Справа №720/1757/19
Провадження № 2/720/790/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2019 року м. Новоселиця

Новоселицький районний суд Чернівецької області в складі головуючого судді Вівчар Г.А., за участю секретаря судового засідання Факащук А.П.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження з викликом сторін відкритому судовому засіданні в м. Новоселиця цивільну справу за позовною заявою Чепіга Дмитра Олексійовича в інтересах Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 ,

- про стягнення кредитної заборгованості, -

встановив:

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення боргу за договором кредиту, в якій зазначив, що 07 вересня 2016 року ОСОБА_1 отримала кредит від АТ КБ «Приватбанк» в розміри 6228 грн. 50 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється відповідно до договору починаючи з 1 по 25 число кожного місяця.

Підписанням цієї заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає укладений між ним та банком Договір про надання банківських послуг.

Станом на 15 липня 2019 року по даному договору кредиту утворилась заборгованість в загальній сумі 24703 грн. 22 коп. яка складається з 6228.50 грн. заборгованість за кредитом, 2343.64 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 7972.48 грн. заборгованість за пенею та комісією, 8158 грн.60 коп. штраф відповідно до п.п.2.2 Генеральної угоди.

Представник позивача просить суд стягнути з відповідача суму боргу за договором кредиту в розмірі 24703 грн. 22 коп. і судові витрати в розмірі 1921 гривень.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Ухвалою судді від 06 вересня 2019 у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Ухвалою суду від 02 жовтня 2019 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 02 грудня 2019 року у відповідності до вимог ч.5 ст.279 ЦПК України суд вирішив в подальшому справу розглянути з повідомленням (викликом) сторін.

В судовому засіданні представник позивача не з`явився, однак направив до суду клопотання про проведення судового засідання без його участі, позов підтримує в повному обсязі, не заперечує, щодо винесення по справі заочного рішення.

Відповідач будучи належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилась але подала до суду заяву про визнання позову частково та не заперечує проти його задоволення.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ч.4 ст.206 ЦПК України).

Суд оцінивши докази по справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом вважає, що визнання відповідачем позову суперечить закону а тому вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Наданими стороною позивача доказами до позовної заяви суд встановив, що Анкету-заяву на приєднання до Умови та Правила надання банківських послуг в «ПриватБанку» відповідач підписала 08 липня 2009 року у якій висловила свою згоду, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта та Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять між ним та Банком договір про надання банківських послуг. У заяві зазначено про ознайомлення з вказаними Умовами і Правилами, а також Тарифами банка, які були надані йому у письмовому вигляді. До цієї Заяви додається Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», який не підписаний сторонами договору кредиту.

Генеральною угодою про реструктуризації боргу та приєднання до правил надання банківських послуг яка підписана представником банку та відповідачем ОСОБА_1 встановлено, що відповідач визнає відповідно до п.1.1.2 заборгованість по договору кредиту в сумі 7008.5 грн., п.1.3.2 передбачено, що вся заборгованість на наступний день з дня повернення кредиту (2-їй день), рахується простроченою. П.1.3.3. зазначено, що на наступний день повернення кредиту (2-їй день) позичальник виплачує Банку штраф в розмірі 8158.60 грн. по Договору.

П.2.1 Банк надає позичальнику кредит в сумі 6228.5 грн. строком на 12 місяців з 07 вересня 2016 року по 30 вересня 2017 року, шляхом перерахунку грошей на кредитну картку під 1.08% в місяць на суму остатку заборгованості по Кредиту.

Відповідно до наданого розрахунку по кредитному договору №б/н від 07 вересня 2016 року станом на 15 липня 2019 року по даному договору кредиту утворилась заборгованість в загальній сумі 24703 грн. 22 коп. яка складається з 6228.50 грн. заборгованість за кредитом, 2343.64 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 7972.48 грн. заборгованість за пенею та комісією, 8158 грн.60 коп. штраф відповідно до п.п.2.2 Генеральної.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У Генеральній угоді від 07 вересня 2016 року підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені,штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Крім того у заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк обґрунтовуючи свої вимоги про погашення кредиту посилається на Витяг із Умов та правил надання банківських послуг затверджені Наказом від 06 березня 2010 року №СП-2010-256.

При цьому матеріали позовної заяви не містять інформації та підтверджень, що саме ці умови з Умов та Генеральної угоди розумів відповідач і погодився з ними, підписуючи 08 липня 2009 року Анкету заяву та 07 вересня 2016 року Генеральну угоду про реструктуризацію боргу по договору кредиту, що дані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки. Оскільки у Генеральній угоді від 07 вересня 2016 року підписану обома сторонами не передбачено стягнення неустойки (пені, штрафів). Сторонами узгоджено повернення тіла кредиту у п. 1.1.2 Генеральної угоди та процентів за користування кредитом. П.1.3.3. Генеральної угоди передбачає сплату фіксованої суми штрафу в розмірі 8158.60 грн..

Відповідно до ст..549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

За положеннями ст..61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст..549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Як вбачається з правових позицій, викладених в постановах Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15, від 11 жовтня 2017 року по справі № 6-1374 цс17, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Вказані вище правові позиції Верховного Суду України є обов`язковими для загальних судів під час розгляду справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17 Провадження №14-13ці19.

Враховуючи наведене, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за пенею та комісією оскільки вона не передбачена умовами Генеральної угоди та при одночасному стягненню з відповідача штрафу.

Отже, відповідно до Анкети заяви та підписаної Генеральної угоди підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 6228.50 - заборгованість за кредитом, 2343 грн. 64 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, та 8158 грн. 60 коп. - штраф відповідно до п.1.3.3. Генеральної угоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Платіжним дорученням №PROM7B2SXL від 17 липня 2019 року позивачем сплачено судовий збір в сумі 1921 грн.

Суд вважає, що підлягає стягненню з на користь позивача понесені витрати на сплату судового збору в сумі 1921 грн..

Керуючись ст.ст. 4, 7, 12, 13, 80, 82, 141, 245, 246, 258-273, 274-279,280, 354 ЦПК України, і на підставі ст.ст.554,610,611, 612,625,1054 ЦК України, суд,

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 на користь АТ Комерційний Банк «Приватбанк» заборгованість за договором кредиту в сумі 16730 грн. 74 коп. ( шістнадцять тисяч сімсот тридцять грн. 74 коп..).

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 понесені судові витрати в сумі 1921 грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна грн..).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Чернівецької області через Новоселицький районний суд Чернівецької області в 30-денний строк з дня проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: Вівчар Г.А.