Провадження № 2/522/145/19
У Х В А Л А

11 січня 2019 року Суддя Приморського районного суду м. Одеси Домусчі Л.В., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 Фарук до ПрАТ «Страхова компанія «Галицька», третя особа ОСОБА_2, про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП,-

в с т а н о в и в:

До Приморського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 Фарук до ПрАТ «Страхова компанія «Галицька», третя особа ОСОБА_2, про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Ухвалою суду від 12.12.2018 року позову ОСОБА_1 було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позову, а саме сплати судового збору в розмірі 1000,00 грн. та повідомлення суду реєстраційного номеру облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі) позивача та третьої особи.

До суду 09.01.2018 року надійшла заява від представника позивача адвоката ОСОБА_3, згідно якої представник зазначив, що позивач не є громадянином України та має видану в законному порядку посвідку на тимчасове проживання ТР №061098 від 11.11.2013 року, видану органом 5901, копію якої долучив до позову.

Стосовно вимог щодо сплати судового збору представник позивача посилався на те, що позовна заява подана у порядку та на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», між позивачем та відповідачем страховою компанією виникли правовідносини на підставі договору страхування, який був укладений на користь позивача особою винною у завданні шкоди, а тому вважає, що судовий збір за подання даного позову не сплачується.

Дослідивши матеріали позову суд приходить до наступного висновку.

Статтею 175 Цивільного процесуального кодексу України визначені основні вимоги до позовної заяви, які мають бути дотримані особами, які звертаються до суду за захистом своїх прав та інтересів шляхом пред'явлення позову до суду.

Згідно ч. 3 ст. 175 Цивільного процесуального кодексу України, позовна заява повинна містити, зокрема, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі).

Із матеріалів позову та доданих до них документів вбачається, що позивач є громадянином ОСОБА_4 та має посвідку на тимчасове проживання ТР №061098 від 11.11.2013 року, видану органом 5901, строком до 15.07.2020 року.

У відповідності до ст. 15 Податкового кодексу, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно положень ст. 63 (п.63.5) Кодексу, всі фізичні особи - платники податків та зборів реєструються у контролюючих органах шляхом включення відомостей про них до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків у порядку, визначеному цим Кодексом.

У відповідності до п.1 розділу ІІ Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.09.2017 № 822, усі фізичні особи - платники податків та зборів реєструються у контролюючих органах шляхом включення відомостей про них до Державного реєстру у порядку, визначеному цим Положенням.

Облік фізичних осіб - платників податків ведеться у Державному реєстрі за реєстраційними номерами облікової картки платника податків, а осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган, ведеться в окремому реєстрі Державного реєстру за прізвищем, імям, по батькові (за наявності), серією та/або номером діючого паспорта громадянина України без використання реєстраційного номера облікової картки платника податків (до паспортів зазначених осіб вноситься відмітка, яка свідчить про наявність права здійснювати будь-які платежі за серією та/або номером паспорта).

Отже, виходячи з викладеного, суд вбачає, що усі громадяни (як резиденти, так і нерезиденти), які сплачують податки та збору, мають реєстраційний номер облікової картки платника податків або ж відповідну відмітку в діючому паспорті у разі відмові від отримання реєстраційного номеру облікової картки платника податків.

Між тим на виконання вказаних вимог Закону, ні позивач, ні його представник на виконання вимог ухвали суду від 12.12.2018 року не повідомили суду реєстраційний номер облікової картки платника податків або паспортні дані з відміткою про відсутність РНОКПП позивача та третьої особи.

Також, відповідно до ч. 4 ст. 177 Цивільного процесуального кодексу України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єктів та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору, регулюються положеннями Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем, сплачується судовий збір в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (704,80 грн.) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (704,80 грн.).

Отже, виходячи із предмету позову, позивачу необхідно було сплатити судовий збір у розмірі 1000, 00 грн. (одна тисяча гривень 00 копійок).

Разом із тим, в ухвалі суду від 12.12.2018 року судом була надані оцінка твердженням представника позивача стосовно того, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів».

Суд враховує, що вимог ОСОБА_1, з якими він звернувся до суду, виникли із деліктних правовідносин, які регулюються спеціальним Законом України, а саме Законом «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» (№1961-ІV), в той же час положення Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються до відносин, які виникли між споживачем та суб'єктом підприємницької діяльності, тому відсутні підстави для звільнення позивача від сплати судового збору.

Із відповідною заявою про звільнення позивача від сплати судового збору у порядку ст. 136 ЦПК України та вимог ст. 8 Закону України «Про судовий збір» сторона позивача не зверталась.

Згідно до п. 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобовязані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обовязки, визначені законом або судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На підставі наведеного, суд вважає, що сторона позивача була належним чином сповіщена про наявність ухвали суду про залишення позовної заяви без руху,проте вимоги ухвали суду від 12.12.2018 року виконані не були та недоліки позову у встановлений законом строк усунуті не були.

Відповідно до частини 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 ЦПК України, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаному Рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що повернення заяви, відповідно до ч. 6 ст. 185 ЦПК України, не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду, так як після усунення вказаних недоліків позивач має право повторно звернутися до суду із вказаним позовом, суд вважає за необхідне позов визнати неподаним та повернути позивачу, в звязку з не усуненням недоліків.

Керуючись ст.ст. 43, 44, 185, 260, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 Фарук до ПрАТ «Страхова компанія «Галицька», третя особа ОСОБА_2, про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП - визнати неподаною та повернути заявнику.

Роз'яснити позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви, в загальному порядку, передбаченому законом.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 15-денний строк з дня проголошення ухвали, апеляційної скарги.

Суддя: Домусчі Л.В.