Справа № 161/19/19
Провадження № 2-о/161/58/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 січня 2019 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в колегіальному складі:

Головуючий -суддя Філюк Т.М.,

присяжні Гергель О.І., Прус О.Л.,

за участі секретаря судового засіданні Бортнюка А.В.,

заявника - лікаря-психіатра Волинської обласної психіатричної лікарні №1 м. Луцьк ОСОБА_4

прокурора - Католик І.А.,

особи, щодо якої розглядається питання ОСОБА_5

законного представника особи, щодо якої розглядається питання - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька справу за заявою лікаря-психіатра Волинської обласної психіатричної лікарні № 1 м. Луцька про госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку ОСОБА_5,

В С Т А Н О В И В:

03 січня 2019 року лікар - психіатр відділення № 10 Волинської обласної психіатричної лікарні №1 м. Луцька ОСОБА_4 звернулась до суду із заявою про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку ОСОБА_5, заінтересована особа ОСОБА_6.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, 30 грудня 2018 року доставлена машиною швидкої допомоги в супроводі працівників поліції та батька - ОСОБА_6, до Волинської обласної психіатричної лікарні №1 м. Луцька за скеруванням районного лікаря-психіатра в зв'язку із неадекватною поведінкою, зокрема, емоційною нестійкістю, вираженим тривожно-афективним напруженням, спробою спалити квартиру, скоїти суїцид, відмовою від їжі та амбулаторного лікування.

02 січня 2018 року вказана громадянка оглянута комісією лікарів-психіатрів, згідно висновку яких, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 страждає на тяжкий психічний розлад у формі «Гострого психотичного шизофреноподібного розладу», внаслідок якого вона вчиняє і виявляє реальні наміри вчиняти в подальшому дії, які являють безпосередню небезпеку для неї та оточуючих, та потребує лікування в умовах психіатричного стаціонару.

З наведених підстав та з посиланням на приписи ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу», просить суд задовольнити заяву про примусову госпіталізацію ОСОБА_5.

В судовому засіданні заявник - представник Волинської обласної психіатричної лікарні № 1 м. Луцька лікар-психіатр ОСОБА_4 підтримала заяву, з викладених пісдстав, просила її задовольнити.

Законний представник ОСОБА_6 заяву підтримав, просив заяву про примусову госпіталізацію задовольнити, вказуючи, що його донька потребує такого лікування.

Особа, стосовно якої вирішується питання про госпіталізацію, ОСОБА_5, заяву не визнала, вказувала, що не вважає себе хворою, заперечує щодо необхідності лікування.

Прокурор в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення заяви, вказуючи, що підстав для госпіталізації ОСОБА_5 в примусовому порядку немає.

Заслухавши пояснення представника психіатричного закладу, законного представника, думку прокурора, особи щодо якої вирішується питання про госпіталізацію, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви слід відмовити, з наступних підстав.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, що не має психічного розладу доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених Законом та іншими законами України.

Згідно з ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Отже, виходячи із змісту вказаної статті, обов'язковими умовами для госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, крім наявності в неї тяжкого психічного розладу, є вчинення нею чи прояв нею реальних намірів вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможність такою особою самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Відповідно до висновку викладеного в Постанові Великої Палати Верховного суду від 28 лютого 2018 року у справі № 2-1/07 надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку шляхом її госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації розглядаються як позбавлення свободи у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції з усіма гарантіями, що передбачені цією статтею, включно з правом на відшкодування будь-якої шкоди, завданої позбавленням свободи, якщо воно буде визнане таким, що не відповідає чинному законодавству України.

Згідно з практикою ЄСПЛ щодо застосування підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції особа не може бути позбавлена свободи як «психічно хвора», якщо не дотримано трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання. Недотримання вимог норм матеріального чи процесуального права при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку призводить до порушення підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції. Проте відповідність такого позбавлення особи свободи національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин, які повинен встановити суд, розглядаючи справу.

Судом встановлено, що 30 грудня 2018 року ОСОБА_5 була доставлена машиною швидкої допомоги в супроводі працівників поліції та батька - ОСОБА_6 до Волинської обласної психіатричної лікарні №1 м. Луцька за скеруванням районного лікаря-психіатра в зв'язку із неадекватною поведінкою, зокрема, емоційною нестійкістю, вираженим тривожно-афективним напруженням, спробою спалити квартиру, скоїти суїцид, відмовою від їжі та амбулаторного лікування.

02 січня 2018 року вказана громадянка оглянута комісією лікарів-психіатрів, згідно висновку яких, ОСОБА_5 страждає на тяжкий психічний розлад у формі «Гострого психотичного шизофреноподібного розладу», внаслідок якого вона вчиняє і виявляє реальні наміри вчиняти в подальшому дії, які являють безпосередню небезпеку для неї та оточуючих, та потребує госпіталізації в примусовому порядку.

Як пояснила в судовому засіданні лікар-психіатр, до такого висновку комісія дійшла з урахуванням слів та заяви батька ОСОБА_6, який вказував на неадекватну та агресивну поведінку його доньки.

Згідно ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Проаналізувавши наявну в матеріалах справи медичну документацію, пояснення лікаря-психіатра про те, що за час перебування ОСОБА_5 в ВОПЛ №1 м.Луцька, остання агресію не проявляла, внутрішній розпорядок не порушувала, враховуючи поведінку ОСОБА_5 в судовому засіданні, яка послідовно та детально викладає свою позицію з приводу необґрунтованості доводів про необхідність її госпіталізації, не проявляє ознак неадекватної поведінки чи агресії, а також відсутність доказів на підтвердження існування обставин, які б переконливо свідчили, що ОСОБА_5 не спроможна задовольнити свої життєві потреби або вчиняє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих чи завдасть шкоди своєму здоров'ю, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви за відсутності передбачених законом підстав для примусової госпіталізації до психіатричного закладу ОСОБА_5 без її згоди.

Суд також звертає увагу на положення статті 4 Закону України «Про психіатричну допомогу» відповідно до якого, психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально-правовими обмеженнями.

Запропоновані представником психіатричного закладу обмеження у вигляді стаціонарного лікування ОСОБА_5, що фактично позбавить волі останньої, є непропорційними та не узгоджуються з основними принципами надання особі психіатричної допомоги. Однак, вказане не позбавляє права представника психіатричного закладу, у випадку наявності обґрунтованих підстав, звернутися до суду із заявою про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

У зв'язку з вищенаведеним, суд відмовляє у задоволенні заяви.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 3, 12, 13, 77, 81, 89, 263, 264, 265, 339-342 ЦПК України, ст.ст.3,4,13,14 Закону України «Про психіатричну допомогу», суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви лікаря-психіатра Волинської обласної психіатричної лікарні № 1 м. Луцька про госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку ОСОБА_5 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Дата складання повного тексту рішення: 10 січня 2019 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду Філюк Т.М.

Присяжні: Гергель О.І.

Прус О.Л.