Ухвала

06 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 392/459/16-ц

провадження № 61-2301ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Хопти С. Ф. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 на рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 29 вересня 2016 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 06 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до селянського (фермерського) господарства «Підкевич Микола Васильович» про стягнення коштів за використання самовільно зайнятої земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом в якому просив стягнути з селянського (фермерського) господарства «Підкевич Микола Васильович» ( далі - СФГ «Підкевич М. В.») кошти за використання самовільно занятої земельної ділянки у розмірі 45 542 грн 89 коп.

Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 26 вересня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до СФГ «Підкевич М. В.» відмовлено.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 06 грудня 2018 року вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 26 вересня 2016 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким у задоволенні вимог ОСОБА_1 до СФГ «Підкевич М. В.» відмовлено повністю.

У січні 2019 року до Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 на рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 29 вересня 2016 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 06 грудня 2018 року, у якій заявники, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять вказані судові рішення скасувати та передати справу до суду першої інстанції для продовження розгляду або ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Дослідивши матеріали касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню, виходячи з наступних підстав.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

У вказаній справі ціна позову становить 45 542 грн 89 коп., яка станом

на 1 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн ? 100 = 192 100 грн).

Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до наведених приписів ЦПК України.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Таких випадків судом не встановлено.

Посилання у касаційній скарзі про те, що справа має для заявника виняткове значення та становить фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики є безпідставними й не спростовують визначення цієї справи як малозначної.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України

суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної карги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services

v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року.

Враховуючи викладене, оскільки ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 подали касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 на рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 29 вересня 2016 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 06 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до селянського (фермерського) господарства «Підкевич Микола Васильович» про стягнення коштів за використання самовільно зайнятої земельної ділянки відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя С. Ф. Хопта