ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 753/4199/16-ц

провадження № 61-24664св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Кузнєцова В. О.,

суддів: Жданової В. С., Карпенко С. О. (судді-доповідача), Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 1 лютого 2017 року, ухвалене у складі судді Коренюк А. М., та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 26 квітня 2017 року, постановлену колегією у складі суддів: Пікуль А. А., Гаращенка Д. Р., Невідомої Т. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Позов мотивувала тим, що з 26 грудня 1997 року вона з ОСОБА_2 перебувала у шлюбі, який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 8 липня 2016 року розірвано. У цьому шлюбі народилось двоє дітей: сини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач зазначала, що діти проживають з нею та перебувають на її утриманні. Відповідач не надає допомоги на утримання дітей, хоча є фізично здоровим, працездатним, аліменти на інших дітей не сплачує. Також вказувала на те, що відповідач працює приватним підприємцем у сфері послуг громадського харчування і має нерегулярний мінливий дохід, тому аліменти з відповідача мають стягуватися у твердій грошовій сумі.

З урахуванням змінених позовних вимог ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача аліменти на сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1 500 грн щомісяця до досягнення ним повноліття.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 1 лютого 2017 року позов задоволено.

Стягнено зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1 500 грн щомісячно, починаючи з 1 березня 2016 року, до досягнення ним повноліття.

Стягнено зі ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, встановив, що відповідач зареєстрований як фізична-особа підприємець, у зв`язку з чим має нерегулярний, мінливий дохід, і іншого відповідач не довів, тому дійшов висновку про наявність правових підстав для визначення розміру аліментів на утримання сина у твердій грошовій сумі.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 26 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 1 лютого 2017 року залишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, оскільки вважав, що до таких висновків суд першої інстанції дійшов на підставі всебічного і повного з`ясування обставин справи.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У травні 2017 року ОСОБА_2 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційну скаргу, в якій просив рішення Дарницького районного суду м. Києва від 1 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 26 квітня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована помилковістю висновків судів попередніх інстанцій про те, що відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, оскільки в матеріалах справи є довідка про припинення здійснення відповідачем підприємницької діяльності. Також зазначав, що працює по трудовому договору і має заробітну плату у розмірі 1 600 грн, тому не має можливості сплачувати аліменти у розмірі 1 500 грн. Крім того, вказував на помилковість висновків судів щодо наявності у нього нерухомого майна.

Позиція інших учасників справи

У липні 2017 року представник позивача подав заперечення на касаційну скаргу, у яких послався на безпідставність її доводів. Вказував, що доводи касаційної скарги зводяться виключно до переоцінки доказів та встановлених судами фактичних обставин справи.

Також зазначав, що позивачем надана інформаційна довідка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідно до якої відповідач зареєстрований як фізична особа підприємець, тому суди дійшли правильного висновку про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. Крім того, зазначав, що відповідачем порушено порядок подання доказів. Однак для повного та всебічного з?ясування обставин справи, апеляційний суд прийняв відповідні докази відповідача, оцінив їх і залишив рішення суду першої інстанції без змін як законне і обґрунтоване.

Крім того, вказує, що відповідач намагається уникнути сплати аліментів на дитину, тому під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідач звернувся із заявою про припинення здійснення підприємницької діяльності.

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вказана справа передана до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 25 вересня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Встановлені судами першої і апеляційної інстанцій обставини справи

Судами попередніх інстанцій встановлено, що з 26 грудня 1997 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 8 липня 2016 року розірвано.

У цьому шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_4 .

Позиція Верховного Суду, мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України).

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 181 СК України).

Відповідно до статті 182 СК України у редакції Кодексу, чинній на час вирішення справи судами попередніх інстанцій, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (частина перша статті 183 СК України у редакції Кодексу, чинній на час вирішення справи судами).

Частиною першою статті 184 СК України у редакції, чинній на час вирішення справи судами, визначено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Звертаючись з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, позивач посилалась на те, що відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, оскільки здійснює підприємницьку діяльність.

Заперечуючи проти позову, відповідач належними і допустимими доказами у суді першої інстанції вказане не спростовував.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є фізично здоровою особою працездатного віку, працює, згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців зареєстрований як фізична особа-підприємець, має достатній рівень життя, який дозволив йому набути рухоме та нерухоме майно, надає послуги у сфері діяльності ресторанів та надання послуг мобільного харчування, тому має нерегулярний, мінливий дохід. Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, і, як наслідок, наявність правових підстав для їх задоволення.

Згідно з частиною першою статті 60 ЦПК України редакції Кодексу, чинній на час вирішення справи судами попередніх інстанцій, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Стаття 212 ЦПК Україниу тій же редакції Кодексу встановлювала, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Обґрунтовуючи незаконність рішення суд першої інстанції, відповідач вказував на те, що можливості сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі у нього не має, оскільки здійснення підприємницької діяльності ним припинено. Наразі він працює по трудовому договору і має лише одне джерело доходу - заробітну плату.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд прийняв докази відповідача, зокрема, трудовий договір від 1 квітня 2010 року, довідку з пенсійного фонду, опис від 31 січня 2017 року, а також виписки з медичних карток. Результати оцінки цих доказів апеляційний суд відобразив у рішенні.

Апеляційний суд, надавши належну оцінку зібраним у справі доказам, в тому числі, доказам, які відповідач подав до апеляційного суду, дійшов висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін. Встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного вирішення справи, суд першої інстанції ухвалив законне і справедливе рішення.

Визначаючи розмір аліментів, суди попередніх інстанцій правильно застосували вказані положення СК України; на підставі доказів, поданих сторонами, та враховуючи стан здоров`я і матеріальне становище платника аліментів, дійшли обґрунтованого висновку щодо розміру стягуваних з відповідача аліментів.

Доводи заявника стосовно того, що його заробітна сплата складає 1 600 грн, безпідставні, оскільки належних і допустимих доказів матеріали справи не містять.

Безпідставними є і доводи щодо відсутності у відповідача нерухомого майна, оскільки такі доводи спростовуються матеріалами справи.

Інші доводи касаційної скарги фактично зводяться до незгоди з висновками судів, що зроблені на підставі встановлених обставин справи, і містять посилання на факти, що не можуть бути предметом дослідження й оцінки судом касаційної інстанції. В силу вимог статті 400 ЦПК Українисуд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Наведені у касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів попередніх інстанцій по суті вирішення спору та не дають підстав вважати, що судами неправильно застосовано норми матеріального та порушено процесуальне право.

Таким чином, касаційний суд дійшов висновку, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність ухвалених судових рішень не впливають; доводи заявника спрямовані на зміну оцінки доказів, що перебуває поза межами повноважень суду касаційної інстанції й не може бути здійснене цим судом під час перегляду оскаржуваного судового рішення.

Щодо судових витрат

Оскільки суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 1 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 26 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В. О. Кузнєцов В. С. Жданова С. О. Карпенко В. А. Стрільчук М. Ю. Тітов