Справа № 137/151/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" квітня 2019 р.

Літинський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Желіховського В.М.

секретаря судових засідань Голота О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Літин цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла її баба ОСОБА_4. Після її смерті все її майно успадкував дід позивача ОСОБА_5. Земельну частку (пай) ОСОБА_5 встиг оформити документально та отримав свідоцтво про право на спадщину. А частку в майні колгоспного двору дід оформити не встиг та помер ІНФОРМАЦІЯ_4 за життя ОСОБА_5 заповів заповіт на ім'я позивача на все належне йому майно. Позивач вказує, що після смерті діда звернулась до Літинської державної нотаріальної контори із видачою свідоцтва про права на спадщину на його майно, однак отримала відмову нотаріусу. Також позивачу було рекомендовано звернутися до суду для захисту свого права. Тому змушена звернутися до суду з вказаним позовом і просить його задовольнити.

Представник позивач ОСОБА_2 адвокат Зубан О.О. в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача. Позовні вимоги підтримують повністю і просять їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 до судового засідання не з'явився. Надіслав на адресу суду заяву, відповідно до якої просить розгляд справи провести у його відсутність. Позов визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення.

Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з'явилися у судове засідання.

Відповідно до ст. 200 ч.3 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Як зазначено у ст. 206 ч. 4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Із свідоцтва про смерть, (а.с. 9) судом встановлено, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 Відповідно до свідоцтва про смерть (а.с. 10), встановлено, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 Відповідно до свідоцтва про народження (а.с. 11) батьками ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 зазначено ОСОБА_3 та ОСОБА_9. Відповідно свідоцтва про шлюб (а.с. 12) пояснюється зміна прізвища позивача із « ОСОБА_2 на «ОСОБА_2». Відповідно до свідоцтва про народження (а.с. 13) батьками ОСОБА_3 зазначено ОСОБА_5 та ОСОБА_4. У відповідності до свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.14) судом встанволено, що спадкоємцем земельної ділянки, належної ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 є її чоловік ОСОБА_5 Відповідно до довідки Літинської державної нотаріальної контори за №135/02-14 від 29.01.2019 р. (а.с. 15) встановлено, що ОСОБА_2 являється спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_5. Відповідно до свідоцтва про право особистої власності за № 222 від 23.04.1980 р. (а.с. 16) встановлено, що ОСОБА_5 зазначений власником житлового будинку по АДРЕСА_1. Рішенням Бірківської сільської ради Літинського району Вінницької області за № 8 від 17.03.1994 р. (а.с. 21) встанвоелно, що ОСОБА_5 передано у приватну власність земельну ділянку розміром 0,66 га. розташовану поАДРЕСА_1 біля житлового будинку 0,46 га дорізка 0,20 га. Відповідно до довідки Бірківської сільської ради Літинського району Вінницької області за № 23 від 22.01.2019 р. (а.с. 22) судом встановлено, що в АДРЕСА_1 перейменована на АДРЕСА_1. Листом Літинської державної нотаріальної контори за № 134/02-14 від 29.01.2019 р. (а.с. 23) ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про прав на спадщину до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5, по причині відсутності необхідних для того підстав.

Відповідно до п. 3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року №127, не належать до самочинного будівництва: (для одноквартирних (садибних), дачних та садових будинків:) індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року.

Згідно ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року"). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів").

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ч. 1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Пунктом 23 Постанови пленуму Верховного суду України за №7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в зв'язку з відсутністю необхідних документів для оформлення спадщини після смерті ОСОБА_5 в нотаріальному порядку позивач ОСОБА_2 не може оформити спадщину, тому позов необхідно задовольнити та визнати за нею право власності на житловий будинок з по господарськими спорудами, який розташований за адресою АДРЕСА_1, оскільки судом встановлено, що вона є спадкоємицею за заповітом і має право на оформлення спадщини.

На підставі ст.ст. 328, 392, 1218, 1225, 1261, 1268, 1297 ЦК України, керуючись ст.ст. 4, 12, 48, 76, 81, 259, 263-268 ЦПК України, Постановою пленуму Верховного суду України за №7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати право власності за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 на житловий будинок з погосподарськими спорудами загальною площею 50,8 кв.м., житловою площею 24,8 кв.м. літ. «А», веранда "а", ганок, сарай літ. «Б», сарай з погребом літ.«В», прибудова до сараю літ. «В1», забор № 1, ворота № 2, хвіртка № 3, які розташовані за адресою по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4

Апеляційну скаргу на рішення суду сторони можуть подати протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя : Желіховський В. М.