_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/758/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2019 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Коваленко О.Б.,

за участю секретаря Маценко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , 3-я особа без самостійних вимог щодо предмета спору - СТ «Шляховик», про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва,

ВСТАНОВИВ:

Одеська міська рада звернулася з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , 3-я особа без самостійних вимог щодо предмета спору - СТ «Шляховик», про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва, в якому проситьзобов`язати ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), звільнити земельну ділянку шляхом приведення об`єкта самочинного будівництва до попереднього стану, загальною площею 109,37 кв.м., житловою площею 35,6 кв.м., відповідно до технічної документації (технічний паспорт, виготовлений КП «БТІ ОМР» від 03.08.2001 року), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник позивача посилається на те, що відповідно до акту № 000497 управління ДАБК Одеської міської ради в період з 26.04.2018 по 14.05.2018 року проведено перевірку дотримання суб`єктами містобудування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил на об`єкті будівництва: будівництво будівлі розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . З даного акту вбачається, що розпочато будівельні роботи з реконструкції садового будинку шляхом влаштування стовбчастого фундаменту та металевого каркасу загальними габаритними розмірами 7,2 х 9 метрів. Також в ході зазначеної перевірки встановлено, що на підставі договорів купівлі-продажу від 12.10.2017 року за №№ 2476, 2478 громадянам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності в рівних частках по 1/2 кожному належав садовий будинок загальною площею 13 кв.м, який в цілому складається з садового будинку під літ. «А», літньої кухні під літ. «Б», навісу літ. «В», туалету літ. «Г», №1-2, - огородження, за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, за матеріалами перевірки зазначений садовий будинок розташований на земельній ділянці загальною площею 649 кв.м, площа будинку становить 14,45 кв.м., збудований у 1964 році. Згідно із п. 7 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого постановою КМУ від 13.04.2011 року № 466 (далі - Порядок № 466) реконструкція, реставрація або капітальний ремонт об`єктів будівництва без зміни зовнішніх геометричних розмірів їхніх фундаментів у плані, реконструкція або капітальний ремонт автомобільних доріг, залізничних колій, ліній електропередачі, зв`язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій у межах земель їх розміщення, а також комплексна реконструкція кварталів (мікрорайонів) застарілого житлового фонду і нове будівництво об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури відповідно до містобудівної документації на замовлення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування на відповідних землях державної чи комунальної власності можуть здійснюватися за відсутності документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою.

В повідомленні про початок виконання будівельних робіт від 14.03.2018 року № ОД 64 замовниками будівництва ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . зазначено, що реконструкція садового будинку здійснюється ними без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані, а відтак така обставина надає їм право проводити такі роботи за відсутності документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою. Проте, загальна площа після реконструкції садового будинку становить 109,37 кв.м.

Відтак, відповідачами надано недостовірні дані, а тому посилання в декларації про готовність до експлуатації об`єкту на п. 7 Порядку № 466, є хибним та таким, що не відповідає дійсним обставинам, які підтверджуються матеріалами перевірки,

14.05.2018 року головним спеціалістом інспекційного відділу № 1 управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради Заїченко Світланою Анатоліївною складено протокол про адміністративне правопорушення відносно гр. ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення шляхом здійснення самочинного будівництва, відповідальність за яке передбачена ч. 5 ст. 96 КУпАП, Також гр. ОСОБА_1 було повідомлено про розгляд справи стосовно вчинення ним адміністративного правопорушення 25.05.2018 року о 12:25 год., в приміщенні управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради за адресою: 65009, м. Одеса, вул. Черняховського 6, каб. 320.

Того ж дня зазначеною посадовою особою гр. ОСОБА_1 видано припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, відповідно до якого зобов`язано усунути порушення вимог містобудівного законодавства у термін до 14.06.2018 року шляхом отримання вихідних даних на проектування проектної документації та проведення її шляхом експертизи або приведення об`єкта до попереднього стану, а також зупинення виконання будівельних робіт з 14.05.2018 року, який було отримано гр. ОСОБА_1 , про що свідчить власний підпис.

25.05.2018 року постановою № 325/18 по справі про адміністративне правопорушення було встановлено факт здійснення гр. ОСОБА_1 самочинного будівництва як за відсутності документів, що надають право на проведення будівельних робіт, так і документів, які, відповідно до закону, посвідчують речові права на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1. Цією ж постановою гр. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 96 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 200 грн.

На розгляд справи про адміністративне правопорушення гр. ОСОБА_1 не з`явився, у зв`язку з чим зазначена постанова була надіслана гр. ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку ПАТ «Укрпошта». В подальшому управлінням державного архітектурно - будівельного контролю Одеської міської ради (далі - Управління ДАБК) на підставі наказу від 22.05.2018 року № 01-12/122ДАБК скасовано право на виконання будівельних робіт, набутого на підставі поданого повідомлення про початок будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками від 14.03.2018 року № ОД 64.

Надалі головним спеціалістом управління державного архітектурно- будівельного контролю Одеської міської ради Заїченко С.А. в період з 23.05.2018 року по 04.06.2018 року року було проведено перевірку дотримання суб`єктом містобудування гр. ОСОБА_1 вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил на об`єкті реконструкції садового будинку за вищевказаною адресою про що складено акт № 000670 щодо невиконання припису від 14.05.2018 року про зупинення підготовчих та будівельних робіт, результатом якої стало підтвердження порушення з боку відповідачів містобудівного законодавства України та здійснення ними самочинного будівництва.

За результатами проведеної перевірки Управлінням ДАБК на підставі наказу від 12.06.2018 року № 01-13/139ДАБК скасовано реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 25.04.2018 року. № ОД 92.

Крім іншого, відповідно до копії технічного паспорту, наданого КГЇ «БТІ» Одеської міської ради, станом на 03.08.2001 року загальна площа садового будинку, відображеному під літ. А, становить 13 кв.м.

Згідно з відомостями, наданими департаментом комунальної власності Одеської міської ради від 08.08.2018 року № 1554 вих., рішень щодо відведення у власність або користування земельної ділянки Одеською міською радою за вищезазначеною адресою не приймалось. Таким чином, земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 -самовільно зайнята гр. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , підлягає звільненню шляхом приведення об`єкта самочинного будівництва до попереднього стану згідно з технічною документацією (технічним паспортом, виготовленим КП «БТІ ОМР» від 03.08.2001 року) за рахунок відповідачів.

Представник позивача у судовому засіданні просив позовні вимоги задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у відзиві на позов пояснили, що відповідно до договору купівлі-продажу від 20.10.2017 року, укладеного між ОСОБА_1 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , придбали у спільну часткову приватну власність садовий будинок АДРЕСА_1. Відповідно до Статуту СТ «Шляховик» ОСОБА_2 стала членом кооперативу та їй передано в користування земельну ділянку АДРЕСА_1 . Скориставшись правом на реконструкцію належного їм нерухомого майна у вигляді садового будинку АДРЕСА_1, відповідачі провели його реконструкцію, для чого належним чином виконали всі законодавчі вимоги, які стосуються цієї процедури, а саме: зареєстровано повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (CCI) №ОД64 від 14.03.2018 року з реконструкції садового будинку без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані; 25.04.2018 року зареєстровано декларацію №ОД 92 про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (CCI) з реконструкції садового будинку без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані; зареєстровано право власності на відповідачів на реконструйовану нерухомість та виготовлено новий технічний паспорт. Просили відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник відповідачів адвокат Чирка О. О. у судовому засіданні підтримала дану позицію, просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник 3 особи без самостійних вимог щодо предмета спору - СТ «Шляховик» - заперечував проти задоволення позовних вимог, вважаючи їх необґрунтованими.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

У судовому засіданні встановлено, що 20.10.2017 року відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу придбали у приватну спільну часткову власність садовий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до Статуту СТ «Шляховик» ОСОБА_2 стала членом кооперативу, та їй передано в користування земельну ділянку АДРЕСА_1 . (довідка від 07 листопада 2018 року)

Дачно-будівельний кооператив Садове товариство «Шляховик» створений в 1955 році, статут Товариства зареєстровано рішенням Одеського міськвиконкому 10.11.1955 року №1275, перереєстровано рішенням Київського райвиконкому м.Одеси від 01.06.1988 року №524, перереєстровано Виконкомом Одеської міської ради р/н 496 13.01.2000 року та видано Свідоцтво про державну реєстрацію дачно- будівельного кооперативу Садове товариство «Шляховик».

Відповідно до п.1.3. Статуту (в редакції 1999 р.) ДБК СТ «Шляховик» - садове товариство об`єднує 81-го користувача земельними ділянками, наданими рішенням Одеського міськвиконкому 10.11.1955 року №1275.

Відповідно до рішення Одеського міськвиконкому 10.11.1955 року №1275 ДБК СТ «Шляховик» надано у безстрокове користування землі під колективне та індивідуальне садівництво по береговій лінії в районі дому відпочинку «Письменників» до с.Чорноморка.

Вказане рішення ніким не змінено, не скасоване та не визнано судом недійсним, отже ДБК СТ «Шляховик» - є повноправним користувачем земельних ділянок, відведених під колективне та індивідуальне садівництво по береговій лінії в районі дому відпочинку «Письменників» до с.Чорноморка.

До 2000 року земельна ділянка АДРЕСА_1 використовувалась ОСОБА_10

З 02.07.2000 року земельна ділянка АДРЕСА_1 передана в користування ОСОБА_9 як новому члену кооперативу СТ «Шляховик» відповідно до рішення №80 від 29.08.2000р. Президіуму ради об`єднань садівничих товариств Київської районної адміністрації виконавчого комітету міської ради народних депутатів. На вказаній ділянці знаходився садовий будинок, що належав ОСОБА_9 , та згідно з даними технічного паспорту від 2001 року на садовий будинок по АДРЕСА_1 у фактичному користуванні власника будівлі перебувала земельна ділянка площею 649 кв.м.

Відповідно до заяви ОСОБА_2 , її, як нового власника частини нерухомості, було прийнято в члени ДБК СТ «Шляховик» та передано земельну ділянку в користування. Відповідно до даних технічного паспорту від 03.05.2018 року - земельна ділянка у фактичному користуванні складає 604 кв.м.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - є користувачами земельної ділянки АДРЕСА_1, земля їм надана для садівництва та обслуговування садового будинку.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як власники садового будинку, та ОСОБА_2 як член кооперативу та користувачі земельної ділянки - використовують землю за цільовим призначенням, виконують всі положення Статуту СТ «Шляховик», не порушують прав кооперативу та прав сусідів.

Права позивача на спірну земельну ділянку відповідачами не порушені з огляду на таке.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Виходячи з прохальної частини позовної заяви, позивач просить суд зобов`язати відповідачів звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, що розташована по АДРЕСА_1 , яка належить на праві комунальної власності Одеській міській раді.

Отже, звертаючись до суду з позовом про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, позивач у справі має у першу чергу довести факт самовільного зайняття конкретної земельної ділянки, яка має ознаки, що ідентифікують її по відношенню до інших земельних ділянок.

За змістом статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Згідно статті 120 ЗК України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право користування на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником або користувачем земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Такий висновок викладений в постанові ВСУ від 13.04.2016 року.

Згідно з ст.1 Закону України „Про державний контроль за використанням та охороною земель" самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності зчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Як вбачається з вищевикладеного, СТ «Шляховик» - є належним безстроковим користувачем вказаної землі, надав її правомірно і законно колишньому власнику нерухомості ОСОБА_9 , та згодом передав члену кооперативу - відповідачу - в користування.

Частина 1 статі 16 Цивільного кодексу України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із пунктом 4 частини 2 статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відновлення становища, яке існувало до порушення.

Частиною 4 статі 376 ЦК передбачено, що якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Частиною 2 статті 152 Земельного кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно із пунктами "б", "д" частини 3 статті 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, застосування інших, передбачених законом, способів.

Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку, зокрема у визначений спосіб, є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства - без оформлення права користування, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо).

Відповідне твердження викладено в правових позиціях з цього приводу (пункт 13 постанови Верховного Суду від 20.03.2018 у справі № 910/1016/17, пункт 12 постанови Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 914/1521/17, пункт 10 постанови Верховного Суду від 29.05.2018 у справі № 915/101/15).

Відповідач не зазначає розташування реконструйованого на спірній земельній ділянці, яке порушує право позивача, а відповідачі в свою чергу надають суду докази реєстрації та видачі відповідачам документів щодо права власності на нерухоме майно, а також вчинення дій щодо надання відповідної земельної ділянки відповідачам у користування.

Вказані дії свідчать про реалізацію власниками нерухомого майна свого права на одержання земельної ділянки в користування, необхідну для його обслуговування, Виходячи з приписів ст. 377 Цивільного кодексу України та ст. 120 Земельного кодексу України, ставши власниками будівлі на підставі Договорів купівлі-продажу, відповідачі правомірно ініціювали одержання спірної земельної ділянки у користування.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Ст. 321 Цивільного кодексу України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні

Порядок будівництва нерухомого майна врегульовано відповідними нормативними актами, а саме: Земельним кодексом; ЦК; законами: «Про основи містобудування», «Про регулювання містобудівної діяльності», «Про архітектурну діяльність», «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», «Про охорону навколишнього природного середовища», «Про екологічну експертизу», «Про охорону культурної спадщини».

Згідно з ч.7 ст.376 ЦК в разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.

Відповідно до ч.ч.І, 2 ст.376 ЦК житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належного проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Відповідачі здійснили реконструкцію власного садового будинку за наявності земельної ділянки в користуванні, за наявності відповідного проекту, де вказано, що площа нерухомості після проведення реконструкції зміниться до 109,37 кв.м., реконструйована будівля відповідає будівельним нормам та правилам, не порушує права інших осіб, а тому не є самочинно збудованою.

Ч. 1 ст. 16 ЦК України встановлює, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу

Згідно з ч.3 ст.12 та ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1, 2, ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішенням.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем не представлено обґрунтованої позиції у справі, підтвердженої переконливими доказами; позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 13, 76-81, 263-265, 273, 354 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , 3-я особа без самостійних вимог щодо предмета спору - СТ «Шляховик», про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва за адресою: АДРЕСА_1, та приведення до попереднього стану - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Одеської області протягом 30 днів з дати його проголошення.

Повний текст рішення суду буде складено у строк до 31 березня 2019 року включно.

Суддя Коваленко О. Б.