Справа № 744/1566/19
Провадження по справі № 2/744/789/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2019 року Семенівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Смаги С. В.,

при секретарі судового засідання Фільчаговій Г. В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в місті Семенівка Чернігівської області за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом представника позивача адвоката Голика Євгена Валерійовича в інтересах позивача ОСОБА_1 до Семенівської міської ради Чернігівської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами; треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Семенівська районна державна адміністрація Чернігівської області; Семенівська районна державна нотаріальна контора Чернігівської області, -

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача адвокат Голик Євген Валерійович в інтересах позивача, ОСОБА_1 , подав до суду позов до відповідача, Семенівської міської ради Чернігівської області, в якому представник позивача просив: визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право приватної власності на житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами в цілому, який розташований по АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача у позовній заяві зазначив про те, що по АДРЕСА_1 розташований житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами, в якому до своєї смерті проживала мати позивача, ОСОБА_2 . Відповідно до довідки Семенівської міської ради Чернігівської області № 200 від 26 вересня 2019 року житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , 1950 року побудови, згідно погосподарської книги № 1 на 2011-2015 роки рахувався за ОСОБА_2 , 1934 року народження. ІНФОРМАЦІЯ_2 мати позивача, ОСОБА_2 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 30 грудня 2013 року. Після смерті матері, коли позивач звернулася до Семенівської державної нотаріальної контори для оформлення права власності на вищевказаний житловий будинок, нотаріус повідомила, що видати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок буде не можливо, оскільки право власності на будинок не було зареєстровано у встановленому порядку.

Представник позивача вважає, що за позивачем може бути визнано право власності на вищевказаний будинок з господарськими будівлями за наступних підстав.

Вищевказаний будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами було збудовано матір`ю позивача в 1950 році на відведеній для цього земельній ділянці. На той час питання набуття права власності регулювалося постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю та будівництво індивідуальних житлових будинків». Даний правовий акт не пов`язував виникнення права власності на житловий будинок з проведенням його реєстрації. Це також підтверджено правовим висновком Верховного Суду України в цивільній справі 6-137цс13 від 18 грудня 2013 року. 31 січня 1966 року наказом Мінкомгоспу УРСР була затверджена Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, яка діяла до 13 грудня 1995 року (далі - Інструкція). Відповідно до п. 4 вказаної Інструкції реєстрації підлягали лише всі будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу Української PCP, а відповідно до п. 6 Інструкції не підлягали реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах. Отже, у сільській місцевості оформлення індивідуальних (приватних) будинків здійснювалося шляхом проведення у господарській книзі сільської ради відповідного запису та відкриття особистого рахунку на ім`я забудовника. Інших правовстановлюючих документів чинне на той час законодавство не передбачало.

Таким чином, померлою матір`ю позивача житловий будинок та господарські будівлі, які розташовані по АДРЕСА_1 , були зареєстровані відповідно до чинного на той час законодавства і вона стала власником і житлового будинку та господарських будівель, що ніколи ніким не оспорювалось.

З введенням в дію Закону України "Про власність" 1991 року та Цивільного кодексу України 2003 року будь-якого іншого порядку реєстрації збудованих до 15.04.1991 року в сільській місцевості домоволодінь або їх перереєстрації не передбачалося, самовільно збудованими вони також не являються, так як будувалися і реєструвались згідно діючого на той час законодавства.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке відповідно до ст. 1217 ЦК України може здійснюватися за заповітом або за законом.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно, а саме спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до вимог частини 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Обов`язковість державної реєстрації права власності на нерухоме майно встановлена також пунктом 1 частини 1 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень".

В той же час в частині 5 ст. 3 цього ж Закону зазначено, що право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до цього Закону реєстрація речових прав на нерухомість, їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна.

Також, згідно п. 4.12 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів.

Відповідно до п. 4.15 цього Порядку, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок державного обліку житлового фонду» у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювались рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Проте, незважаючи на внесення запису у погосподарську книгу, мати позивача, будучи юридично не обізнаною, своє право власності в БТІ не зареєструвала (не оформила).

Таким чином право власності матері позивача у встановленому законом порядку на даний час не зареєстровано. Зареєструвати право власності на даний час неможливо, оскільки власник майна помер. Відсутність у померлого документів про право власності на житловий будинок не можна визнати відсутністю у позивача права на спадщину на спірний житловий будинок. Тим більше, що право на спадщину після померлої матері позивача ніким з фізичних чи юридичних осіб не оспорюється.

В 2019 році позивач звернулася в органи БТІ та виготовила технічну документацію (технічний паспорт) на зазначений житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами.

Враховуючи ту обставину, що на даний час позивач не має можливості оформити право власності на житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами, які фактично є власністю її родини, якою вона володіє багато років, та розташовані по АДРЕСА_1 , позивач змушена звернутись до суду за захистом своїх невизнаних прав. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є - визнання права.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Ухвалою судді від 19 листопада 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання на 23 грудня 2019 року.

Позивач ОСОБА_1 у підготовче судове засідання не з`явилася, доручила представляти свої інтереси в суді адвокату Голику Євгену Валерійовичу.

У підготовче судове засідання представник позивача - адвокат Голик Євген Валерійович не з`явився, належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, до суду надав письмову заяву, згідно даних якої просить розгляд даної справи провести без його участі та без участі позивача, позов підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити повністю.

Представник відповідача, Семенівської міської ради Чернігівської області, Семенівський міський голова Чернігівської області Деденко Сергій Іванович у підготовче судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, надав до суду письмову заяву, згідно даних якої просить розглянути справу без участі представника Семенівської міської ради, позовні вимоги Семенівська міська рада Чернігівської області визнає повністю.

Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Семенівська районна державна адміністрація Чернігівської області, у підготовче судове засідання свого представника не направила, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, про поважні причини неявки представника суд не повідомила, письмове пояснення з викладом своїх аргументів і міркувань на підтримку або заперечення проти позову до суду не подала.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Семенівської районної державної нотаріальної контори Чернігівської області, завідувач Семенівської районної державної нотаріальної контори Чернігівської області Доля Наталія Миколаївна в судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, надала до суду письмову заяву, у якій просить суд розглянути справу без участі представника Семенівської районної державної нотаріальної контори на розсуд суду, та надала інформаційну довідку зі Спадкового реєстру, згідно даних якої інформація про спадкову справу після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 та видані на її підставі свідоцтва про право на спадщину відсутня.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось

Суд, розглянувши справу у відповідності до ч. 3 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Ч. 4 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що ухвалення в підготовчому судовому засіданні рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

У справі встановлено, що по АДРЕСА_1 розташований житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами, в якому до своєї смерті проживала мати позивача, ОСОБА_2 . Відповідно до довідки Семенівської міської ради Чернігівської області № 200 від 26 вересня 2019 року житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , 1950 року побудови, згідно погосподарської книги № 1 на 2011-2015 роки рахувався за ОСОБА_2 , 1934 року народження. ІНФОРМАЦІЯ_2 мати позивача, ОСОБА_2 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 30 грудня 2013 року. Після смерті матері, коли позивач звернулася до Семенівської державної нотаріальної контори Чернігівської області для оформлення права власності на вищевказаний житловий будинок, нотаріус повідомила, що видати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок буде не можливо, оскільки право власності на будинок не було зареєстровано у встановленому порядку.

Представник позивача вважає, що за позивачем може бути визнано право власності на вищевказаний будинок з господарськими будівлями за наступних підстав.

Вищевказаний будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами було збудовано матір`ю позивача в 1950 році на відведеній для цього земельній ділянці. На той час питання набуття права власності регулювалося постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю та будівництво індивідуальних житлових будинків». Даний правовий акт не пов`язував виникнення права власності на житловий будинок з проведенням його реєстрації. Це також підтверджено правовим висновком Верховного Суду України в цивільній справі 6-137цс13 від 18 грудня 2013 року. 31 січня 1966 року наказом Мінкомгоспу УРСР була затверджена Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, яка діяла до 13 грудня 1995 року (далі - Інструкція). Відповідно до п. 4 вказаної Інструкції реєстрації підлягали лише всі будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу Української PCP, а відповідно до п. 6 Інструкції не підлягали реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах. Отже, у сільській місцевості оформлення індивідуальних (приватних) будинків здійснювалося шляхом проведення у господарській книзі сільської ради відповідного запису та відкриття особистого рахунку на ім`я забудовника. Інших правовстановлюючих документів чинне на той час законодавство не передбачало.

Таким чином, померлою матір`ю позивача житловий будинок та господарські будівлі, які розташовані по АДРЕСА_1 , були зареєстровані відповідно до чинного на той час законодавства і вона стала власником і житлового будинку та господарських будівель, що ніколи ніким не оспорювалось.

З введенням в дію Закону України "Про власність" 1991 року та Цивільного кодексу України 2003 року будь-якого іншого порядку реєстрації збудованих до 15.04.1991 року в сільській місцевості домоволодінь або їх перереєстрації не передбачалося, самовільно збудованими вони також не являються, так як будувалися і реєструвались згідно діючого на той час законодавства.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке відповідно до ст. 1217 ЦК України може здійснюватися за заповітом або за законом.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно, а саме спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до вимог частини 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Обов`язковість державної реєстрації права власності на нерухоме майно встановлена також пунктом 1 частини 1 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень".

В той же час в частині 5 ст. 3 цього ж Закону зазначено, що право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до цього Закону реєстрація речових прав на нерухомість, їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна.

Також, згідно п. 4.12 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів.

Відповідно до п. 4.15 цього Порядку, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок державного обліку житлового фонду» у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювались рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Проте, незважаючи на внесення запису у погосподарську книгу, мати позивача, будучи юридично не обізнаною, своє право власності в БТІ не зареєструвала (не оформила).

Таким чином право власності матері позивача у встановленому законом порядку на даний час не зареєстровано. Зареєструвати право власності на даний час неможливо, оскільки власник майна помер. Відсутність у померлого документів про право власності на житловий будинок не можна визнати відсутністю у позивача права на спадщину на спірний житловий будинок. Тим більше, що право на спадщину після померлої матері позивача ніким з фізичних чи юридичних осіб не оспорюється.

В 2019 році позивач звернулася в органи БТІ та виготовила технічну документацію (технічний паспорт) на зазначений житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами.

Враховуючи ту обставину, що на даний час позивач не має можливості оформити право власності на житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами, які фактично є власністю її родини, якою вона володіє багато років, та розташовані по АДРЕСА_1 , позивач змушена звернутись до суду за захистом своїх невизнаних прав. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є - визнання права.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Оскільки позов відповідачем визнається повністю, а тому немає ніяких перешкод для визнання права власності на зазначений будинок за позивачем ОСОБА_1 , суд приходить до висновку про прийняття визнання позову відповідачем та про винесення рішення по суті справи у підготовчому судовому засіданні.

Виходячи з викладеного, позовні вимоги позивача підлягають повному задоволенню.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 81, 89, 200, ч. 4 ст. 206, ч. 2 ст. 247, ст. ст. 259, 263, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов представника позивача адвоката Голика Євгена Валерійовича, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в інтересах позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 , до Семенівської міської ради Чернігівської області (ідентифікаційний код юридичної особи в , місцезнаходження: вулиця Червона Площа, будинок 6, місто Семенівка Чернігівської області, 15400), про визнання права власності на житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами; треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Семенівська районна державна адміністрація Чернігівської області (ідентифікаційний код юридичної особи в , місцезнаходження: вулиця Червона Площа, будинок 6, місто Семенівка Чернігівської області, 15400); Семенівська районна державна нотаріальна контора Чернігівської області (ідентифікаційний код юридичної особи в , місцезнаходження: вулиця Червона Площа, будинок 2, місто Семенівка Чернігівської області, 15400), задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , проживаючою за адресою: АДРЕСА_3 , право приватної власності на житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами в цілому, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернігівського апеляційного суду через Семенівський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: С. В. Смага