Ухвала

18 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 552/5247/13-ц

провадження № 61-8151 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Марфін Банк»;

представник позивача - Кульбачинський Олег Якович;

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ;

особа, яка подала касаційну скаргу, - ОСОБА_3 ;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 08 листопада 2013 року у складі судді Самсонової О. А. та рішення апеляційного суду Полтавської області від 27 липня 2017 року у складі колегії суддів: Лобова О. А., Абрамова П. С., Мартєва С. Ю.

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2013 року публічне акціонерне товариство «Марфін Банк» (далі - ПАТ «Марфін Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 06 серпня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Морський транспортний банк» (далі - ВАТ «Марфін Банк»), правонаступником якого є ПАТ «Марфін Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за яким він отримав кредит у вигляді непоновлювальною кредитної лінії у розмірі 265 629 доларів 67 центів США зі сплатою 12,9 % річних строком до 04 серпня 2028 року.

У той же день для забезпечення виконання позичальником зобов?язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, за яким останній зобов`язався солідарно із позичальником відповідати перед банком за належне виконання ОСОБА_1 кредитних зобов`язань.

Позичальник, як і поручитель, зобов`язання за кредитним договором і договором поруки належним чином не виконували, на вимоги банку не реагували, унаслідок чого станом на 05 липня 2013 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 167 389 доларів 05 центи США що за курсом Національного банку України складала 1 337 940 грн 68 коп., за відсотками в сумі 35 004 доларів 20 центів США, що за курсом Національного банку України складає 279 788 грн 57 коп., пеню у розмірі 305 292 грн 35 коп.

Ураховуючи викладене, ПАТ «Марфін Банк» просило суд стягнути солідарно з відповідачів вказану суму кредитної заборгованості, а також понесені банком судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 08 листопада 2013 року позов ПАТ «Марфін Банк»задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Марфін Банк» заборгованість за кредитним договором від 06 серпня 2008 року в сумі 202 393 доларів 25 центів США, що за курсом Національного банку України складало 1 617 729 грн 25 коп. та заборгованість за пенею у розмірі 200 965 грн 41 коп. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачі як солідарні боржники порушили умови кредитного договору та договору поруки, належним чином не виконували своїх зобов`язань, на вимоги банку не реагували, а розмір заборгованості, за виключенням пені, визначений банком відповідно до вимог закону та умов кредитного договору. Розмір пені визначено судом в межах річного строку позовної давності.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 27 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Київського районного суду м. Полтави від 08 листопада 2013 року в частині позовних вимог ПАТ «Марфін Банк» про стягнення основної суми заборгованості та процентів за кредитним договором скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення. Позов ПАТ «Марфін Банк» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Марфін Банк» заборгованість за кредитом у розмірі 167 389 доларів 05 центів США та проценти у розмірі 10 796 доларів 58 центів США. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Марфін Банк» проценти у розмірі 23 667 доларів 89 центів США.

Вирішено питання розподілу судових витрат. В іншій частині рішення Київського районного суду м. Полтави від 08 листопада 2013 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши, що позичальник, як і поручитель, порушили умови кредитного договору та договору поруки щодо своєчасного погашення кредиту, у зв`язку з чим банк має право на дострокове стягнення всієї суми заборгованості. Згідно з висновком повторної судової економічної експертизи від 31 травня 2017 року № 506/597 станом на 05 липня 2013 року заборгованість за кредитним договором від 06 серпня 2008 року складала: по тілу кредиту - 167 389 доларів 05 центів США, по процентам - 34 464 доларів 47 центів США.

При цьому суд зазначив, що банк звернувся до суду з позовом у межах шестимісячного строку, передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України, отже банк має право вимагати від поручителя сплати заборгованості у межах передбачених договором чергових платежів за шість місяців.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У жовтні 2017 року ОСОБА_3 подав Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просив оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення про відмову у позові банку.

Касаційна скарга мотивована тим, що для забезпечення належного та повного виконання кредитного договору 06 серпня 2008 року між ним, ОСОБА_3 , та ВАТ «Морський транспортний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Марфін Банк», було укладено договір іпотеки.

Оскільки він є майновим поручителем щодо виконання зобов`язань ОСОБА_1 перед ПАТ «Марфін Банк», то вважав, що оскаржувані ним рішення судів стосується його прав, свобод, інтересів та обов`язків.

Суди не врахували, що факт видачі кредиту не доведено. Відповідно до наданих позивачем виписок кошти на рахунок позичальника перераховані у сумі 202 тис. доларів США, однак згідно з ксерокопіями заявок ОСОБА_1 просив банк надати у кредит лише 34 тис. доларів США та 20 тис. доларів США, а решта заяв про видачу траншів кредитної лінії не містять підпису позичальника.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У лютому 2019 року ПАТ «Марфін Банк» подало заперечення на касаційну скаргу, вказуючи на те, що підстав для скасування оскаржуваних судових рішень немає, оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що судами допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи. Зазначало, що судом в іншому судовому процесі вирішувалося питання про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Так, рішенням апеляційного суду Полтавської області від 13 листопада 2017 року у справі № 545/3392/13-ц, ухваленого за результатами перегляду заочного рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 13 березня 2014 року, апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Заочне рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 13 березня 2014 року скасовано та ухвалено нове, яким позов вимоги ПАТ «Марфін Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення задоволено частково. З метою погашення заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки, посвідченим 06 серпня 2008 року приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Москівцем В. А., (в реєстрі за № 766), укладеним між ВАТ «Морський транспортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Марфін Банк», та ОСОБА_3 , а саме на: а) житловий будинок з господарськими спорудами, загальною площею 297,6 кв. м, житловою площею 105,7 кв. м, по АДРЕСА_1 , з початковою ціною продажу у розмірі 59 222 доларів США; б) земельну ділянку, загальною площею 0,17 га, для обслуговування жилого будинку (кадастровий номер :03:001:0316) та ведення особистого підсобного господарства (кадастровий номер :03:001:0317) у с. Горбанівка Полтавського району Полтавської області на території Щербанівської сільської ради, за рахунок вартості якого вирішено погасити заборгованість за кредитним договором від 06 серпня 2008 року, укладеним між ВАТ «Морський Транспортний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Марфін Банк», та ОСОБА_1 , що складається з: заборгованості за кредитом у сумі 167 389 доларів 05 центів США, заборгованості за відсотками у розмірі 10 796 доларів 58 центів США, заборгованості за пенею у розмірі 200 965 грн 41 коп., шляхом продажу вказаного предмета іпотеки з прилюдних торгів, у межах процедури встановленої Законом України «Про виконавче провадження», з початковою ціною продажу у розмірі 13 600 доларів США. У задоволенні позовних вимог ПАТ «Марфін Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виселення відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Відтак, оскаржуваними судовими рішеннями по суті справи права та обов?язки ОСОБА_3 не вирішувалися.

Учасники справи судові рішення не оскаржили.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 жовтня 2017 року касаційне провадження у вказаній справі відкрито та витребувано цивільну справу № 552/5241/13-ц із Київського районного суду м. Полтави.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 червня 2019 року справу передано судді-доповідачеві Осіяну О. М.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2019 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

06 серпня 2008 року між ВАТ «Морський транспортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Марфін Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за яким він отримав кредит у вигляді непоновлювальною кредитної лінії у розмірі 265 629 доларів 67 центів США зі сплатою 12,9 % річних строком до 04 серпня 2028 року.

У той же день для забезпечення виконання позичальником зобов?язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, за яким останній зобов`язався солідарно із позичальником відповідати перед банком за належне виконання ОСОБА_1 кредитних зобов`язань.

Позичальник, як і поручитель, зобов`язання за кредитним договором і договором поруки належним чином не виконували, на вимоги банку не реагували, унаслідок чого станом на 05 липня 2013 року виникла заборгованість за кредитом, яка ра розрахунком банку, становила 167 389 доларів 05 центи США що за курсом Національного банку України складала 1 337 940 грн 68 коп., за відсотками в сумі 35 004 доларів 20 центів США, що за курсом Національного банку України складало 279 788 грн 57 коп., пеня у розмірі 305 292 грн 35 коп.

Згідно з висновком повторної судової економічної експертизи від 31 травня 2017 року № 506/597 станом на 05 липня 2013 року заборгованість за кредитним договором від 06 серпня 2008 року складала: по тілу кредиту - 167 389 доларів 05 центів США, по процентам - 34 464 доларів 47 центів США.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційних скарг та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішенням Київського районного суду м. Полтави від 08 листопада 2013 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 27 липня 2017 року підлягає закриттю.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема шляхом оскарження судових рішень у судах касаційної інстанції.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, установлених законом.

За змістом статті 324 ЦПК України в редакції, чинній на час подання касаційної скарги, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи чи обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, рішення і ухвали апеляційного суду, ухвалені за результатами апеляційного розгляду.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_3 зводяться до того, що оскаржуваними рішенням Київського районного суду м. Полтави від 08 листопада 2013 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 27 липня 2017 року були порушені його права як іпотекодавця за кредитним договором, укладеним між ОСОБА_1 та ВАТ «Морський транспортний банк».

Однак, з такими твердженнями погодитись не можна з огляду на таке.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У частині першій статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Згідно зі статтею 212 ЦПК України 2004 року суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Вирішуючи спір, апеляційний суд, врахувавши наведені вище норми матеріального права та обставини справи,належним чином дослідивши та давши оцінку поданим сторонами доказам, дійшов правильного висновку про те, що позичальник, як і поручитель, порушили умови кредитного договору та договору поруки щодо своєчасного погашення кредиту, у зв`язку з чим банк набув право вимагати дострокового повернення суми кредиту, сплати процентів та пені. Розмір заборгованості визначено судом згідно з висновком повторної судової економічної експертизи від 31 травня 2017 року № 506/597.

Посилання касаційної скарги на те, що оскаржувані судові рішення порушують його права як іпотекодавця, безпідставні, оскільки рішенням апеляційного суду Полтавської області від 13 листопада 2017 року у справі № 545/3392/13-ц, ухваленим за результатами перегляду заочного рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 13 березня 2014 року, питання про права та обов?язки ОСОБА_3 як іпотекодавця вже були вирішені і розмір його зобов?язань обмежено визначеним у зазначених судових рішеннях розміром боргу та вартістю предмета іпотеки.

Таким чином, оскаржуваними рішеннями Київського районного суду м. Полтави від 08 листопада 2013 року та апеляційного суду Полтавської області від 27 липня 2017 року питання про права, інтереси та обов`язки ОСОБА_3 не вирішувалися, і обставини, встановлені судами, на розмір його зобов?язань як іпотекодавця не впливають.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 396 ЦПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом першої чи апеляційної інстанції питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Враховуючи те, що з касаційною скаргою звернулася особа, права, свободи, інтереси та (або) обов`язки якої оскаржуваними судовими рішеннями не вирішувалися, касаційне провадження у справі в частині оскарження рішення Київського районного суду м. Полтави від 08 листопада 2013 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 27 липня 2017 року підлягає закриттю.

Керуючись статтею 396 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 08 листопада 2013 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 27 липня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович