Ухвала

20 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 391/1014/14-ц

провадження № 61-2836св18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ступак О. В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід судді-доповідача Коротуна В. М. у справі за позовом Компаніївського відділу Олександрійської місцевої прокуратури в інтересах держави до Мар`ївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 про визнання недійсними рішень сесії Мар`ївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області, визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки, за касаційною скаргою заступника прокурора Кіровоградської області в інтересах держави на рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 31 травня 2016 року у складі судді Червонописького В. С. та рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 22 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Письменного О. А., Франко В. А., Єгорової С. М.,

ВСТАНОВИВ:

21 грудня 2016 року на адресу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга заступника прокурора Кіровоградської області в інтересах держави на рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 31 травня 2016 року та рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 22 листопада 2016 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 грудня 2016 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII«Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

04 червня 2019 року вказана справа разом з касаційною скаргою передана на розгляд судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 26 листопада 2019 року справу призначено до судового розгляду.

У грудні 2019 року ОСОБА_1 заявила відвід судді Коротуну В. М. з підстав його необ`єктивності, оскільки він раніше вже висловив свою позицію при розгляді аналогічної справи.

Ухвалою Верховного Суду від 18 грудня 2019 року заяву ОСОБА_1 про відвід судді Коротуна В. М. визнано необґрунтованою.

В ухвалі суду зроблено висновок, що зміст та доводи заяви ОСОБА_1 про відвід судді Коротуна В. М. від участі у розгляді справи не свідчать про наявність підстав, передбачених статтею 36 ЦПК України для відводу судді, а зводиться до незгоди заявника із прийнятим суддею рішенням.

Відповідно до частин другої та третьої статті 40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У такому випадку вирішення питання про відвід судді здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

На виконання вимог частини третьої статті 40 ЦПК України заяву про відвід судді-доповідача Коротуна В. М. передано судді Верховного Суду Ступак О. В. у порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України.

Заява ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до частини четвертої статті 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Європейський суд з прав людини вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення у справі «Білуха проти України», N 33949/02, § 49-52, від 09 листопада 2006 року).

Верховний Суд, оцінюючи наявність обґрунтованих підстав для відводу щодо суб`єктивного критерію, дійшов переконання про відсутність підстави стверджувати, що суддя Коротун В. М. виявляє особисту упередженість. Презумпція особистої неупередженості судді діє, допоки не з`являться докази на користь протилежного.

За об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно виправдані.

Той факт, що суддя Верховного Суду Коротун В. М. висловив правову позицію при розгляді іншої аналогічної справи не є підставою для висновку про упередженість судді.

Із заяви ОСОБА_1 про відвід судді Коротуна В. М. вбачається, що в ній викладено незгоду зі змістом і мотивами ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 12 квітня 2017 року, що не свідчить про існування об`єктивно обґрунтованих обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді Коротуна В. М.

Отже, передбачені законом підстави для відводу судді відсутні, а тому заяви про відвід не підлягає задоволенню.

У такому висновку Верховний Суд керується тим, що необґрунтоване усунення судді від участі у розгляді певної справи є порушенням права на справедливий суд, так само як і незадоволення обґрунтованої заяви про відвід судді. Проте у цій справі всі доводи заявника носять характер непідтверджених припущень, які не знайшли свого об`єктивного обґрунтування та розумного пояснення, що могли б бути добросовісно сприйняті та оцінені судом.

Суд оцінює обставини справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні.

Таким чином, незгода сторони з рішеннями суду, що прийняте в межах його повноважень, не може слугувати підставою для його відводу.

Керуючись статтями 36, 40 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Верховного Суду Коротуна Вадима Михайловича відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Ступак