Справа № 185/9437/18
Провадження № 2/185/1172/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

29 січня 2019 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Шаповаловалої І.С., за участю секретаря судового засідання Кучеренко Ю.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду міста Павлограда Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Вербківської сільської ради Павлоградського району, про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2018 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись до суду з позовною заявою до Вербківської сільської ради Павлоградського району, про визнання права власності на спадкове майно в якій просили визнати за ними по Ѕ частині на земельну ділянку (пай), яка розташована на території Вербківської сільської ради Павлоградського району, Дніпропетровської області, площею 5, 2070 га, державний акт серії ІV-ДП № 039873, що залишилась після смерті ОСОБА_3.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначили, що 04 травня 2010 року помер їх батько ОСОБА_3, після смерті якого залишилась спадщина у вигляді земельної ділянки, розташованої на території Кочережківської сільської ради Павлоградського району. Позивачі звернулись до Другої Павлоградської державної нотаріальної контори з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, однак, постановою державного нотаріуса спадкоємцям відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з тим, що державний акт не бів належним чином зареєстрованим ОСОБА_3 у Поземельній книзі відділу Держкомзему у Павлоградському районі Дніпропетровської області, який здійснює державну реєстрацію. На підставі викладеного, позивачі були змушені звернутись до суду з позовною заявою.

Позивачі в судове засідання не зявились, їх представник надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, вказавши, що позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просив слухати справу за його відсутності, проти задоволення уточненого позову не заперечував.

Суд, перевіривши матеріали справи та доводи, викладені в позовній заяві, зясувавши обставини, факти та відповідні їм правовідносини, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року № 720/95 (надалі Указ № 720/95) право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.

За положеннями абз. 3 п. 1 та п. 4 Указу № 720/95 паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Розміри земельної частки (паю) обчислюються комісіями, утвореними у підприємствах, кооперативах, товариствах з числа їх працівників. Рішення щодо затвердження обчислених цими комісіями розмірів земельної частки (паю) по кожному підприємству, кооперативу, товариству окремо приймається районною державною адміністрацією.

Згідно з абз. 3 п. 2 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10 листопада 1994 року № 666/94, чинного на час проведення паювання земель, кожному члену підприємства, кооперативу, товариства видавався сертифікат на право приватної власності на земельну ділянку (пай) із зазначенням у ньому розміру частки (паю) в умовних кадастрових гектарах, а також у вартісному виразі.

24 квітня 2002 року на підставі розпорядження голови Павлоградської районної державної адміністрації Ради народних депутатів ОСОБА_4 було передано у приватну власність земельну ділянку площею 5, 2070 га, яка розташована на території Кочережківської сільської ради Павлоградського району. (а.с. 10).

21 вересня 2008 року ОСОБА_4 померла. Після її смерті ОСОБА_3 отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 5, 2070 га, яка розташована на території Кочережківської сільської ради Павлоградського району.(а.с. 11).

Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває право на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами цивільного законодавства, в тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Отже, ОСОБА_3 отримав право на спадщину у вигляді права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом після смерті своєї матері ОСОБА_5, однак не оформила спадкових прав у встановленому порядку.

04 травня 2010 року ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-КИ № 333317, виданим 06 травня 2010 року виконкомом Кочережківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області (а.с. 6).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 спадкоємцями його майна є його сини ОСОБА_6 та ОСОБА_2, та його дружина ОСОБА_7. (а.а.57)

14 листопада 2011 року ОСОБА_7 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-КИ № 433699, виданим 17 листопада 2011 року виконкомом Кочережківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області (а.с. 13).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

Статтями 1216 та 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст.ст. 1217, 1258, 1261 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом . Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (статті 1268, 1269 ЦК України).

Як визначено частиною 5 статті 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, а згідно з ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Таким чином, у випадку, якщо спадкоємець, який закликався до спадкування, спадщину прийняв, але помер і юридично не оформив своїх спадкових прав, після смерті такої особи до його спадкоємців переходить не право на прийняття спадщини, а сама спадкова маса (спадкове майно або права та обовязки, що входять до складу спадщини).

Отже, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як єдині спадкоємці за законом після смерті свого батька мають право на спадщину у вигляді права на земельну частку (пай), який останній отримав після смерті своєї матері ОСОБА_4

Таким чином, оскільки ОСОБА_3 за життя мав право на отримання земельної частки (паю), а згодом позивачі, які прийняли спадщину за законом після смерті свого батька ОСОБА_3, суд вважає можливим визнати за позивачами по Ѕ частині на земельну ділянку (пай), яка розташована на території Вербківської сільської ради Павлоградського району, Дніпропетровської області, площею 5, 2070 га, державний акт серії ІV-ДП № 039873, що залишилась після смерті ОСОБА_3.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Вербківської сільської ради Павлоградського району, про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по Ѕ частині на земельну ділянку (пай), яка розташована на території Вербківської сільської ради Павлоградського району, Дніпропетровської області, площею 5, 2070 га, державний акт серії ІV-ДП № 039873, що залишилась після смерті ОСОБА_3.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду в порядку, передбаченому ЦПК України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.С. Шаповалова