Справа №:755/7419/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне рішення)

"25" березня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарі - Кравченко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про розірвання шлюбу та позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва із позовом, в якому просить суд: розірвати шлюб між нею та ОСОБА_2; позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо його дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 24 січня 2008 року між нею та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб. Під час знаходження в шлюбу у них народилася донька - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки він вчинив щодо неї злочин, у зв'язку з чим був засуджений до відбування покарання у вигляді позбавлення волі у Львівській виправній колонії № 30 на чотири роки та вісім місяців згідно із вироком Печерського районного суду м. Києва від 30 вересня 2010 року. З моменту позбавлення волі та до сьогодні вони не спілкуються із відповідачем, не проживають однією сім'єю та не ведуть спільного господарства. Розлучення це єдиний вихід для неї побудувати нове щасливе життя. Крім того, з моменту народження дитини відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов'язків. Вихованням та утриманням дитини постійно займається вона. Батько дитини, відповідач, ухиляється від виховання та навчання власної доньки, не проявляє щодо неї батьківської турботи, не цікавиться її життям та здоров'ям, не утримує матеріально, взагалі не відвідує її.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18 червня 2018 року у вказаній справі було відкрито провадження, а ухвалою суду від 06 листопада 2018 року було закінчено підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, представник позивача ОСОБА_4 подав до суду заяву, в якій просив суд справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, у разі неявки відповідача проти ухвалення заочного рішення не заперечує

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, суд про причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не подав.

Уповноважений представник третьої особи - Служби у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, подала до суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав.

Відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність позивача, представника позивача, відповідача та представника третьої особи, та за згодою представника позивача ухвалити заочне рішення.

Згідно ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 24 січня 2008 року між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї (а.с. 6).

Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8).

Згідно з положенням ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно положення частини 2 статті 36 та статті 51 Сімейного кодексу України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань.

За правилом частини 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що сторони не проживають спільно тривалий час, не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, не ведуть спільне господарство, не мають спільного бюджету. Позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, переконана, що примирення з відповідачем не відбудеться.

Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, коли обов'язки дружини та чоловіка зі спільного піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги припинені, подальше збереження шлюбу є не можливим.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали не можливим, оскільки сторони проживають окремо, не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має, збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, а тому позовні вимоги про розірвання шлюбу між сторонами підлягають задоволенню.

Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до ч.2 п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального усвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Згідно із висновком Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 21 грудня 2018 року № 102/04/31-11624, Службою у справах дітей Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації було встановлено, що батьками малолітньої дитини ОСОБА_3 є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ОСОБА_2 рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30 вересня 2010 року був засуджений за ст. 185, 190 КК України та відбував покарання. Відповідно до довідки з Дніпровського УП ГУНП в м. Києві, проведеними заходами місцезнаходження ОСОБА_2 на даний час не встановлено, однак встановлено, що останній перебував у розшуку, якого в 2016 році було затримано та доставлено до Дніпровського районного суду м. Києва. Таким чином, Комісія з питань захисту прав дитини Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, дійшла висновку, що батько дитини свідомо нехтує своїми обов'язками, ухиляється від виховання та навчання доньки, не проявляє щодо неї батьківської турботи, не цікавиться її життям та здоров'ям. Виховання, контроль та матеріальне забезпечення дитини здійснює мати.

На підставі вищевикладеного, оцінюючі надані суду письмові докази, вбачається, що відповідач не приймає участі у вихованні малолітньої ОСОБА_3, в той час як законодавцем покладено обов'язок щодо виховання дитини на обох з батьків, при цьому відповідач не здійснює будь-яких заходів для налагодження стосунків із донькою, що свідчить про його нехтування покладеними на нього правами та обов'язками по відношенню по виховання та утримання власної дитини.

Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради УРСР № 798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Аналізуючи вищевикладені доводи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що наявні в матеріалах справи докази є достатніми для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав стосовно малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про розірвання шлюбу та позбавлення батьківських прав підлягає задоволенню у повному обсязі.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 36, 51, 104, 105, 112, 150, 164 Сімейного кодексу України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», Постановою Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст.ст. 2, 10, 76, 77-81, 209, 210, 223, 247, 265, 280, 281, 282, 284, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженка м. Києва, громадянка України, РНОКПП: НОМЕР_1, проживає за адресою: АДРЕСА_1) до ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженець м. Києва, громадянин України, РНОКПП: НОМЕР_2, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2), третя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації (м. Київ, пр-т В.Маяковського, буд. 29) про розірвання шлюбу та позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 24 січня 2008 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис за № 79 - розірвати.

Позбавити ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженець м. Києва, громадянин України, РНОКПП: НОМЕР_2, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2) батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя: