Провадження № 2/337/470/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2019 року місто Запоріжжя

Хортицький районний суд міста Запоріжжя в складі:

головуючого судді Котляр А.М.

за участю секретаря Журби Н.Ю.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка дає в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_4, до ОСОБА_2, ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_3, департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

13.11.2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою №42 в будинку №44-А по вул. Хортицьке шосе у м. Запоріжжі.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що вона є власником 1/4 частини вказаної квартири. Співвласниками квартири є ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, яким належить по 1/4 частини квартири. Після смерті колишнього чоловіка ОСОБА_6, його 1/4 частину квартири успадкували ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_2 В квартирі окрім неї зареєстровані ОСОБА_4, ОСОБА_3, відповідачі ОСОБА_2 та її син ОСОБА_5 Так, ОСОБА_2 не проживає в квартирі з грудня 2017 року, а її син ОСОБА_5 з грудня 2015 року. Особисті речі в квартирі відсутні. Вона є пенсіонером, опікуном над неповнолітньою ОСОБА_4, реєстрація відповідачів по справі в квартирі вимагає додаткової оплати за комунальні послуги. Посилаючись на положення ст.71,72 ЖК України, просить суд визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Ухвалою судді від 30.11.2018 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

28.12.2018 року ОСОБА_2 подала відзив на позов, в якому вказала, що не проживає в квартирі з червня 2018 року через те, що ОСОБА_1 вигнала її разом з дітьми з квартири. Її син ОСОБА_5 не проживає в квартирі з грудня 2016 року, оскільки виїхав за межі України, знаходиться на заробітках. Позивач в обґрунтування позову посилається на положення ст.71,72 ЖК України, проте квартира знаходиться у приватній власності, тому положення ЖК України до спірних правовідносин не застосовуються.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала позов в повному обсязі, просила його задовольнити. Пояснила, що квартира АДРЕСА_1 є трикімнатною, в ній фактично проживають вона та її онука ОСОБА_4 Відповідач ОСОБА_2 не проживає в квартирі з березня 2018 року, її син ОСОБА_5 не проживає в квартирі з грудня 2015 року. У разі якщо ОСОБА_5 повернеться в квартиру, вона його не впустить. Один раз в грудні 2015 року він приходив до квартири, коли її не було, вона змінила замки на дверях. Останній раз ОСОБА_5 був в квартирі в січні 2018 року.

В судовому засіданні ОСОБА_2 проти позову заперечила, суду пояснила, що квартиру отримав її батько ОСОБА_6, який помер в 2013 році, вона постійно в ній проживала разом с трьома дітьми. У неї тривалий конфлікт з ОСОБА_1, яка створювала їй та дітям перешкоди у проживанні в квартирі, заборонила користуватись кухнею, прибрала її посуд, відключила кабельне телебачення. Її син ОСОБА_5 з 2017 року виїхав на заробітки за межі України, іншого житла окрім спірної квартири не має. В червні 2018 року ОСОБА_1 викинула її речі з квартири, вона разом з двома дітьми була вимушена переїхати, оскільки ОСОБА_1 чинить їй перешкоди у користуванні квартирою.

ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Третя особа ОСОБА_3 пояснив, що він не проживає в спірній квартирі протягом останнього року. ОСОБА_5 не проживає в квартирі останні два роки.

Від представника третьої особи департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради надійшла заява з проханням розглядати справу за його відсутності.

Вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні правовідносини, прийшовши до наступних висновків.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_4.

30.10.2003 року ОСОБА_7 розірвала шлюб із ОСОБА_6, 20.11.2010 року уклала шлюб із ОСОБА_8, змінивши прізвище на Ушакова.

Після смерті ОСОБА_6 01.01.2013 року, спадщину прийняли його онука ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 та донька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4.

ОСОБА_4 було видано свідоцтво про право на спадщину на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1. ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину не отримала.

В квартирі зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_5

В судовому засіданні були допитані свідки, які надали наступні пояснення.

Так, свідок ОСОБА_9 пояснила, що ОСОБА_2П не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_5 з березняквітня 2018 року, вона бачила як ОСОБА_2 переїжджала. ОСОБА_5 не проживає в квартирі близько 1-2 років.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що в квартирі проживає ОСОБА_1 та її онука ОСОБА_4 ОСОБА_5 в квартирі ніколи не бачила. Вона заходила до ОСОБА_1 додому на 8 березня 2018 року, ОСОБА_2 там не було.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що ОСОБА_2 не проживає в квартирі з червня 2018 року, оскільки її вигнала з квартири ОСОБА_1 Вона бачила як ОСОБА_1 викидала речі ОСОБА_2 з квартири. ОСОБА_5 виїхав з квартири на заробітки два роки тому.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що ОСОБА_2 не проживає в квартирі з літа 2018 року, а її син виїхав з квартири рік тому.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснив, що ОСОБА_2 виїхала з квартири в червні 2018 року, він бачив як вона виносила речі з будинку.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснив, що в квартирі проживають ОСОБА_1 та ОСОБА_4 Наприкінці травня 2018 року, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був скандал, під час якого ОСОБА_1 викидала речі ОСОБА_2 з квартири. ОСОБА_5 не проживає в квартирі більше року.

В обґрунтування вимог, ОСОБА_1 посилається на положення ст. 71,72 ЖК України, відповідно яких при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Проте, як було встановлено судом, квартира АДРЕСА_1 перебуває у приватній власності, а ОСОБА_1 є однім із співвласників квартири, а тому норми ст. 71,72 ЖК України не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Заявлені позивачем вимоги підлягають вирішенню на підставі положень статті 405 ЦК України, відповідно якої члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

З пояснень сторін та свідків судом було встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виник триваючий конфлікт з приводу користування квартирою. Позивач наполягала на тому, що ОСОБА_2 не проживає в квартирі з березня 2018 року, згідно пояснень відповідача вона не проживає там з червня 2018 року. Проте, враховуючи, що із даним позовом ОСОБА_1 звернулась в листопаді 2018 року, для визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою, має бути встановленим факт того, що ці особи не проживають без поважних причин щонайменше з листопада 2017 року.

Оскільки судом достовірно встановлено, що ОСОБА_2 проживала у спірній квартирі на початку 2018 року, відсутні підстав для визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Відповідач ОСОБА_5 згідно пояснень сторін та свідків постійно проживав у вказаній квартирі, приблизно у 2017 році він виїхав у звязку із роботою за межі України, після чого не повертався, іншого місця проживання в Україні не має. Суд вважає це поважною причиною відсутності ОСОБА_5 в житловому приміщенні.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки ОСОБА_1 не доведено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 добровільно виїхали більше року з квартири АДРЕСА_1 та не проживають в ній без поважних причин.

На підставі викладеного, керуючись ст. 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_6, РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_2) відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя: А.М. Котляр