Дата документу 04.01.2019 Справа № 335/7740/17
ЗапорізькИЙ Апеляційний суд
Є.У. № 335/7740/17 Головуючий у І-й інстанції: Шалагінова А.В.
Провадження № 22-ц/807/224/19 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 січня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

ОСОБА_2

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_3 у особі представника ОСОБА_4 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 травня 2018 року у справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_3 про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2017 року Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування у розмірі 41 950,45 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 16.01.2014 по вулиці Перемоги в м. Запоріжжі при зміні напрямку руху з вини водія ОСОБА_3, який керував автомобілем «Ауді А6», державний номер НОМЕР_1, була вчинена дорожньо-транспортна пригода. На момент ДТП відповідач не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. В результаті ДТП було пошкоджено автомобіль "Вольксваген Поло", д.н. НОМЕР_2, що належав на праві власності ОСОБА_5 Розмір завданих збитків склав 52 926,06 грн. Шкода не була відшкодована відповідачем, а тому власник автомобіля звернувся до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування.

Позивач на підставі вимог пп. "а" п. 41.1 ст. 41 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" здійснив виплату страхового відшкодування потерпілій особі платіжним дорученням від 29.01.2015 року № 1/9096 у розмірі 41 950,45 грн.

Позивач з метою досудового врегулювання спору звернувся до відповідача із листами від 08.10.2014 № 3/1-05/27306, від 15.01.2015 № 3/1-05/858, але відповідач залишив листи без реагування.

Просив стягнути з відповідача на користь МТСБУ матеріальну шкоду у розмірі 41 950,45 грн., судові витрати зі сплати судового збору 1 600,00 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 2 000,00 грн. (а.с. 3-5).

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 травня 2018 року позовну заяву задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України суму відшкодування у розмірі 41 950 грн. 45 коп., судові витрати зі сплати судового збору на суму 1 600 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 2 000 грн., а всього стягнуто 45 550 грн. 45 коп..

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 у особі представника ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції в та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у звязку із пропуском строків позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно із ст. 274 ч. 1, п.1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Даний спір підлягає під вказане визначення наведеної норми закону.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 16 січня 2014 р. о 18:30 год. по вул. Перемоги в місті Запоріжжі сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки "AUDI A6", державний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_3 та автомобіля "VOLKSWAGEN", державний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_6 У результаті ДТП автомобіль марки "VOLKSWAGEN", державний номер НОМЕР_2, зазнав технічних пошкоджень.

Наявність і розмір шкоди, завданої власнику автомобіля "VOLKSWAGEN", державний номер НОМЕР_2, підтверджуються висновком експертного автотоварознавчого дослідження з визначення вартості матеріальної шкоди № 154/10 від 28.10.2014, згідно з яким зазначено характер пошкоджень, їх перелік, а також перелік поновлювальних робіт та необхідних запасних частин, та визначено розмір матеріальної шкоди 52 926,06 грн. (а.с. 11-26).

Вина водія ОСОБА_3 та протиправність його поведінки підтверджується постановою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 січня 2014 р., згідно з якою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а.с. 8). З вказаної постанови також вбачається, що дії ОСОБА_3 не відповідали вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху України. Отже, дії ОСОБА_3 знаходились у причинному зв'язку із заподіяною шкодою власнику автомобіля "VOLKSWAGEN", державний номер НОМЕР_2.

Таким чином, судом першої інстанції встановлено, що маються усі елементи, наявність яких є підставою для відшкодування шкоди згідно зі ст. 1166 ЦК України.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що він відшкодував шкоду власнику автомобіля ОСОБА_5, сплативши 2000 гр. вартість втрати товарної вартості автомобіля.

Зазначена обставина не спростовує висновків суду щодо задоволення позову про відшкодування витрат на здійснення поновлювального ремонту пошкодженої автомашини, позаяк компенсація втрати товарної вартості є самостійним способом компенсації завданої шкоди, не виключає стягнення вартості відновлювального ремонту.

Також у апеляційній скарзі відповідач посилається на пропуск позивачем строку позовної давності.

Судова колегія вважає такі послання безпідставними, враховуючи наступне.

Підпунктом 38.2.1. частини 38.2 статті 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно з частиною шостою статті 261 ЦК України за регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання.

Відповідно до роз'яснень, наведених у пункті 11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" регресну вимогу може бути пред'явлено протягом трьох років із дня виконання зобов'язання про відшкодування шкоди (відшкодування в натурі, виплати суми періодичних платежів тощо).

ДТП хоча і сталася 16.01.2014 року, але страхове відшкодування було сплачено ОСОБА_5 (на підставі поданої ним у грудні 2014 року заяви) - 23 січня 2015 року.

До суду позивач звернувся у червні 2017 року тобто в межах строку позовної давності.

Відтак суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем у відповідності із процесуальним законом, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.

Наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог .

Доводи скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 у особі представника ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 травня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 4 січня 2019 року.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

ОСОБА_2