Справа № 496/2568/18
Провадження № 2/496/364/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2019 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Буран В.М.,

за участю секретаря Дигуляр А.С.,

позивач ОСОБА_1 ,

представник відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Біляївського районного суду Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , про стягнення суми боргу за договором позики та судових витрат, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, до якого згодом надав пояснення, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він позичив ОСОБА_3 16 тис. доларів США у борг, який він зобов`язався повернути у строк до 01.01.2017 року. Однак, свої зобов`язання відповідач не виконав, борг не повернув у зв`язку з чим у позивача виникла необхідність звернутись до суду з позовом про стягнення заборгованості у сумі, яка у гривневому еквіваленті складає 419840 грн., що відповідає курсу долара США (26,24 грн. на 1 долар США) на момент подачі позову та стягнення судових витрат по справі у сумі 4198,4 грн.

У зв`язку з тим, що суддя Горяєв І.М. був відсторонений від здійснення правосуддя, справу було передано на повторний перерозподіл відповідно до положення «Про автоматизовану систему документообігу суду». Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу було передано на розгляд судді Буран ОСОБА_4 М.

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 04.03.2019 року суддя Буран В.М. прийняв до свого провадження вищевказану цивільну справу та призначив до судового розгляду (а.с. 48).

Позивач у судовому засідання на задоволенні позовних вимог наполягав.

Відповідач у судове засідання не з`явився про причини неявки суд не повідомив.

Представник відповідача у судовому засідання заперечував проти задоволення позовних вимог позивача. Просив відкласти слухання справи на іншу дату та надати відповідачу час для надання пояснень, також зазначав, що спір має розглядатись господарським судом, оскільки сіп виник з приводу підприємницької діяльності.

Суд, ознайомившись з матеріалами справи, у задоволенні усного клопотання представника відповідача, в судовому засідання відмовив, оскільки відповідач вже був в минулому судовому засіданні та надав особисті пояснення.

Вислухавши представників сторін, позивача та відповідача по справі, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод 1950 р. кожен має право на справедливий та публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановлений законом, який вирішить спір щодо його права та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розглядаючи вказану справу на підставі наведених і встановлених у судовому засідання фактів суд констатує, що вони випливають з договірних відносин і регулюються правовідносинами, визначеними нормами Цивільного кодексу України.

Судом встановлено, що 16.03.2016 року відповідачем була написана розписка, про отримання ним від ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 16 тис. доларів США. Борг зобов`язався повернути у строк до 01.01.2017 року. (а.с. 3).

По факту неповернення грошових коштів, ОСОБА_1 звертався до органу поліції, та працівниками поліції були тримані від ОСОБА_3 письмове пояснення в якому відповідач зазначив, що він дійсно брав у ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 16 тис. доларів США, від боргу не відмовляється, повернути їх зобов`язався до осені 2018 року або весни 2019 року (а.с. 6,16).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного суду України від 24.02.2016 р. по справі № 6-50цс16.

Згідно до вищевказаної розписки встановлено, що позивач передав відповідачу 16 тис доларів США, що не оспорилось стороною відповідача.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним судом України 18.01.2017 р. у справі № 6-2789цс16 .

Розглянувши справу, суд дійшов висновку, що позивач не в змозі захистити свої права іншим чином, ніж шляхом стягнення наданих відповідачу коштів.

За змістом ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Згідно ст. ст. 526, 527 Цивільного кодексу України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок у зобов`язанні належним чином.

Статтею 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено законом чи договором.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язані встановлений строк (термін) його виконав то воно підлягає негайному виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За вимогами ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Відповідач в одному із судових засідань повідомив, що грошей він не брав. Однак, на час розгляду справи в суді, борговий документ (відповідна розписка), надана до суду в копії, та звірена в судовому засіданні з оригіналом, про що зазначив своїм підписом головуючий. Відповідач по справі в свою чергу не надав до суду будь-кого доказу на підтвердження виплати ними боргу або доказів, що ним не укладалась зазначена розписка, клопотань про призначення почеркознавчої експертизи з цього приводу не заявляв. Достовірність розписки від 16.03.2017 року, відповідачем не оскаржено.

Що стосується пояснень представника відповідача, що обставини укладання розписки та отримання боргу, відбувались навколо підприємницької діяльності яку сумісно здійснювали сторони, а тому спір має розглядатись за правилами господарського судочинства, то з цього приводу слід зазначити, що розписка таких обставин не містить, кредитор та боржник в неї зазначені як фізичні особи. Якщо навіть між сторонами і була підприємницька діяльність, це не позбавляє їх можливості укладати цивільно правові угоди як фізичні особи.

Наведені обставини, в сукупності з відсутністю відповідних заперечень з боку відповідача, поза всяким розумним сумнівом доводять той факт, що відповідач суму позики отримав та до цього часу не повернув.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що оцінюючи докази, суд повинен керуватися принципом доведення "поза розумним сумнівом", який сформульований в рішенні від 14.02.2008 року у справі "Кобець проти України" (з відсиланням на первісне визначення даного принципу у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey), п. 282) у відповідності до якого, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою.

Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі, яка у гривневому еквіваленті складає 419840 грн., що відповідає курсу долара США (26,24 грн. на 1 долар США) на момент подачі позову 26.06.2018 року та судові витрати по справі у сумі 4198,4 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 7 ст. 80 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

За цих обставин, судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази (роздруківка з офіційного джерела про курс долара встановленого НБУ), якими керувався позивач, при визначенні курсу долара на момент подачі позовної заяви.

Згідно до положень ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Так, Пленум Верховного Суду України в п. 14 постанови від 18 грудня 2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» (далі - постанова Пленуму Верховного Суду України) роз`яснив, що оскільки згідно з ч. 1 ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня, то при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні (з наведенням розрахунків з переведенням іноземної валюти, яка була предметом позики, в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, виплата присуджених коштів має бути конвертована в національну валюту - гривню, за курсом НБУ на день здійснення платежу.

Згідно офіційного курсу долара встановленого НБУ на день розгляду справи 05.12.2019 року, 1 долар США складає 23,93 грн.

За таких обставин з відповідача слід стягнути 382 880,00 грн., що дорівнює 16 тис. доларів США.

Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача сплачену суму судового збору, в розмірі 4198,40 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 192, 202, 207, 525, 526, 527, 530, 533, 545, 629, 1046, 1047, 1049 ЦК України; ст.ст. 80, 141, 263, 265, 273, 352, 354 ЦПК України суд

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , ІПН НОМЕР_2 ) до ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_2 , паспорт НОМЕР_3 , ІПН НОМЕР_4 ), про стягнення суми боргу за договором позики та судових витрат задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 16 000,00 доларів США, що на момент ухвалення рішення становить згідно курсу Національного банку України 382 880,00 (триста вісімдесят дві тисячі вісімсот вісімдесят) грн. з розрахунку 23,93 грн., за 1 (один) долар США.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 4198,40 грн.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 17 грудня 2019 року

Суддя Буран В.М.