ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

06 лютого 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/7439/18

Головуючий у першій інстанції - Карапута Л. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/247/19

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Бобрової І.О., Шитченко Н.В.

із секретарем - Шкарупою Ю.В.,

сторони: позивач - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

третя особа - Друга чернігівська державна нотаріальна контора,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 26 листопада 2018 року (місце ухвалення - м. Чернігів, дата складання повного тексту - 27.11.2018) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу частки квартири недійсним,

В С Т А Н О В И В:

В липні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу частки квартири недійсним. В обґрунтування позову посилався на те, що у 2012 році між сторонами було укладено договір купівлі-продажу 18/25 частк квартири АДРЕСА_1, який посвідчено державним нотаріусом. За домовленістю з відповідачем позивач мав отримати 8 тис. доларів США, що на момент укладення договору по еквіваленту склало 64 тис. грн. Перед підписанням договору ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_3 32 тис. грн., а решту суми, за домовленістю, мав отримати разовим платежем протягом двох місяців. Однак, як зазначає позивач, залишкову суму, яка станом на сьогоднішній день знецінилась, він не отримав, що не відповідає волевиявленню позивача та домовленості з відповідачем. Зазначає, що ОСОБА_3 навмисно ввела в оману ОСОБА_2 щодо строку остаточного розрахунку.

На підставі викладеного, в позові просить визнати недійсним договір купівлі-продажу від 30.08.2012 18/25 часток квартири АДРЕСА_1, який було посвідчено державним нотаріусом Другої Чернігівської державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за № 1-2020.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 26.11.2018 в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу частки квартири недійсним - відмовлено.

Рішення суду обґрунтовано тим, що відсутні підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири з підстав зазначених позивачем, а саме обману строків остаточного платежу, оскільки остаточна дата визначена в договорі купівлі-продажу до 30.08.2022.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення місцевого суду від 26.11.2018, та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

За доводами скарги, рішення суду постановлено з порушенням норм процесуального права, висновки суду є необґрунтованими.

Незаконність оскаржуваного рішення суду заявник обґрунтовує тим, що умови договору не відповідали внутрішній волі позивача, залишок невиплаченої суми вартості частки значно знецінився, умови договору є невигідними для ОСОБА_2

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу до суду подано не було.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Вислухавши суддю-доповідача, учасників судового процесу, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 30.08.2012 між сторонами було укладено договір купівлі-продажу частки квартири, згідно якого ОСОБА_2 передає за плату 18/25 часток квартри АДРЕСА_1 у власність покупця, ОСОБА_3, а остання приймає вищевказану частку квартири і сплачує за неї обговорену грошову суму (а.с. 5-7).

Відповідно до п. 2.1. вказаного вище договору продаж частки квартири за домовленістю сторін вчиняється за узгодженою між сторонами ціною, яка є остаточною, не підлягає будь-яким змінам та складає 64000 грн, з яких отримано готівкою продавцем, ОСОБА_2, до підписання договору купівлі-продажу - 32000 грн, а решта 32000 грн буде отримана разовим готівковим платежем продавцем, ОСОБА_2, від покупця, ОСОБА_3, у строк до 30.08.2022.

З п. 2.2. договору вбачається, що сторони підтверджують передачу готівкою 32000 грн за продану частку квартири. На час підписання цього договору сторони не мають одна до одної претензій.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції прийшов до висновку, що зазначені позивачем підстави для визнання договору недійсним відсутні, а саме обману строків остаточного платежу, оскільки остаточна дата визначена в договорі купівлі-продажу до 30.08.2022.

З висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки судом першої інстанції обставини справи з"ясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують враховуючи наступне.

У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу квартири або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і за наслідками, передбаченими законом. Тому в кожній справі про визнання правочину недійсним суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання правочину недійсним і настання певних юридичних наслідків.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ч. 1 ст. 204 ЦК України).

Як роз'яснено у пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

У статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Необгрунтованими є доводи апеляційної скарги, що умови договору не відповідали внутрішній волі позивача та є невигідними для нього.

Так, відповідно до абз. 4 п. 5.11. договору, сторони підтвердили, що всі умови укладеного договору купівлі-продажу ними прочитані, а також зрозумілі, договір в цілому відповідає дійсним намірам сторін, вони не мають заперечень до жодної з умов договору, а також підтвердили, що кожна із сторін однаково розуміє значення та умови договору, а також його правові наслідки, про що свідчать їх підписи на договорі.

Є безпідставними та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції доводи скарги про знецінення невиплаченої суми вартості частки квартири, оскільки саме умовами укладеного договору сторонами було обумовлено ціну договору, а також те, що до підписання договору продавець отримав від покупця частину коштів в розмірі 32 000 грн, а решту 32 000 грн продавець отримає разовим готівковим платежем у строк до 30.08.2022. Тобто, строк отримання решти коштів за продаж частки квартири сторонами визначено в договорі.

Суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що під час укладення оспорюваного договору купівлі-продажу частини квартири, його було введено в оману щодо обставин, які мають істотне значення для вчинення відповідного правочину, й доказів про те, що він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Суд правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводиться до переоцінки доказів у справі.

З врахуванням наведеного апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 26 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.

Судове рішення у повному обсязі складено 08.02.2019.

Головуючий Судді: