справа № 2-4200/10
№ провадження 2-зз/208/3/19
УХВАЛА

Іменем України

18 січня 2019 р. м. Кам'янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі головуючого судді Ізотова В.М., за участю секретаря судового засідання Пентраковської М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_1 про скасування заходу забезпечення позову, застосованого ухвалою суду від 01.11.2010 року,

встановив:

До Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області звернулась ОСОБА_1 з клопотанням щодо скасування заходу забезпечення позову у вигляді арешту на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_2, застосованого по цивільний справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2, філії ТОВ «Українське фінансове агенство «Верус», «про стягнення заборгованості».

На обгрунтування своїх вимог заявник вказує, що з метою забезпечення позову ПАТ КБ «Приватбанк» ухвалою судді Ізотова В.М. від 01.11.2010 року був накладений арешт на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, які належать ОСОБА_2.

На підставі ухвали Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 01.11.2010 року Другим відділом державної виконавчої служби Луцького міського управління виконавчої служби Луцького міського управління юстиції відкрито виконавче провадження №24667539 від 23.02.2011р. з накладенням арешту в межах заявленої суми позовних вимог на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, які належать ОСОБА_2 шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження.

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 26.11.2010 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2, філії ТОВ «Українське фінансове агенство «Верус», «про стягнення заборгованості» задоволені частково.

29.04.2011р. виконавче провадження №24667539 було закінчено на підставі п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, є чинним арешт нерухомого майна, зареєстрований 23.02.2011р. Волинською філією державного підприємства «Інформаційний центр» міністерства юстиції України на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту, ВП 24667539 від 23.02.2011р.

На даний час ОСОБА_2 в звязку із вступом в шлюб має прізвище ОСОБА_1.

Зазначений арешт нерухомого майна перешкоджає заявниці у здійсненні її права власності. Тому просить суд зняти арешт з належного їй майна.

Учасники справи у судове засідання не зявились, причини неявки не повідомили, тому суд на підставі ч. 1 ст. 223 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.

Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 158 Цивільного процесуального кодексу України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Як зазначено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 за №9, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що позов, за яким було застосоване його забезпечення, що наразі є предметом заяви, задоволений частково. Разом з тим, як вбачається зі змісту вказаного рішення, судом в його резолютивній частині не було зазначено про скасування заходів забезпечення позову. На даний час, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, є чинним арешт нерухомого майна, зареєстрований 23.02.2011р. Волинською філією державного підприємства «Інформаційний центр» міністерства юстиції України на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту, ВП 24667539 від 23.02.2011р.(а.с.51-52).

Судом встановлено, що 25.04.2010р. ОСОБА_2 в звязку із вступом в шлюб змінила прізвище на ОСОБА_1, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, наявною в матеріалах справи (а.с.50).

Встановлено, що на підставі ухвали Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 01.11.2010 року у цивільній справі № 2-4200/10 Другим відділом державної виконавчої служби Луцького міського управління виконавчої служби Луцького міського управління юстиції відкрито виконавче провадження №24667539 від 23.02.2011р. з накладенням арешту в межах заявленої суми позовних вимог на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, які належать ОСОБА_2 шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження.

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 26.11.2010 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2, філії ТОВ «Українське фінансове агенство «Верус», «про стягнення заборгованості» задоволені частково.

Як вбачається з відповіді, наданої на запит ОСОБА_1 головним державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк, 29.04.2011р. виконавче провадження №24667539 було закінчено на підставі п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» (фактичне повне виконання рішення) (а.с.54).

Згідно довідки, наданої АТ КБ «Приватбанк», станом на 04.10.2018р. ОСОБА_1 заборгованості перед АТ КБ «Приватбанк» не має (а.с.57).

Відповідно до вимог ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно до вимог ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Ст.391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Право на звернення до суду за судовим захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів є одним із важливіших конституційних прав громадян та юридичних осіб.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 7 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ст.2 ЦПК України передбачено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. (ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР) передбачено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Основною метою ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном.

При цьому в своїх рішенням Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини. Так, рішення у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року. Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Враховуючи викладене та те, що на даний час заборгованість по кредитному договору відсутня, правові підстав для арешту майна ОСОБА_1 відсутні, а зазначений арешт перешкоджає ОСОБА_1, як власнику, вільно володіти, користуватись та розпоряджатись належним їй майном, керуючись ст. ст. 2, 5, 10-13, 18, 81, 247, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Клопотання ОСОБА_1 про скасування заходу забезпечення позову задовольнити.

Скасувати заходи забезпечення позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2, філії ТОВ «Українське фінансове агенство «Верус», «про стягнення заборгованості», накладені на підставі ухвали судді Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Ізотова В.М. від 01 листопада 2010 року у цивільній справі № 2-4200/10 у вигляді арешту в межах заявленої суми позовних вимог на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Дніпровського апеляційного суду через Заводський районний суд м.Дніпродзержинська протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Ізотов В. М.