Провадження №2/359/1079/2019
20 березня 2019 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді Журавського В.В.
при секретарі Алфімовій І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бориспіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання малолітнього сина та стягнення додаткових витрат на лікування, -
В грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 лютого 2015 року з ОСОБА_2 на її користь стягуються аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 600 гривень щомісячно, починаючи з 26 листопада 2014 року та до досягнення дитиною повноліття. З часу ухвалення рішення суду про стягнення аліментів витрати на утримання сина значно зросли, оскільки стан здоров'я дитини погіршився та дитина набула статусу інваліда. У зв'язку з цим малолітній ОСОБА_3 потребує постійно догляду, обстеження та лікування. Враховуючи те, що ОСОБА_1 перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення 6-річного віку, тому позбавлена можливості працювати та матеріально забезпечувати дитину. Для повноцінного існування дитині потрібні ліки вартість яких щомісячно становить 7000 гривень, а також заняття з логопедом, психологом, санаторне лікування, масажі та спецтренажери. Крім цього, з часу ухвалення рішення суду про стягнення з ОСОБА_2 аліментів значно зросли витрати на комунальні послуги та продукти харчування. Тому позивач вважає за необхідне змінити спосіб стягнення аліментів та стягувати з ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 2/3 частки всіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але нижче прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня встановлення синові інвалідності, тобто з 23 липня 2015 року та до досягнення сином повноліття. Крім цього, позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь додаткові витрати на утримання сина у розмірі 2000 гривень щомісячно для оплати лікування.
ОСОБА_1 надала до суду заяву, якою позовні вимоги підтримала у повному обсязі та наполягала на їх задоволенні, розгляд справи просила здійснити за її відсутності. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився. Відзив на позов не надав та про поважні причини неявки у судове засідання суд не повідомив.
Відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України відповідач зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.
Як вбачається з довідки реєстраційної служби Бориспільської міської ради від 18 грудня 2018 року, наданої на запит суду (а.с.46) інформація про реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 у м. Бориспіль, відсутня.
На підставі ч.1 ст.280 ЦПК України суд вирішив проводити заочний розгляд цивільної справи, про що в судовому засіданні проголосив протокольну ухвалу.
Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що пред'явлений позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 лютого 2015 року з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 600 гривень щомісячно, починаючи з 26 листопада 2014 року, до дня досягнення дитиною повноліття (а.с.11-14).
Згідно медичного висновку №60/1159 від 23 липня 2015 року та довідки ф.080-1/о №1140/180 про потребу дитини-інваліда у домашньому догляді встановлено, що малолітньому ОСОБА_3 з 23 липня 2015 року встановлено статус дитини-інваліда у зв'язку з захворюванням на туберозний склероз, симптоматичну епілепсію у формі інфантильних спазмів, генералізованих тоніко-клонічних приступів (а.с.16,17)
У зв'язку з даним медичним діагнозом малолітній ОСОБА_3 потребує індивідуальної програми реабілітації, яка полягає в самостійному навчанні вдома, а також потребує лікувального масажу, лікувальної фізкультури, стаціонарного лікування двічі на рік, амбулаторного лікування двічі на рік, а також довготривалої терапії, що підтверджується даними індивідуальної програми реабілітації інваліда №1160/236 від 23 липня 2015 року (а.с.5-8).
Відповідно до ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
За змістом положення ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Вказане положення кореспондується з обов'язком батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, визначеним ст.180 СК України.
Крім цього, у розумінні Закону України «Про охорону дитинства» дитина з інвалідністю - дитина зі стійким розладом функцій організму, спричиненим захворюванням, травмою або вродженими вадами розумового чи фізичного розвитку, що зумовлюють обмеження її нормальної життєдіяльності та необхідність додаткової соціальної допомоги і захисту.
Тобто, враховуючи ту обставину, що малолітній ОСОБА_3 має статус дитини з інвалідністю, це покладає на батьків підвищену відповідальність щодо забезпечення дитини необхідним рівнем матеріального забезпечення, яка полягає у необхідності забезпечення особливих житлово-побутових умов, навчання, фізичного розвитку, а також лікування.
Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно з положенням ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Таким чином, позивач як одержувач аліментів має право на звернення до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів.
У відповідності до вимог ч.1 та ч.2 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Встановлено, що аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі у розмірі 600 гривень не можуть у повній мірі забезпечити належний рівень його матеріального утримання та забезпечити гармонійний розвиток.
Суд враховує ту обставину, що у зв'язку зі станом здоров'я, а саме встановлення малолітньому ОСОБА_3 статусу дитини з інвалідністю, він потребує додаткових витрат, пов'язаних з життєво необхідним лікуванням та медичними обстеженнями, зокрема МРТ головного мозку під загальним наркозом з посиленням, енцефалограми, численні аналізи та консультації лікарів.
При вирішенні питання щодо визначення нового розміру аліментів, суд також враховує, що єдиним джерелом доходу позивача є соціальна допомога на утримання дитини з інвалідністю віком до 18 років, розмір якої щомісячно становить 1795 гривень 90 копійок, починаючи з грудня 2018 року - 1860 гривень 90 копійок. Вказана обставина підтверджується довідкою УСЗН Бориспільської міської ради від 21 лютого 2019 року (а.с.54).
До того ж малолітній ОСОБА_3 потребує домашнього догляду, тому позивач позбавлена можливості працювати та забезпечувати належний рівень матеріального утримання сина в повній мірі.
Тому, суд приходить до переконання про допустимість зміни розміру аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 та визначити розмір аліментів у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.
До вказаного висновку суд приходить вважаючи, що визначений позивачем розмір аліментів у вигляді 2/3 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно є необґрунтовано завищеним.
Зважаючи на те, що відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум в розрахунку на місяць на дитину віком до 6 років становить з 1 січня - 1626 гривень, який визначає вартісну величину достатнього для забезпечення нормального функціонування організму дитини, збереження її здоров'я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.
Таким чином, аліменти у розмірі 600 гривень, які стягуються з ОСОБА_2 на утримання сина становить величину меншу ніж визначений СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину(1626 ?50% ?100% =813 гривень).
За таких обставин суд погоджується з доводами позивача, що права малолітнього сина на належне утримання з боку батька порушені та підлягають захисту шляхом зміни способу стягнення аліментів та визначення їх у частці від доходу відповідача.
Згідно з ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За змістом ч.2 ст.182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Саме тому позивач просить захистити свої права та інтереси у спосіб, що суперечить нормам закону. Оскільки, нормами СК України не передбачено мінімальний розмір аліментів у розмірі саме прожиткового мінімуму на утримання дитини.
З огляду на це, аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_3 слід визначити у розмірі не меншому, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
З роз'яснення, викладеного Пленумом Верховного Суду України в п.23 постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №5 від 15 травня 2006 року, у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.
У зв'язку з цим, розмір аліментів на утримання дитини, який визначений даним судовим рішенням, підлягає стягненню з ОСОБА_2, починаючи з дня набранням рішенням законної сили.
Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Згідно п.18. постанови Пленуму Верховного суду «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вказує, що до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані трати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Таким чином, законодавець пов'язує факт виникнення додаткових витрат з особливими обставинами, викликаними хворобою дитини, розвитком її здібностей тощо.
Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.
Тобто, факт понесення додаткових витрат на дитину має бути документально підтверджений.
Як вбачається з копії медичної довідки від 23 червня 2015 року, наданої державною установою «Інститут педіатрії, акушерства та гінекології Національної Академії Медичних Наук України (а.с.35) у зв'язку з встановленим ОСОБА_5 діагнозом він потребує лікування наступними лікарськими препаратами: сабрил двічі на день протягом 10 днів.
У відповідності до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Разом з цим, копії рахунків-фактури та товарних чеків, які містяться в матеріалах цивільної справи (а.с.25-28), оплачені благодійним фондом благодійна організація «Світла Україна». В той час, як копії документів на переказ грошових коштів платника ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 та ОСОБА_6 (а.с.24,29,30,33) не є належним доказом на підтвердження оплати вартості ліків, необхідних для лікування сина. Суд звертає увагу на ту обставину, що лікарський засіб сабрил, який зазначений у вказаних товарних чеках та рахунках-фактури, був призначений 23 червня 2015 року ОСОБА_3 лише на 10 днів, проте матеріали цивільної справи не місять відомостей про необхідність продовження лікування вказаними ліками.
Тому, позивач не надала до суду доказів які б свідчили, що у майбутньому вона буде нести витрати пов'язані з особливими обставинами, викликаними інвалідністю сина, у розмірі 7000 гривень щомісячно.
На переконання суду, наявність медичних довідок, з яких вбачається наявність у дитини захворювань, не є доказом того, що вказані захворювання потребують щомісячного лікування на суму не менше 7000 гривень. Позивачем не надано до суду медичні висновки з цього приводу, перелік ліків, які постійно необхідні дитині та їх вартість.
За вказаних обставин, суд вважає, що позивач не довела, що вона кожного місяця має нести додаткові витрати на лікування сина у розмірі 7000 гривень, та необхідність у зв'язку з цим стягнення з ОСОБА_2 додаткових витрат у розмірі 2000 гривень. Тому у задоволенні позовних вимог в частині стягнення додаткових витрат належить відмовити.
Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При пред'явленні позову ОСОБА_1 не сплатувала судовий збір, оскільки вона звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Пред'явлений нею позов задоволений частково. Тому із ОСОБА_2 належить стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 704 гривень 80 копійок.
На підставі викладеного та керуючись ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік», ч.3 ст.181, ч.1 та ч.2 ст.182, ч.1 та ч.2 ст.185, ч.1 ст.192 СК України, ч.1 ст.5, ст.81, ч.1 ст.141, п.2 ч.1 ст.258, ч.1-ч.2 ст.259, ст.268, ст.280 ЦПК України, суд, -
Позов задовольнити частково.
Змінити спосіб стягнення аліментів, що стягувалися з ОСОБА_2 на підставі рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 лютого 2015 року.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили, та до дня ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, повноліття.
В задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів у більшому розмірі та про стягнення щомісячно додаткових витрат на лікування дитини - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2, на користь держави судовий збір в розмірі 704 гривень 80 копійок.
Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП: НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1.
Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП: НОМЕР_2, останнє відоме зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2.
Заочне рішення може бути переглянуте Бориспільським міськрайонним судом Київської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.
Позивач має право на оскарження заочного рішення в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.
Заочне рішення у повному обсязі складено20 березня 2019 року.
Суддя підпис
З оригіналом згідно:
Суддя Бориспільського міськрайонного суду В.В. Журавський