_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/2358/19
Провадження № 2/520/2502/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2019 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Калініченко Л.В.,

при секретарі Кирикової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою

ОСОБА_1

до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»,

Фонду гарантування вкладів фізичних осіб,

Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпрофінансгруп»,

Державного реєстратора Комунального Підприємства «Агенція реєстраційних послуг»

Морозової Ольги Станіславівни,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору:

приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу

Антипова Ія Володимирівна,

про визнання договору купівлі-продажу майнових прав

та договору про відступлення прав за договором іпотеки недійсними,

скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 05 лютого 2019 року звернулась до Київського районного суду міста Одеси з позовом, який під час розгляду справи неодноразово уточнювала та згідно з останньою редакцією від 11.09.2019 року за вхід №45472, до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпрофінансгруп», Державного реєстратора Комунального Підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Морозової Ольги Станіславівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Антипова Ія Володимирівна, про визнання договору купівлі-продажу майнових прав та договору про відступлення прав за договором іпотеки недійсними, скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, просить суд:

- визнати недійсним договір №767/К купівлі-продажу майнових прав від 25 вересня 2018 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», в частині передачі боргу за кредитним договором №455-013/ФКВІП-08 від 09 липня 2008 року;

- визнати недійсним договір №б/н про відступлення прав за договором іпотеки від 25 вересня 2018, укладений між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», в частині відступлення прав вимоги за іпотечним договором №455-013/ZФКВІП-08 від 09 липня 2008 року, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В., зареєстрований в реєстрі за №986;

- скасувати рішення державного реєстратора Комунального Підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Морозової Ольги Станіславівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, (з відкриттям розділу), індексний номер:44457571 від 06 грудня 2018 року,на підставі чого за ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп»зареєстровано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 ;

- скасувати рішення державного реєстратора Комунального Підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Морозової Ольги Станіславівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, (з відкриттям розділу), індексний номер:44801751, від 22 грудня 2018 року,на підставі чого за ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп»зареєстровано право власності на земельну ділянку, площею 0,0634 кв.м., з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :38:002:0051.

В обґрунтування позову позивачка посилається на те, що 09липня 2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №455-013/ФКВІП-08, відповідно до умов якого банк прийняв на себе зобов`язання по видачі кредиту в сумі 144500,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,50 % річних, строком до 06.07.2023 року, а ОСОБА_1 зобов`язалася своєчасно повернути позивачу всю суму кредиту, відсотки та дотримуватися строків та умов, вказаних у договорі.

Цього ж дня на виконання указаного кредитного зобов`язання між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір №455-013/ZФКВІП-08,посвідчений 09.07.2008 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 6919, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передала в іпотеку банку належні їй на праві власності земельну ділянку, площею 0,0634 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 .

30червня 2010 року між ТОВ«Український промисловий банк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір про відступлення прав вимоги шляхом купівлі-продажу майнових прав, відповідно до якого внаслідок передачі кредитного портфеля новий кредитор набуває всіх прав вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення, включно з правом вимагати від позичальників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань, правом на звернення стягнення за зобов`язаннями позичальників на заставлене майно, та іншими правами вимоги за договорами забезпечення, на підставі чого ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за кредитним договором №455-013/ФКВІП-08від 09 липня 2008 року та забезпечувальними договорами укладеними до нього.

25 вересня 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп»було укладено договір №767/К купівлі-продажу майнових прав, на підставі чого ПАТ «Дельта Банк» передав ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп»право вимоги за кредитним договором №455-013/ФКВІП-08від 09 липня 2008 року.

Також, тієї ж дати, між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп»було укладено договір №б/н про відступлення прав за договором іпотеки, на підстав чого ПАТ «Дельта Банк» передав ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп»право вимоги за іпотечним договором №455-013/ZФКВІП-08 від 09 липня 2008 року, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В., зареєстрований в реєстрі за № 986.

Надалі, ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», як правонаступник кредитора за вказаним кредитним договором та укладеним до нього іпотечним договором, здійснило дії зі звернення стягнення на іпотечне майно в позасудовий порядок, за наслідком чого:

06 грудня 2018 року державним реєстратором Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Морозовою Ольгою Станіславівною винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер:44457571, на підставі чого за ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп»зареєстровано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 ;

22 грудня 2018 року державним реєстратором Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Морозовою Ольгою Станіславівною винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер:44801751, на підставі чого за ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп»зареєстровано право власності на земельну ділянку, площею 0,0634 кв.м., з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :38:002:0051.

Позивач стверджує, що передача права вимоги за кредитним договором №455-013/ФКВІП-08від 09 липня 2008 року та укладеним до нього іпотечним договором, від ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп»було проведено з порушенням встановленого законом порядку, а саме всупереч вимог закону, вона не була повідомлена про зміну іпотекодержателя та укладення договору факторингу.

Позивач також зазначала, що станом на день укладення договору факторингу та договору про відступлення права вимоги за іпотечним договорами Національним банком України не надавалось ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» індивідуальних чи генеральних ліцензій на здійснення валютних операції, що передбачено порядком надання небанківським фінансовим установам генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій, регламентованим Положенням про порядок надання небанківським фінансовим установам, національному оператору поштового зв`язку генеральних ліцензій на здійснення валютних операції, затвердженим постановою Національного банку України від 09 серпня 2002 року № 297.

На підставі викладеного позивач просить суд визнати недійсними договір №767/К купівлі-продажу майнових прав від 25 вересня 2018 року, в частині відступлення права вимоги за кредитним договором за №455-013/ФКВІП-08 від 09 липня 2008 року, та договір №б/н про відступлення прав за договором іпотеки від 25 вересня 2018 року, в частині відступлення прав вимог за іпотечним договором №455-013/ZФКВІП-08 від 09 липня 2008 року.

З урахуванням викладеного, позивач вважав, що в такому разі ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» не мало право на здійснення дій зі звірення стягнення на іпотечне майно в позасудовий порядок, у зв`язку з чим такі рішення державного реєстратора підлягають скасуванню.

Крім того, позивачка також вважає, що державним реєстратором Морозовою О.С. під час винесення вказаних рішень було порушено порядок з проведення перереєстрації майна, а саме не дотримано вимог встановлених в пункті 61 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 25.12.2015 року №1127 щодо перевірки документа, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя.

Так, позивачка стверджує, що вона була зареєстрована і мешкала за адресою: АДРЕСА_3 ,за якою жодних повідомлень про зміну кредитора/іпотекодержателя та вимог іпотекодержателя про виконання умов договору, не отримувала. Також позивачка стверджувала, що повідомлення, які містяться в реєстраційних справах про нібито отримання нею вимог іпотекодержателя, не відображають дійсні обставини щодо отримання нею саме такої вимоги, оскільки не містять опису вкладення.

З урахуванням викладеного, позивачка вважає рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень стосовно спірного іпотечного майна, винесеними з грубими порушеннями, у зв`язку з чим просить суд їх скасувати.

Зазначені обставини стали підставою для звернення до суду з цим позовом.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.02.2019 року, цивільну справу за вказаним позовом було розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 11 лютого 2019 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження, призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 20.02.2019 року вжито заходи забезпечення позову по цивільній справі №520/2358/19, а саме:

- накладено арешт на житловий будинок, житловою площею 36,2 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, який на праві власності належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», ;

- накладено арешт на земельну ділянку, площею 0,0634 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :38:002:0051, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, який на праві власності належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», ;

- встановлено заборону суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, в тому числі нотаріусам, Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України, здійснювати проведення державної реєстрації будь-яких прав та/або їх обтяжень, вносити будь-які записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зміни до таких записів та/або скасування таких записів щодо об`єкту нерухомого майна - житлового будинку, житловою площею 36,2 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101;

- встановлено заборону суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, в тому числі нотаріусам, Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України, здійснювати проведення державної реєстрації будь-яких прав та/або їх обтяжень, вносити будь-які записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зміни до таких записів та/або скасування таких записів щодо об`єкту нерухомого майна - земельної ділянки, площею 0,0634 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :38:002:0051, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 20.02.2019 року витребувано:

- з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» () належним чином завірену копію договору №767/К купівлі-продажу майнових прав від 25 вересня 2018 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», на підставі якого було у тому числі передано вимоги по кредитному договору № 455-013/ФКВІП-08 від 09 липня 2008 року, а також належним чином завірені копії усіх документів, які стали підставою для укладення вказаного договору;

- з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» () належним чином завірену копію договору №б/н про відступлення прав за договором іпотеки від 25 вересня 2018 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», на підставі якого було у тому числі відступлено право вимоги за іпотечним договором №455-013/Z/ФКВІП-08 від 09 липня 2008 року, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В., зареєстрований в реєстрі за № 986, а також належним чином завірені копії усіх документів, які стали підставою для укладення вказаного договору;

- у державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Морозової Ольги Станіславівни належним чином завірену копію реєстраційної справи щодо здійсненої державної реєстрації переходу права власності від ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» стосовно житлового будинку, об`єкту житлової нерухомості, житловою площею 36,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , номер запису про право власності 29303498, індексний номер рішення 44457571 від 06 грудня 2018 року, а також належним чином завірені копії усіх документів, які стали підставою для здійснення вказаних дій;

- у державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Морозової Ольги Станіславівни належним чином завірену копію реєстраційної справи щодо здійсненої державної реєстрації переходу права власності від ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» стосовно земельної ділянки, кадастровий номер 0:38:002:0051, площею 0,0634 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , номер запису про право власності 29625306, індексний номер рішення 44801751 від 22 грудня 2018 року, а також належним чином завірені копії усіх документів, які стали підставою для здійснення вказаних дій.

13 березня 2019 року представник відповідача АТ «Дельта Банк» надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність.

27 березня 2019 року до суду надійшов відзив на позову заяву від представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», в якому представник просить суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність.

09 квітня 2019 року на виконання ухвали суду від 20.02.2019 року, до суду надійшли з ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» витребувані судом документи.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 07.05.2019 року витребувано з Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради належним чином завірені копії реєстраційних справ щодо здійсненої державної реєстрації переходу права власності від ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» стосовно житлового будинку, об`єкту житлової нерухомості, житловою площею 36,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , номер запису про право власності 29303498, та стосовно земельної ділянки, кадастровий номер 0:38:002:0051, площею 0,0634 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , номер запису про право власності 29625306.

06 червня 2019 року до суду надійшли з Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської радивитребувані судом належним чином завірені копії вказаних реєстраційних справ.

07 жовтня 2019 року судом було ухвалено закрити підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

В судове засідання призначене на 16 грудня 2019 року позивачка ОСОБА_1 та її представник не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлені належним чином, однак 04.12.2019 року до суду надійшла заява від представника позивача про розгляд справи за її відсутності, в якій представник одночасно зазначила, що заявлені вимоги підтримує та просить суд задовольнити.

Відповідачі, їх представники та третя особа у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Згідно зі ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

З урахуванням викладеного, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі, за наявними документами в матеріалах справи.

Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов ОСОБА_1 не підлягаючим задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 09 липня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №455-013/ФКВІП-08, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 144500 доларів США, на споживчі цілі, зі сплатою 12,50% річних, строком на 180 місяців, по 06 липня 2023 року.

З метою забезпечення виконання вказаного договору, 09 липня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 був укладений іпотечний договір №455-013/ZФКВІП-08, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гашовою В.В., зареєстрований в реєстрі за №6917, за умовами якого з метою забезпечення вимоги іпотекодержателя за кредитним договором №455-013/ФКВІП-08 від 09 липня 2008 року, ОСОБА_1 передала в іпотеку наступне нерухоме майно:

- земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 0,0634 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, яка належала іпотекодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ОД №060970, виданого Одеською міською радою 01 жовтня 2004 року, на підставі рішення Одеської міської ради від 20.04.2004 року за №2588-ХХІV, зареєстрованого Одеським міським управлінням земельних ресурсів Одеського обласного головного управління земельних ресурсів Державного комітету України по земельних ресурсах в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №93, кадастровий номер: :38:002:0051;

- будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , ьта складається в цілому з житлового будинку, зазначеного в схематичному плані під літ. «А», житловою площею 36,2 кв.м., з надвірними спорудами, зазначеними під літ. «Д» - вбиральня, літ. «Е» - душ, літ. «Р» - гараж, літ. «Т», літ. «С» - веранди, літ. «Ч» - навіс, літ. «Б» - літня кухня, 1-11 огорожа, І, ІІ- мостіння, розташований на земельній ділянці, розміром 634 кв.м.

30 червня 2010 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим О.Є., зареєстрований в реєстрі за №2258, за умовами якого ТОВ «Український промисловий банк» передало, а ПАТ «Дельта Банк» прийняло, за плату, право вимоги за кредитними договорами, у тому числі за кредитним договором №455-013/ФКВІП-08 від 09 липня 2008 року та іпотечним договором №455-013/ZФКВІП-08 від 09 липня 2008 року, укладені з ОСОБА_1 .

На підставі викладеного вбачається, що ПАТ «Дельта Банк» набув право вимоги за кредитним договором №455-013/ФКВІП-08 від 09 липня 2008 року та укладеним до нього іпотечним договором №455-013/ZФКВІП-08 від 09 липня 2008 року, які укладені з ОСОБА_1

Надалі, у відповідності до протоколу електронного аукціону №UA-EA-2018-07-23-000308-b від 17.09.2018 року, ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» є переможцем аукціону з придбання права вимоги за кредитним договором №455-013/ФКВІП-08 від 09 липня 2008 року, та укладеними до нього забезпечувальними договорами, за 699935 гривень 54 копійки.

На підставі вказаного протоколу, 25 вересня 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» було укладено договір №767/К купівлі-продажу майнових прав, за умовами якого продавець передає у власність покупцеві, а покупець приймає у власність майнові права, які виникли та/або можуть виникнути у майбутньому та які включають зокрема право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів (надалі-боржники), які виникли за укладеними договорами та/або на інших підставах наведених у додатку №1 до цього договору, за 699935 гривень 54 копійки.

Згідно з додатком №1 до вказаного договору, ПАТ «Дельта Банк» передало ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» кредитний договір №455-013/ФКВІП-08 від 09 липня 2008 року, укладений з ОСОБА_2 , а також усі укладені забезпечувальні договору до нього.

25 вересня 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» було укладено також договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором №455-013/ZФКВІП-08 від 09 липня 2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гашовою В.В., зареєстрованим в реєстрі за №6917, який було в свою чергу посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В., зареєстрований в реєстрі за №986.

За умовами вказаного договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором, ПАТ «Дельта Банк» передало ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» майнові права за іпотечним договором №455-013/ZФКВІП-08 від 09 липня 2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гашовою В.В., зареєстрованим в реєстрі за №6917, укладеним з ОСОБА_1 .

Зазначені договори, стали підставою для внесення державним реєстратором КП «Агенція реєстраційних послуг» до Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, інформацію про іпотекодержателя ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» за іпотечним договором №455-013/ZФКВІП-08 від 09 липня 2008 року.

На підставі вказаного судом встановлено, що ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» набуло право вимоги за кредитним договором №455-013/ФКВІП-08 від 09 липня 2008 року та іпотечним договором №455-013/ZФКВІП-08 від 09 липня 2008 року.

27 вересня 2018 року ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» направило повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором, за вих. №0927/5, 0927/6, 0927/7, на ім`я ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в якому повідомило останніх про те, що ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» набуло право вимоги за кредитним договором №455-013/ФКВІП-08 від 09 липня 2008 року та іпотечним договором №455-013/ZФКВІП-08 від 09 липня 2008 року.

Вказана вимога була надіслана на адресу ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , та отримана останньою, що підтверджується рекомендованим повідомленням про отримання за №540, відповідно до опису вкладення якого, за тим самим номером, вбачається направлення вищезазначеного повідомлення за вих. №0927/6 від 27.09.2018 року.

Тієї ж дати, 27.09.2018 року ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» направило вимогу/іпотечне повідомлення про дострокове погашення заборгованості на ім`я ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за вих. №0927/1, 0927/2, 0927/3, 0927/4, відповідно до якого ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» повідомило останніх, що станом на 25.09.2018 року наявна заборгованість за кредитним договором №455-013/ФКВІП-08 від 09 липня 2008 року, яка у загальному розмірі складає 4640387 гривень 36 копійок, яку ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» вимагає погасити в тридцяти денний строк з дня отримання вимоги, або у разі невиконання вимоги/іпотечного повідомлення, буде вимушено звернути стягнення на іпотечне майно, яке належить ОСОБА_1 .

Вказана вимога була надіслана на адресу ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується накладною про відправлення за №493 та описом вкладення до нього, відповідно до якого направлена вищезазначена вимога за вих. №0927/1 від 27.09.2018 року.

Надалі, 30 листопада 2018 року ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» звернулось до державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Морозової Ольги Станіславівни з заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, за наслідком якої державним реєстратором 06 грудня 2018 року було винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер №44457571.

На підставі вказаного рішення, а також: договору переуступки прав вимоги від 25.09.2018 року, за р.№986, договору іпотеки №455-013/ZФКВІП-08 від 09.07.2008 року, державним реєстратором Морозовою О.С. було проведено державну реєстрацію права власності на будинок АДРЕСА_2 , за ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», номер запису про право власності №29303498.

Також, 04.12.2018 року ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» звернулось до державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Морозової Ольги Станіславівни з заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, за наслідком якої державним реєстратором 22 грудня 2018 року було винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер №44801751.

На підставі вказаного рішення, а також: повідомлення про відступлення права вимоги за №0927/8 від 27.09.2018 року; рекомендованого поштового повідомлення за №463 від 27.09.2018 року; вимоги від 27.09.2018 року за вих. №0927/4; рекомендованого поштового повідомлення за №471 від 27.09.2018 року; договору переуступки прав вимоги від 25.09.2018 року, за р.№986; договору іпотеки №455-013/ZФКВІП-08 від 09.07.2008 року, державним реєстратором Морозовою О.С. було проведено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 0,0634 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, кадастровий номер: :38:002:0051, за ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», номер запису про право власності №29625306.

Зазначені обставини підтверджуються інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №157283443 від 22.02.2019 року.

На підставі викладеного, судом встановлено, що ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» набуло право вимоги за кредитним договором №455-013/ФКВІП-08 від 09 липня 2008 року та іпотечним договором №455-013/ZФКВІП-08 від 09 липня 2008 року, а також звернуло стягнення в позасудовий порядок на іпотечне майно, яке належало на праві власності ОСОБА_1 .

Позивачка будучи незгодною з набуттям ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» права вимоги за кредитним і іпотечним договорами, а також рішеннями державного реєстратора, звернулась до суду з цим позовом.

Щодо вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу майнових прав та договору відступлення прав вимоги за іпотечним договором, судом враховується наступне.

Позивач стверджує, що між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» було укладено насправді договір факторингу, а отже у зв`язку з тим, що останній не має ліцензію на здійснення валютних операцій, були відсутні підстави для укладення такого договору.

Частиною 4 ст. 263 ЦПК України, визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В даному випадку судом враховується правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду №909/968/16 від 11 вересня 2018 року.

Відповідно до статей 512, 514 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).

Визначення факторингу міститься у статті 49 Закону України від 07 грудня 2000 року №2121-III «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.

У статті 350 Господарського кодексу України, факторинг визначений як передання чи зобов`язання банку передати грошові кошти за плату в розпорядження іншої сторони, яка відступає або зобов`язується відступити банку своє право грошової вимоги до третьої сторони.

У статті 1077 Цивільного кодексу України зазначено, що, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06 лютого 2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року № 231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.

Таким чином, у Цивільному кодексі України, як вбачається зі змісту його статей 512, 1077, проведено розмежування правочинів, предметом яких є відступлення права вимоги, а саме: правочини з відступлення права вимоги (цесія) та договори факторингу.

З аналізу статей 512518 Цивільного кодексу України, можна зробити такий висновок щодо суб`єктного складу правочинів з відступлення права вимоги: відповідно до статті 2 цього Кодексу учасниками цесії можуть бути будь-яка фізична або юридична особа.

Разом з тим, із частини першої статті 1077 Цивільного кодексу України, статті 350 Господарського кодексу України та частини п`ятої статті 5 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вбачається, що суб`єктний склад у договорі факторингу має три сторони: клієнта, яким може бути фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності (частина друга статті 1079 Цивільного кодексу України), фактора, яким може бути банк або інша банківська установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (частина третя статті 1079 Цивільного кодексу України) та боржник, тобто набувач послуг чи товарів за первинним договором.

У статті 350 Господарського кодексу України зазначено, що фактором може бути лише банк, разом з тим, у пункті 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», норми якого є спеціальними, вказано, що фінансовими установами є банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди й компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо передбачених законом, інших послуг (операцій), пов`язаних із наданням фінансових послуг. У частинах першій, другій статті 7 Закону зазначено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов`язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ.

У разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій.

Отже, фактор для надання фінансової послуги повинен бути включеним до Державного реєстру фінансових установ.

Щодо розмежування за предметом договору, то під час цесії може бути відступлене право як грошової, так і не грошової (роботи, товари, послуги) вимоги. Цивільний кодекс України передбачає лише перелік зобов`язань, у яких заміна кредитора не допускається (статті 515 Цивільного кодексу України). Предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги (стаття 1078 Цивільного кодексу України).

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 1 Закону, фінансова послуга це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

За змістом пункту 11 частини першої статті 4 Закону, факторинг є фінансовою послугою.

Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника.

При цесії право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату.

Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю.

Якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (частина третя статті 656 Цивільного кодексу України).

Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому, сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу.

Плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченої в договорі, право вимоги за яким передається.

Згідно з частиною першою статті 1084 Цивільного кодексу України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові.

Також розмежування розглядуваних договорів здійснюється за їх формою: правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору (стаття 513 Цивільного кодексу України). Оскільки факторинг визначено пунктом 3 частини першої статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кредитною операцією, вимоги до такого договору визначені у статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Отже, згідно з вказаним висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18), договір факторингу є правочином, який характеризується тим, що: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватись у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Правочин, якому не притаманні перелічені ознаки, є не договором факторингу, а правочином з відступлення права вимоги. Порушення вимог до форми, змісту, суб`єктного складу договору факторингу відповідно до статті 203 ЦК України зумовлює його недійсність.

Таким чином, за договором факторингу фактор передає грошові кошти клієнту, за що отримує право вимоги за грошовим зобов`язанням боржника та плату за надані грошові кошти, а клієнт - отримує грошові кошти, за що передає право вимоги до боржника та сплачує плату за отримані кошти.

З протоколу електронного аукціону №UA-EA-2018-07-23-000308-b вбачається, що відповідач ТОВ «ФК Дніпрофінансгруп» придбав лот за 699935,54 грн..

Пунктом 3.1 спірного договору купівлі-продажу майнових прав №767/К від 25 вересня 2018 року визначено, що сторони домовилися, що за продаж майнових прав за цим договором покупець сплачує продавцю грошові кошти у розмірі 699935,54 грн., тобто за таку ж ціну, за яку ТОВ «ФК «Дніпрофінангруп» виграв лот на електронних торгах.

У вимозі від 27.09.2018 року, ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» вказував, що у позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором №455-013/ФКВІП-08 від 09.07.2008 року була наявна перед первісним кредитором заборгованість у розмірі 4640387 гривень 36 копійок.

Таким чином, позивачем та його представником не доведено, що ПАТ «Дельта Банк» за спірним договором набуло право одержання прибутку у формі різниці між реальною вартістю права вимоги, що відступається, і ціною вимоги, що передбачена договором купівлі-продажу майнових прав, що є основною ознакою договору факторингу.

Отже, у правовідносинах сторін відсутні елементи договору факторингу, оскільки не встановлено факту фінансування фінансовою установою фізичної особи (клієнта) під відступлення права грошової вимоги, а навпаки, встановлено факт набуття права вимоги до фізичної особи на підставі компенсації частини отриманого від права вимоги, за наслідком укладеного договору купівлі-продажу.

Наведене свідчить про те, що укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК Дніпрофінансгруп» оспорюваний договір за своєю юридичною природою є цесією (уступка права вимоги), на який поширюється положення про договір купівлі-продажу, та застосовуються положення про відступлення права вимоги.

Таким чином, відповідач ТОВ «ФК Дніпрофінансгруп» міг бути стороною такого правочину.

У зв`язку з цим відсутні правові підстави для застосування до суб`єктів господарювання, що не є фінансовими установами, та набувають на платній основі право вимоги до третіх осіб на підставі договорів відступлення права вимоги, незалежно від умов такого набуття (з дисконтом, премією або без) норм Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Крім того, суд зазначає, що в цій частині посилання позивача є безпідставними також, з огляду на те, що з відкритих джерел, а саме Державного реєстру фінансових установ, вбачається, що ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» включена до реєстру, як Фінансова компанія, зареєстрована 28.07.2016 року, та має ліцензії:

Код фін. послугиНазва фін. послугиПідстава анулюванняТип ліцензіїНазваСерія та номерДата видачи ліцензіїПочаток діїКінець діїДата розпорядження про анулювання ліцензіїСтрок дії ліцензії
13.11НАДАННЯ ПОСЛУГ З ФАКТОРИНГУН/ВДіюча ліцензіяНАДАННЯ ПОСЛУГ З ФАКТОРИНГУотримана11.05.2017 0:00:0011.05.2017 безстрокова
13.05НАДАННЯ ПОСЛУГ З ФІНАНСОВОГО ЛІЗИНГУН/ВДіюча ліцензіяНАДАННЯ ПОСЛУГ З ФІНАНСОВОГО ЛІЗИНГУотримана11.05.2017 0:00:0011.05.2017 безстрокова
13.07НАДАННЯ ГАРАНТІЙ ТА ПОРУЧИТЕЛЬСТВН/ВДіюча ліцензіяНАДАННЯ ГАРАНТІЙ ТА ПОРУЧИТЕЛЬСТВотримана11.05.2017 0:00:0011.05.2017 безстрокова
13.06НАДАННЯ КОШТІВ У ПОЗИКУ, В ТОМУ ЧИСЛІ І НА УМОВАХ ФІНАНСОВОГО КРЕДИТУН/ВДіюча ліцензіяНАДАННЯ КОШТІВ У ПОЗИКУ, В ТОМУ ЧИСЛІ І НА УМОВАХ ФІНАНСОВОГО КРЕДИТУотримана11.05.2017 0:00:0011.05.2017 безстрокова

Одночасно, щодо доводів позивача, суд зазначає, що за загальним правилом (частина перша статті 516 ЦК України) наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом. У той же час, як судом встановлено, ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» повідомляло належним чином ОСОБА_1 про заміну кредитору а зобов`язанні за спірним кредитним договором.

Інші доводи позивача та його представника висновків суду не спростовують, належних та допустимих доказів недійсності договору купівлі-продажу майнових прав №767/К від 25 вересня 2018 року суду не надано, крім того позивачем не оспорюються результати спірних електронних торгів.

З огляду на викладене, суд доходить до висновку, що в цій частині позову, вимоги позивача є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Щодо проведеної державної реєстрації за ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» на іпотечне майно, суд зазначає наступне.

Пунктом 4 договору іпотеки за №455-013/ZФКВІП-08 від 09 липня 2008 року, сторонами визначено порядок звернення стягнення та реалізації предмета іпотеки.

Сторонами узгоджено, що іпотекодержатедь набуває права звернути стягнення та реалізувати предмет іпотеки у наступних випадках:

- якщо у момент настання строку виконання основного зобов`язання за кредитним договором воно не буде виконано належним чином, а саме: при повному або частковому неповерненні кредиту (чергового платежу по кредиту) та/або при несплаті або частковій несплаті відсотків та/або при несплаті або частковій несплаті штрафних санкцій у встановлені кредитним договором строки;

- якщо у триденний строк після загибелі, пошкодження чи втрати предмета іпотеки іпотекодавець не здійснять його заміну у відповідності до п.3.і.8 цього договору;

- порушення іпотекодавцем (позичальником) обов`язків за цим та/або кредитним договором та невиконання вимоги іпотекодержателя про дострокове виконання основного зобов`язання;

- якщо інша, ніж іпотекодержатель, особа набула право стягнення на предмет іпотеки.

У випадку порушення іпотекодавцем (позичальником) обов`язків за цим та/або кредитним договором іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю (та позичальнику) письмову вимогу про усунення порушення в якій зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки. /п.4.2/.

Пунктом 4.3 іпотечного договору, встановлено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з порядком задоволення вимог іпотеко держателя, передбаченим п.4.4 цього договору.

У випадку настання будь-якої з підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, передбачених п.4.1 цього договору, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги одним з наступних способів:

- шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу. У випадку прийняття іпотекодержателем предмету іпотеки у власність, це застереження вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя і цей іпотечний договір є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки;

- шляхом продажу іпотекодержателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. Іпотекодержатель зобов`язаний за 30 (Тридцять) днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі незалежної експертної оцінки предмета іпотеки. Договір купівлі-продажу предмета іпотеки, укладений відповідно до цього договору, є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на предмет іпотеки.

У випадку звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду чи виконавчого напису нотаріуса реалізація предмету іпотеки здійснюється шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

У разі, якщо прилюдні торги оголошено такими, що не відбулися, іпотекодержатель має право придбати предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни предмета іпотеки.

Позичальник вправі до дня продажу предмета іпотеки виконати основне зобов`язання чи ту його частину, виконання якої прострочено, разом з відшкодуванням будь-яких витрат та збитків, завданих іпотекодержателю, включаючи судові витрати, витрати на оплату винагороди залученим експертам, витрати на підготовку до проведення прилюдних торгів тощо. Таке виконання є підставою для припинення реалізації предмета іпотеки.

З урахуванням того, що в іпотечному договорі, сторони обумовили іпотечне застереження, судом встановлено, що іпотекодержатель ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» у належний спосіб здійснив звернення стягнення на предмет іпотеки,за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

Частиною 2 ст. 18 Закону передбачено, що перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 25.12.2015 року №1127.

Відповідно до п. 61 Порядку, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Таким чином, пунктом 61 Порядку визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, із огляду на закріплені у статтях 10 та 18 Закону №1952-IV порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення, останній приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

З витребуваних судом реєстраційних справ за №101 та №101 стосовно проведених спірних держаних реєстрацій щодо іпотечного майна, вбачається, що ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» надав до державного реєстратора поштове повідомлення про вручення ОСОБА_1 вимоги про дострокове погашення заборгованості від 27.09.2018 року за вих. №27.09.2018 року, з якого вбачається закінчення тридцятиденного строку на її виконання. Вказана вимога була отримана ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

Щодо посилань позивача про те, що вона не мешкала за вказаною адресою, а постійним місцем проживання є: АДРЕСА_3 , суд вважає необґрунтованими та безпідставними, оскільки позивачем особисто у первісній редакції позову підтверджено, що єдиним місцем її проживання є будинок АДРЕСА_2 , який належав їй на праві власності та був предметом іпотеки.

Також позивачем у первісній редакції позову (а.с.4, І том цивільної справи) особисто зазначено, що нею через представника 24.11.2018 року було направлено на адресу ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» відповідь на вимогу за вих. №0927/3 від 27.09.2018 року про незгоду з позасудовим врегулюванням спору шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовий порядок.

Отже, вбачається, що позивачем було направлено відповідь на вимогу про дострокове погашення заборгованості 24.11.2018 року, тобто до проведення спірних державних реєстрацій, що мало місце у грудні 2018 року, що свідчить про обізнаність і отримання ОСОБА_1 вказаної вимоги.

Крім того, під час розгляду справи, представником відповідача ТОВ «ФК «Дніпрофінангруп» було надано до суду копію відповіді ОСОБА_1 від 26.11.2018 року на вимогу №0927/3 від 27.09.2018 року, яка отримана відповідачем 04.12.2018 року за вх. №1352, в якій ОСОБА_1 через свого представника підтверджує отримання вимоги про дострокове погашення заборгованості та незгоду з нею.

На підставі викладеного, суд вважає посилання позивача та її представника в цій частині позову безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підтверджені жодним належним доказом.

Щодо посилань позивача викладених у первісному позову, що державний реєстратор не мав права на проведення спірної державної реєстрації, оскільки спірне майно підпадає під дію Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", суд вважає необґрунтованими.

Згідно з п. 1 ч. 1 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Відповідно до ч. 4 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач посилаючись на те, що спірне іпотечне майно є єдиним її місцем проживання, в порушення вимог ст. 81 ЦПК України не надала до суду жодних належних доказів на підтвердження того, що в її власності відсутнє будь-яке інше нерухоме житлове майно, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості пересвідчитись в цих обставинах.

Крім того, судом враховується, що позивач у останній редакції уточненого позову особисто посилається на те, що її постійним місце проживання є: АДРЕСА_3 , яке також позивачем зазначено, як місце проживання, у заявах по суті справі, та є місцем її зареєстрованого проживання.

Отже, судом встановлено, що позивач також є користувачем житлового приміщення квартири АДРЕСА_4 . Доказів на підтвердження того, що позивач не є власником вказаного майна, до суду не надано.

У зв`язку з чим, суд вважає вказані посилання позивача викладенні в обґрунтування позову, що спірне майно підпадає під дію Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", безпідставними та необґрунтованими.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Отже, перевіривши та з`ясувавши всі необхідні обставини справи, оцінюючи усі наявні докази по справі, досліджені в судовому засіданні в їх сукупності, приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати відшкодуванню не підлягають.

При вищевикладених обставинах та керуючись ст.ст. 1, 2, 4, 10, 13, 76-81, 82, 89, 141, 211, 223, 263-266, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_5 ) до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (місцезнаходження: 01014, м. Київ. Бульвар Дружби Народів, 38), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 17), Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпрофінансгруп» (місцезнаходження: 49089, м. Дніпро, вул. Автотранспортна, 2, офіс 205), Державного реєстратора Комунального Підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Морозової Ольги Станіславівни (місцезнаходження: 67721, Одеська область, Білгород-Дністровський район, с. Руськованівка, вул. Генерала Селезньова, 62), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Антипова Ія Володимирівна (місцезнаходження: 01010, м. Київ, вул. Московська, 5/2-6, к.67), про визнання договору купівлі-продажу майнових прав та договору про відступлення прав за договором іпотеки недійсними, скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено - 24 грудня 2019 року.

Головуючий Калініченко Л. В.