Справа № 761/6602/16-ц
Провадження № 2-з/761/548/2019
У Х В А Л А

про відмову в задоволенні заяви про зупинення виконавчого провадження

02 вересня 2019 року суддя Шевченківський районний суд м. Києва Осаулов А.А., розглянувши в приміщенні Шевченківського районного суду м.Києва заяву представника скаржника про зупинення виконавчого провадження, яка подана у межах розгляду цивільної справи за скаргою Консорціуму «Військово-будівельна індустрія» на дії державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Києві Головного територіального управління юстиції у м. Києві Мірошника Олексія Миколайовича, стягувач: ОСОБА_1 , -

в с т а н о в и в :

У вересні 2019 року Консорціум «Військово-будівельна індустрія» (скаржник) звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Києві Головного територіального управління юстиції у м. Києві Мірошника Олексія Миколайовича, стягувач: ОСОБА_1 .

Ухвалою від 02.09.2019 року у вказаній цивільній справі відкрито провадження та призначено до розгляду по суті за участю сторін.

Між тим, разом із даною скаргою до суду представником скаржника було подано заяву про зупинення виконавчого провадження №59486294 в частині перерахунку 90 384,04 грн. ОСОБА_1 .

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що вказана заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За ч.1 ст.153 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності з ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

У відповідності з ч. 2 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно із ч.3 цієї статті забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч.3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із видів забезпечення позову відповідно до положень ч. 6 ст. 150 ЦПК України є, зокрема, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Між тим, в провадження суду перебуває саме скарга на дії державного виконавця, який виконує судове рішення, яким закінчено розгляд справи по суті.

В той же час, за вимогами ст. 153 ЦПК України забезпечення позову допускається лише у справі, що перебуває провадженні суду, тобто лише справах позовного провадження.

За змістом вимог ст.ст. 149, 153 ЦПК України визначено можливість забезпечення лише у справі, що перебуває провадженні суду, тобто лише справах позовного провадження.

Зупинення виконавчого провадження в даному випадку є по суті блокуванням роботи державного виконавця з виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

З умовами п.15 постанови ПЛЕНУМУ ВИЩОГО СПЕЦІАЛІЗОВАНОГО СУДУ УКРАЇНИ З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ від 7 лютого 2014 року N 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» визначено, що при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Поняття «законність» у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачає дотримання відповідних положень національного законодавства та принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справах «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»).

Приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ суд вважає, що підстави для задоволення вказаної заяви відсутні.

Керуючись ст.ст. 151 - 153, 149-153, 260, 353 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви представника скаржника про зупинення виконавчого провадження, яка подана у межах розгляду цивільної справи за скаргою Консорціуму «Військово-будівельна індустрія» на дії державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Києві Головного територіального управління юстиції у м. Києві Мірошника Олексія Миколайовича, стягувач: ОСОБА_1 , - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Києва протягом 15-днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду в апеляційному порядку, якщо її не скасовано.

Суддя: Осаулов А.А.