ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/875/19Головуючий по 1 інстанції
Справа №711/3099/19 Категорія: 304070000 Кондрацька Н. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2019 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

секретар Торопенко Н.М.

учасники справи:

позивач Приватне акціонерне товариство «Черкаське хімволокно» в інтересах Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ»;

відповідач ОСОБА_1 ;

особа, що подала апеляційну скаргу ОСОБА_1 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 листопада 2019 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в інтересах відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію,

в с т а н о в и в:

09 квітня 2019 року ПрАТ «Черкаське хімволокно» в інтересах відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію. Свої позовні вимоги мотивує тим, що на ПАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» покладений обов`язок забезпечення тепловою енергією населення, організацій та підприємств всіх форм власності. Надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання в будинку АДРЕСА_1 здійснюється відокремленим підрозділом «Черкаська ТЕЦ» ПрАТ «Черкаське хімволокно». Відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 .

13 травня 2015 з відповідачем був укладений Договір № 6966/4 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Згідно п. 1 вказаного договору позивач зобов`язався своєчасно надавати відповідачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення, підігріву води, а остання своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором.

В період з листопада 2014 по січень 2019 включно позивачем було надано відповідачу послуг на загальну суму 35205,23 грн. Відповідач періодично і не в повному обсязі сплачувала отримані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 01.02.2019 складає 24734,27 грн.

З посиланням на статтю 625 ЦК України позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у розмірі 24734,27 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 3514,43 грн, 3 % річних у розмірі 974,01 грн, а всього 29222,71 грн.

06 листопада 2019 року Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі судді Кондрацької Н.М. ухвалив рішення, яким позов Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в інтересах відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію задовольнив.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в інтересах відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у розмірі 24734,27 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 3514,43 грн, 3 % річних у розмірі 947,01 грн., а всього 29222,71 грн. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду обґрунтоване тим, що відповідач отримує послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, але всупереч вимогам чинного законодавства здійснює їх оплату частково, від оплати в повному обсязі ухиляється, що сприяє накопиченню боргу та порушує права та законні інтереси позивача, а тому до стягнення з відповідача підлягає заборгованість в сумі 24734,27 грн а також інфляційні втрати та 3 % річних відповідно до положень ст. 625 ЦК України.

Крім того, суд визначив, що позивачем не пропущено строк позовної давності для звернення до суду із вказаними вимогами, оскільки відповідач за час утворення заборгованості періодично сплачувала платежі понад необхідних до сплати щомісячних сум, що відноситься до погашення сум боргу за минулий період, тому строк позовної давності перервався.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 листопада 2019 року та ухвалити нове рішення, враховуючи умови договору і пропуск позивачем строку позовної давності в певній частині вимог та розірвати Договір № 6966/4 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивачем надано розрахунок суми заборгованості на підставі тарифів, встановлених НКРЕ в порушення чинного законодавства, оскільки Конституційний Суд України визнав неконституційними низку положень Закону України «Про національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» та вирішив, що НКРЕКП була створена у неконституційний спосіб, її статус і спосіб формування не відповідають Конституції.

Вказує, що умовами Договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води визначені тарифи на послуги, які відрізняються від тарифів, які застосовує позивач в своїх розрахунках, а додаткових угод до Договору між постачальником і споживачем укладено не було.

Зазначає, що розрахунок заборгованості, наданий позивачем не є належним доказом у справі, оскільки є одностороннім документом та не підтверджений первинними бухгалтерськими документами.

Стверджує, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки в судовому засіданні було доведено, що понаднормової сплати за нарахованими послугами не відбувалось, та вона сплачувала ті суми, які для неї визначив Департамент соціальної політики Черкаської міської ради при призначенні субсидії.

Також вказує на те, що позивачем надаються послуги неналежної якості, у зв`язку з чим вона неодноразово зверталась до нього із заявами про розірвання Договору, які незаконно не були задоволені позивачем.

Крім цього, ОСОБА_1 вважає безпідставною відмову у задоволенні відводу судді Кондрацькій Н.М., оскільки у неї існують сумніви в об`єктивності і неупередженості цієї судді через повернення Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ справи № 711/6593/15-ц на новий розгляд до суду першої інстанції. У зазначеній справі ОСОБА_1 була представником відповідача, а справу розглядала суддя Кондрацька Н.М.

Також Атаєва Л.В. зазначає, що ухвалою про відкриття провадження у справі, що переглядається, суд першої інстанції надав відповідачу строк для написання відзиву, але зазначив неналежного позивача, чим позбавив відповідача права на подання відзиву та пред`явлення зустрічного позову. Скаржниця вважає, що строк для подання відзиву був перерваний поданням нею 14 травня 2019 року заяви про відвід суду і поновлений з моменту отримання постанови Черкаського апеляційного суду від 21 серпня 2019 року, тобто з 30 серпня 2019 року.

12 грудня 2019 року до суду надійшов відзив ПрАТ «Черкаське хімволокно» ВП «Черкаська ТЕЦ» на апеляційну скаргу, в якому вказано, що рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 листопада 2019 року є повним, об`єктивним та неупередженим, тому відповідач просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 та залишити рішення суду без змін.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає таке.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказане рішення суду відповідає вказаним вимогам.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що місце проживання ОСОБА_1 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_3 , а тому вона є споживачем житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, що надає Черкаська ТЕЦ. Даний факт не заперечується сторонами.

13 травня 2015 року між ПАТ «Черкаське хімволокно» та ОСОБА_1 укладений Договір № 6966/4 «Про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води» за вказаною адресою, відповідно до умов якого виконавець зобов`язується надавати споживачеві вчасно та відповідної якості послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, а споживач зобов`язується не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, здійснювати оплату за надані послуги.

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово- комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Статтями 14 та 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ електрична енергія, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому законом порядку тарифами.

Відповідно до ст.ст. 156, 162 ЖК України плата за комунальні послуги в будинку (квартирі), що належить на праві приватної власності, здійснюється за затвердженими в установленому порядку тарифами. Власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Пунктом першим частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» встановлено обов`язок споживача оплатити надані послуги.

Відповідно до статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Статтею 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Тарифи на теплову енергію для населення затверджуються постановами НКРЕП, які є загальнодоступними для споживачів послуг та чинними на даний час.

Посилання скаржниці на те, що Конституційний Суд України визнав неконституційними низку положень Закону України «Про національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» та вирішив, що НКРЕКП була створена у неконституційний спосіб, її статус і спосіб формування не відповідають Конституції, не спростовують чинність постанов НКРЕП, на підставі яких позивач нараховує плату за послуги з теплопостачання та гарячого водопостачання.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обов`язок відповідача ОСОБА_1 сплачувати нараховані позивачем послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у розмірі, встановленому рішеннями НКРЕП.

Згідно з матеріалами справи заборгованість ОСОБА_1 зі сплати послуг, наданих позивачем, за період з листопада 2014 року по січень 2019 року склала 24734,27 грн, що підтверджується наданим позивачем розрахунком (а.с. 4-5).

З вказаного розрахунку зрозуміло, що відповідач частково сплачувала за надані позивачем послуги, однак, не у розмірі визначеному позивачем. Крім того, сплата послуг відбувалась і за рахунок призначеної відповідачці субсидії.

Відповідачкою ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів на спростування наданого позивачем розрахунку із зазначенням сплачених сум самою відповідачкою та за рахунок субсидії, тому судом першої інстанції вірно вирішено спір на підставі доказів здійснення сплати послуг, наданих позивачем.

Разом з тим до апеляційної скарги ОСОБА_1 додано свій розрахунок заборгованості, виходячи із тарифів за централізоване опалення та постачання гарячої води, вказаних у Договорі від 13 травня 2015 року, згідно з яким, сплачені суми за надані послуги збігаються із сплаченими сумами, вказаними позивачем (а.с. 5, 156).

Враховуючи наведене, розрахунок заборгованості, наданий позивачем, є належним доказом у справі.

Також судом першої інстанції вірно визначено, що строк позовної давності, про який було заявлено відповідачкою, перервався, оскільки відповідач ОСОБА_1 періодично сплачувала платежі понад необхідних до сплати щомісячних сум, що вказує на визнання нею боргу та сплату боргу за надані послуги за минулий період.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Згідно з листком-розрахунком по ОР № 40928079, у травні 2015 року до сплати ОСОБА_1 вказано позивачем 95,41 грн, а сплачено відповідачем 144,33 грн; у липні 2017 року до сплати підлягало 15,57 грн., а сплачено відповідачем 157,02 грн (а.с. 5).

Доказів того, що вказані суми відповідачем ОСОБА_1 були сплачені не в рахунок погашення заборгованості за надані позивачем послуги, а за послуги, які будуть надані у майбутньому, нею не надано. Отже, колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду, що строк позовної давності перервався, тому відсутні підстави для його застосування, а тому до стягнення підлягає вся сума заборгованості за період з листопада 2014 року до січня 2019 року.

Визначивши, що відповідач має перед позивачем заборгованість зі сплати послуг за теплопостачання та гарячу воду, суд першої інстанції вірно застосував і положення статті 625 ЦК України щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми. Інший розмір процентів договором, укладеним між сторонами, не передбачений.

Доказів на спростування розрахунку позивача з інфляційної складової боргу та трьох процентів річних відповідачем не надано, тому судом вірно стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача 3 514,43 грн інфляційних втрат у зв`язку із несплатою заборгованості відповідачем, та 974,01 грн нарахованих на суму заборгованості трьох процентів річних.

Посилання скаржниці на те, що позивачем надаються послуги неналежної якості, не підтверджені відповідними доказами, тому не є підставою для зменшення суми заборгованості за надані послуги.

Вимога в апеляційній скарзі ОСОБА_1 про розірвання Договору № 6966/4 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води не може бути розглянута судом апеляційної інстанції, оскільки не була предметом розгляду справи в суді першої інстанції.

Твердження скаржниці про безпідставну відмову у задоволенні заявленого нею відводу судді Кондрацькій Н.М., оскільки у неї існують сумніви в об`єктивності і неупередженості цієї судді через повернення Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ справи № 711/6593/15-ц на новий розгляд до суду першої інстанції, не є підставою для скасувати рішення суду, оскільки заява та мотиви ОСОБА_1 були детально розглянуті Придніпровським районним судом м. Черкаси із постановленням 20 червня 2019 року вмотивованої ухвали про відсутність підстав для відводу судді Кондрацької Н.М. від розгляду цивільної справи № 711/3099/19.

Посилання ОСОБА_1 на те, що ухвалою про відкриття провадження у справі суд першої інстанції позбавив відповідача права на подання відзиву та пред`явлення зустрічного позову у зв`язку із зазначенням неналежного позивача, є безпідставними та надуманими, оскільки відповідачу було направлено копію позовної заяви, в якій чітко вказано позивача у справі,та описка у зазначенні позивача у справі була виправлена ухвалою суду від 25 липня 2019 року.

Крім того, 14 травня 2019 року ОСОБА_1 було подано до Придніпровського районного суду м. Черкаси заяву про відвід судді Кондрацькій Н.М., яка підтверджує, що відповідач знала, що позивачем у справі є саме ПрАТ «Черкаське хімволокно» в інтересах Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» (а.с. 21).

Колегія суддів також враховує, що ОСОБА_1 02 вересня 2019 року було подано заяву про поновлення строку для подання відзиву на позовну заяву (а.с. 89), тоді як самого відзиву відповідачем так і не подано.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обгрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги ПрАТ «Черкаське акціонерне товариство «Черкаське хімволокно» в інтересах Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» є обґрунтованими та доведеними належними і допустимими доказами, тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 листопада 2019 року без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 листопада 2019 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в інтересах відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиту теплову енергіюзалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Судді Н.І. Гончар

Ю.В. Сіренко

Т.Л. Фетісова

Повний текст постанови складений 23 грудня 2019 року