П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2019 року місто Київ

справа № 760/32895/18

апеляційне провадження № 22-ц/824/4279/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Головачова Я.В.,

суддів: Вербової І.М., Саліхова В.В.,

за участю секретаря судового засідання Коцюрби Л.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Солом'янського районного суду міста Києва у складі судді Усатової І.А. від 21 грудня 2018 року у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "Альфа-банк" про визнання дій незаконними та заборону вчиняти певні дії,

в с т а н о в и в :

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом та просив суд визнати незаконними та протиправними дії ПАТ "Альфа-банк" щодо звернення стягнення в позасудовому порядку на предмет іпотеки, а саме: АДРЕСА_1; заборонити ПАТ "Альфа-банк" вчиняти будь-які дії щодо звернення стягнення в позасудовому порядку на предмет іпотеки та вносити будь-які записи (зміни) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Разом з позовною заявою ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову, у якій просив заборонити державним реєстраторам юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, нотаріусам, Міністерству юстиції України та його територіальним органам, комісіям, технічним адміністраторам Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно, іншим органом чи особам, які виконують функції в сфері державної реєстрації проводити будь-які реєстраційні дії та вносити будь-які записи (зміни) у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо АДРЕСА_1.

Заява мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову, у випадку задоволення позовних вимог, може призвести до фактичної неможливості виконання рішення суду.

Ухвалою Солом'янського районного суду міста Києва від 21 грудня 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і ухвалити в цій частині нове судове рішення про часткове задоволення заяви. Скаржник зазначає, що

відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд дійшов помилкового висновку про те, що у випадку задоволення позовних вимог рішення суду не підлягатиме примусовому виконанню, оскільки заборона здійснювати реєстраційні дії буде мати зобов'язальний характер для реєстратора; висновок суду про не співмірність позовних вимог і заходів забезпечення позову частково є правильним, тому скаржник просив заборонити проводити будь-які реєстраційні дії та вносити будь-які записи (зміни) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки в порядку пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Учасники справи відзиви на апеляційну скаргу до суду не подали.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу з наведених в ній підстав.

Представник ПАТ "Альфа-банк" в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що у провадженні Солом'янського районного суду міста Києва перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до ПАТ "Альфа-банк" про визнання дій незаконними та заборону вчиняти певні дії.

Підставою для звернення до суду з указаним позов стало повідомлення банку про намір звернення стягнення на предмет іпотеки (АДРЕСА_1) шляхом набуття на нього права власності.

Посилаючись на те, що звернення стягнення в позасудовому порядку неможливе, оскільки рішенням Апеляційного суду міста Києва від 17 квітня 2014 року вже звернуто стягнення на предмет іпотеки і задоволення вимог кредитора має відбуватися саме за рішенням суду, просив визнати дії банку по набуттю права власності в позасудовому порядку незаконними та заборонити їх державну реєстрацію.

Відповідно до частин 1-2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи може вжити заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 150 ЦПК України позов дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

При цьому види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 3 статті 150 ЦПК України).

Як убачається з роз'яснень, викладених у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 2 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого

рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Аналізуючи наведені процесуальні норми, обставини справи, вбачається, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог у справі.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості забезпечення позову з урахуванням співмірності із заявленими вимогами, відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що обраний вид забезпечення позову не співмірний з позовними вимогам та не впливає на можливе виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог.

Посилання у апеляційній скарзі на помилковість висновку суду про те, що у випадку задоволення позовних вимог рішення не підлягатиме примусовому виконанню, оскільки заборона здійснювати реєстраційні дії буде мати зобов'язальний характер для реєстратора є необґрунтованими.

Забезпечення позову є заходом цивільного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим. Він повинен гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову. Він застосовується лише до позовів про визнання і про припинення.

Значення цього інституту цивільного процесуального права в тому, що ним захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти

недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Тобто забезпечення позову може мати місце не при констатації порушення права позивача (така констатація не потребує виконання), а при зобов'язанні відповідача щось вчинити.

При цьому ухвала не повинна містити висновок по суті спору, що виник, і наперед визначити рішення у справі.

У випадку задоволення позовних вимог ОСОБА_1, рішення суду лише констатуватиме незаконність дій відповідача, а тому необхідність забезпечення позову у такому випадку відсутня.

Вимоги апеляційної скарги щодо заборони проведення будь-яких реєстраційних дій та внесення будь-яких записів (зміни) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки в порядку пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, фактично є зміною вимог заяви про забезпечення позову, що на стадій апеляційного оскарження не допускається, а тому колегією суддів не розглядаються.

При цьому колегія суддів зазначає, що вирішення питання про забезпечення позову є дискреційними повноваженнями суду і відмова у задоволенні такої заяви не являється порушенням права на справедливий судовий розгляд у розумінні статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод.

Ураховуючи викладене, підстави для скасування ухвали суду першої інстанції і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Солом'янського районного суду міста Києва від 21 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 28 березня 2019 року.

Головуючий Я.В. Головачов

Судді: І.М. Вербова

В.В. Саліхов