та внуком продовжує проживати у квартирі, де і зареєстровані, а фактичної передачі квартири за оспорюваним договором так і не відбулось. Ключів від квартири не передавала, а ОСОБА_2 виїхала на тимчасово окуповану Автономну Республіку Крим і з цього часу не поверталася.

Покликається на те, що у спірній квартирі зареєстрований малолітній внук ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідач звернулася до суду із заявою про позбавлення її з внуком та дочкою права користування квартирою та виселення з неї.

Вважає, що довела усі обставини, які входять у предмет доказування за ст. 229 ЦК України.

Звертає увагу на правові позиції, висловлені Верховним Судом України у постановах від 27 квітня 2016 року справа № 6-372цс16 та постанові від 28 березня 2018 року справа № 645/10160/15.

Не мала вільного волевиявлення на безоплатну передачу нерухомого майна у власність своїй матері, яка володіє власним будинком в АР Крим та який придбала за кошти позивачки.

Крім цього, рішення про укладення договору дарування прийняла також і для того, щоб мати повернулася до м. Львова, оскільки проживаючи у окупованому Криму не буде мати можливість її відвідувати та доглядати, тому формальне дарування квартири було способом переконання переїхати до м. Львова.

Просить скасувати рішення Сихівського районного суду м. Львова від 04 лютого 2019 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Стягнути з відповідача судові витрати.

02.12.2019 року на адресу апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_5 про відмову від позову. Заява обґрунтована тим, що 22.11.2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір дарування квартири, за умовами якого ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 , відтак сторони у справі мирно вирішили спір.

Учасники справи будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи в судове засідання не прибули, не повідомили суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія судді дійшла такого висновку.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, що відповідно до частини третьої статті 13 ЦПК України передбачає, у тому числі, можливість для учасника справи розпоряджатися своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно із ст. 373 ЦПК України в суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони - укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу. Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206, 207 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.

В свою чергу, відповідно до ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у передбачених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині.

Зважаючи на вказані обставини та враховуючи, що статтями 13, 43 ЦПК України передбачено право учасника справи розпоряджатися своїми процесуальними права щодо предмета спору на власний розсуд, суд вважає за можливе прийняти відмову позивача ОСОБА_1 від позовних вимог про визнанння договору дарування недійсним, визнати нечинним рішення Сихівського районного суду м. Львова від 04 лютого 2019 року та закрити провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 206, 255, 372, 373, п. 3 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Прийняти відмову позивача ОСОБА_1 від позову до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Петелька Ігор Васильович, про визнанння договору дарування недійсним.

Визнати нечинним рішення Сихівського районного суду м. Львова від 04 лютого 2019 року.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Петелька Ігор Васильович, про визнанння договору дарування недійсним закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складений 20 грудня 2019 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк