Постанова

Іменем України

18 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 635/5796/14-ц

провадження № 61-2421св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.,

суддів: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк»,

відповідач 1 - ОСОБА_1 ,

відповідач 2 - ОСОБА_2 ,

відповідач 3 - ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 05 березня 2018 року в складі судді Караченцева І. В. та постанову Харківського апеляційного суду від 19 грудня 2018 року в складі колегії суддів: Овсяннікової А. І., Коваленко І. П., Сащенко І. С.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2014 року публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , у якому з урахуванням заяв про уточнення позовних вимог просило:

- у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 28 травня 2013 року № 08/13/0271 у розмірі 650 206 грн 66 коп. звернути стягнення на житловий будинок та земельну ділянку, площею 0,1112 га, по АДРЕСА_1 , шляхом примусового продажу з прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження»;

- стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором від 28 травня 2013 року № 08/13/0271 у розмірі 650 206 грн 66 коп.;

- виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з житлового будинку по АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Позов мотивовано тим, що28 травня 2013 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 08/13/0271, за умовами якого відповідач отримала кредит у сумі 400 000 грн строком до 27 вересня 2029 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 18,2 % річних.

28 травня 2013 року з метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між банком та позичальником укладено договір іпотеки № 08/13/0271-3, за умовами якого остання передала в іпотеку ПАТ АБ «Укргазбанк» житловий будинок та земельну ділянку, площею 0,1112 га, по АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_1 на праві власності.

Того ж дня в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 08/13/0271-1, за умовами якого поручитель несе солідарну відповідальність перед кредитором.

Оскільки позичальник не виконує умови кредитного договору, не дотримується щомісячного графіку погашення кредиту, не у повному обсязі проводить погашення процентів за користування кредитними коштами, у ПАТ АБ «Укргазбанк» відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України виникло право дострокового звернення суми заборгованості у розмірі 650 206 грн 66 коп., яка складається з строкової заборгованості за кредитом у розмірі 377 727 грн 07 коп., простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 20 144 грн 33 коп., заборгованості за процентами за період з 01 квітня 2017 року по 27 квітня 2017 року в розмірі 5 505 грн 55 коп., простроченої заборгованості за процентами у розмірі 242 825 грн 71 коп. та штрафу в розмірі 4 004 грн за невиконання умов договору щодо страхування предмету іпотеки.

26 жовтня 2015 року ПАТ АБ «Укргазбанк» направило відповідачам, які зареєстровані у житловому будинку по АДРЕСА_1 , вимогу про добровільне виселення, яка залишилась невиконаною останніми.

Посилаючись на вищевикладене, ПАТ АБ «Укргазбанк» просило задовольнити позовні вимоги.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 05 березня 2018 року, з урахуванням ухвал цього ж суду від 07 травня 2018 року та від 17 серпня 2018 року про виправлення описок, позов задоволено. В рахунок погашення заборгованості відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором від 28 травня 2013 року № 08/13/0271 у сумі 650 206 грн 66 коп., яка складається із: строкової заборгованості по кредиту - 377 727 грн 07 коп., простроченої заборгованості по кредиту - 20 144 грн 33 коп., заборгованості за процентами 242 825 грн 71 коп., штраф за невиконання умов кредитного договору та договору іпотеки щодо страхування предмету іпотеки у сумі 4 004 грн, звернуто стягнення на житловий будинок, житловою площею 68,30 кв. м, загальною площею 124,90 кв. м, який знаходиться по АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_1 шляхом примусового продажу з прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною не нижче 409 000 грн. В рахунок погашення заборгованостіОСОБА_1 за кредитним договором від 28 травня 2013 року № 08/13/0271 у сумі 650 206 грн 66 коп., яка складається із: строкової заборгованості по кредиту - 377 727 грн 07 коп., простроченої заборгованості по кредиту - 20 144 грн 33 коп., заборгованості за процентами 242 825 грн 71 коп., штраф за невиконання умов кредитного договору та договору іпотеки щодо страхування предмету іпотеки у сумі 4 004 грн, звернуто стягнення на земельну ділянку, кадастровий номер :00:002:0001, площею 0,1112 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_1 шляхом примусового продажу з прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною не нижче 231 000 грн 00 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором від 28 травня 2013 року № 08/13/0271 у сумі 650 206 грн 66 коп.,яка складається із: строкової заборгованості по кредиту - 377 727 грн 07 коп., простроченої заборгованості по кредиту - 20 144 грн 33 коп., заборгованості за процентами поточна за період з 01 квітня 2017 року - 27 квітня 2017 року - 5 505 грн 55 коп., простроченої заборгованості за процентами 242 825 грн 71 коп., штраф за невиконання умов кредитного договору та договору іпотеки щодо страхування предмету іпотеки в сумі 4 004 грн 00 коп. Виселено з житлового будинку, житловою площею 68,30 кв. м, загальною площею 124,90 кв. м, який знаходиться по АДРЕСА_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 без надання іншого житлового приміщення. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що умови кредитного договору від 28 травня 2013 року № 08/13/0271 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не виконано, а тому наявні правові підстави для стягнення заборгованості. Встановивши, що в іпотеку передано житловий будинок, придбаний за рахунок кредитних коштів, місцевий суд дійшов висновку про виселення відповідачів без надання їм іншого постійного житла.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Харківського апеляційного суду від 19 грудня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_5 , залишено без задоволення, рішення Харківського районного суду Харківської області від 05 березня 2018 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову. При цьому суд апеляційної інстанції встановивши, що вартість житлового будинку, придбаного позичальником, становить 728 000 грн, з яких 400 000 грн ОСОБА_1 сплачено за рахунок отриманих кредитних коштів, дійшов висновку, що без отримання такого кредиту придбання нерухомості не вбачалось можливим. Відсутні підстави для висновку, що предмет іпотеки придбано не за кредитні кошти.

у зв`язку з чим відсутні підстави вважати, що предмет іпотеки придбано за кредитні кошти.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У січні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить частково скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду.

Касаційна скарга мотивована тим, що кредитний договір від 28 травня 2013 року № 08/13/0271, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ АБ «Укргазбанк», є нікчемним, оскільки у статуті позивача не передбачено право банку займатись таким видом діяльності як кредитування. Суди не врахували, що відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку його вартість та вартість земельної ділянки, які є предметом іпотеки, становить 728 000 грн, у зв`язку з чим вказана нерухомість придбана не лише за кредитні кошти, а тому відсутні правові підстави для виселення відповідачів.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу та узагальнення його доводів

У липні 2019 року ПАТ АБ «Укргазбанк» подало до суду касаційної інстанції відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Відзив мотивовано тим, що виключно банкам дозволяється надавати банківські послуги, зокрема, кредитування, що спростовує доводи касаційної скарги ОСОБА_2 про нікчемність кредитного договору від 28 травня 2013 року № 08/13/0271. Факт придбання житлового будинку за рахунок кредитних коштів підтверджується матеріалами справи, зокрема, кредит ОСОБА_1 надавався ПАТ АБ «Укргазбанк» за програмою «Житло в кредит»; в кредитному договорі від 28 травня 2013 року № 08/13/0271 встановлено домовленість сторін про надання кредитних коштів саме на придбання житлового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1 .

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 18 червня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі і витребувано цивільну справу № 635/5796/14-ц з суду першої інстанції.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У липні 2019 року вказана справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 11 грудня 2019 року справу за позовом ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, призначено до розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що28 травня 2013 року між ПАТ АБ «Украгазбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 08/13/0271, за умовами якого відповідач отримала кредит у сумі 400 000 грн строком до 27 вересня 2029 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 18,2 % річних.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 28 травня 2013 року між ПАТ АБ «Украгазбанк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки № 08/13/0271-3, за умовами якого ОСОБА_1 передала в іпотеку належні їй житловий будинок та земельну ділянку по АДРЕСА_1 .

Того ж дня в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 08/13/0271-1, за умовами якого поручитель несе солідарну відповідальність перед кредитором.

Оскільки ОСОБА_1 допустила порушення взятих на себе зобов`язань, станом на 27 квітня 2017 року утворилась заборгованість у розмірі 646 202 грн 66 коп., яка складається з: з строкової заборгованості за кредитом у розмірі 377 727 грн 07 коп., простроченої заборгованості за кредитому розмірі 20 144 грн 33 коп., заборгованості за процентами за період з 01 квітня 2017 року по 27 квітня 2017 року в розмірі 5 505 грн 55 коп., простроченої заборгованості за процентами в розмірі 242 825 грн 71 коп. та штрафу в розмірі 4 004 грн за невиконання умов договору щодо страхування предмету іпотеки.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати достроково повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Умовами кредитного договору від 28 травня 2013 року № 08/13/0271, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ АБ «Украгазбанк», погоджено строк його дії - по 27 вересня 2029 року.

Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що 17 березня та 22 травня 2014 року ПАТ АБ «Украгазбанк» направляло ОСОБА_1 . ОСОБА_2 претензії про дострокове повернення кредиту.

26 жовтня 2015 року позивач направляв відповідачам претензію (вимогу) про добровільне виселення з житлового будинку АДРЕСА_1 , з якої вбачається, що позичальнику неодноразово банком надсилались претензії про повернення заборгованості по кредиту з проханням сплатити суму заборгованості за простроченими та поточними нарахуваннями по кредиту і процентам.

Суд апеляційної інстанції, задовольняючи позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, що належить позичальнику, та стягнення з поручителя кредитної заборгованості, яка утворилась станом на 27 квітня 2017 року, не врахував, що такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки.

Отже, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та стягнення пені припиняється.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вказані висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та справі № 310/11534/13-ц (провадження № 154цс18).

З огляду на викладене, апеляційний суд, звертаючи стягнення на предмет іпотеки, та стягуючи заборгованість, у розмірі 377 727 грн 07 коп., яка складається, зокрема, із заборгованості за процентами за період з 01 квітня 2017 року по 27 квітня 2017 року в розмірі 5 505 грн 55 коп. та простроченої заборгованості за процентами в розмірі 242 825 грн 71 коп., не дав оцінки тому факту, що вперше звертаючись з вимогою 17 березня 2014 року, ПАТ АБ «Украгазбанк» використало право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту та змінило строк дії основного зобов`язання.

Крім того, за змістом статті 40 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Особи, які проживають у зазначених приміщеннях на умовах договору найму (оренди), не підлягають виселенню, якщо: договір найму (оренди) був укладений до моменту укладення іпотечного договору і про наявність такого договору було доведено до відома іпотекодержателя або такий договір був зареєстрований у встановленому законом порядку; договір найму (оренди) був укладений після укладення іпотечного договору за згодою іпотекодержателя.

Відповідно статті 109 Житлового кодексу України (далі - ЖК України), виселенняіз займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Верховний Суд України у постанові від 22 червня 2016 року у справі № 6-197цс16 зробив правовий висновок, згідно з яким за змістом частини другої статті 40 Закону № 898-IV та частини третьої статті 109 ЖК УРСР (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону № 898-IV,так і норма статті 109 ЖК УРСР.

До аналогічного правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц .

В усталеній практиці Верховного Суду України при розгляді вказаної категорії справ, у тому числі й у постановах від 22 червня 2016 року у справі № 6-197цс16, від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1731цс16, роз`яснено порядок застосування статті 40 Закону № 898-IVта статті 109 ЖК УРСР. Зазначено, що частина друга статті 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Зроблено висновок про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону № 898-IV, так і норма статті 109 ЖК УРСР.

Суд апеляційної інстанції, задовольняючи позовні вимоги про виселення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 з житлового будинку по АДРЕСА_1 , виходив з того, що вартість житлового будинку та земельної ділянки, придбаного позичальником, становить 728 000 грн, з яких 400 000 грн ОСОБА_1 сплачено за рахунок отриманих кредитних коштів.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо придбання нерухомості частково за власні кошти, апеляційний суд зазначив, що без отримання ОСОБА_1 кредитних коштів придбання житлового будинку не вбачалось можливим, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати, що предмет іпотеки придбано не за кредитні кошти.

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду враховує, що матеріали справи не містять відомостей про вартість житлового будинку станом на день його придбання ОСОБА_1 , а тому висновок апеляційного суду ґрунтується на припущеннях.

Таким чином, без встановлення судом вартості придбаного будинку, висновок апеляційного суду про його придбання лише за рахунок отриманих кредитних коштів, наслідком чого є виселення відповідачів без надання їм іншого житлового приміщення, є передчасним.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

За приписами частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

За змістом статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

З метою забезпечення завдання цивільного судочинства, а саме щодо забезпечення справедливого розгляду справи, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвалене у справі судове рішення суду апеляційної інстанції - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Харківського апеляційного суду від 19 грудня 2018 рокускасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. О. Кузнєцов

Судді : В. С. Жданова

В. М. Ігнатенко

В. А. Стрільчук

М. Ю. Тітов