Ухвала

Іменем України

24 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 296/6985/19

провадження № 61-22377ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Ігнатенка В. М., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Житомирського апеляційного суду від 18 листопада 2019 року за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Акціонерне товариство «Кристал Банк», про вселення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Акціонерне товариство (далі - АТ) «Кристал Банк», про вселення до квартири АДРЕСА_1 , усунення перешкод в користуванні прибудованими до житлового приміщення нежитловими приміщеннями загальною площею 193,0 кв. м, відшкодування моральної шкоди.

Разом з позовною заявою ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 та прибудовані до житлового приміщення нежитлові приміщення загальною площею 193,0 кв. м, посилаючись на те, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 23 липня 2019 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 та прибудовані до житлового приміщення нежитлові приміщення загальною площею 193,0 кв. м по АДРЕСА_2 , які належать на праві приватної власності ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції виходив з наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки ці дії спрямовані на забезпечення прав сторони у спорі, запобігання негативних наслідків, можливе забезпечення виконання рішення суду в майбутньому.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 18 листопада 2019 року ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 23 липня 2019 року скасовано, ухвалено нове судове рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Апеляційний суд виходив з того, що спір має нематеріальний характер, накладення арешту на квартиру і прибудовані до житлового приміщення нежитлові приміщення не впливає на можливість виконання рішення суду про вселення та усунення перешкод в користуванні цими приміщеннями, заходи забезпечення позову є неспівмірними із заявленими позовними вимогами.

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу неправильним застосуванням судом норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Заявник зазначає, що оскаржувана постанова не мотивована апеляційним судом, не відповідає фактичним обставинам справи та наявним доказам. ОСОБА_2 в апеляційній скарзі не обґрунтував, чим порушено його право внаслідок прийняття судом першої інстанції ухвали про забезпечення доказів. Посилається на те, що з приводу самоправства, пов`язаного із переданням відповідачами в оренду без погодження з ним спірного нерухомого майна, в органах поліції відкрито кримінальне провадження та проводиться розслідування.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, серед яких є накладення арешту на майно.

За змістом частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав, про захист яких просить заявник, та інтересів інших учасників судового процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем для підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, необхідно брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Встановивши, що власником квартири АДРЕСА_1 є АТ «Кристал Банк» та матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_2 діє недобросовісно і вчиняє дії, які можуть призвести до неможливості виконання майбутнього рішення у даній справі в разі задоволення позовних вимог, а також виходячи з того, що спір має нематеріальний характер і накладення арешту на квартиру та прибудовані нежитлові приміщення не впливає на можливість виконання рішення суду про вселення і усунення перешкод в користуванні цими приміщеннями, заходи забезпечення позову є неспівмірними із позовними вимогами, суд апеляційної інстанції обґрунтовано скасував ухвалу суду першої інстанції та відмовив у задоволенні заяви про забезпечення позову.

За правилами частини другої статті 389 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК Українисуд у порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

За змістом пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають, а є лише незгодою заявника з його змістом.

Керуючись пунктом 5 частини другої, пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Житомирського апеляційного суду від 18 листопада 2019 року за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Акціонерне товариство «Кристал Банк», про вселення та зобов`язання вчинити певні дії.

Копію ухвали, касаційну скаргу та додані до неї матеріали направити особі, яка подала скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В. О. Кузнєцов

В. С. Жданова

В. М. Ігнатенко