ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2019 року по справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2018 року ПАТ КБ ПриватБанк (найменування якого змінено на АТ КБ ПриватБанк) звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Вказували, що 25 серпня 2011 року між банком та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір і встановлено відсотки за користуванням кредитом, кредитні кошти надано відповідачу. В порушення умов цього договору і закону відповідач перестала виплачувати тіло кредиту та відсотки, інші виплати, утворилася заборгованість, в добровільному порядку погашення заборгованості не відбулося.

Посилаючись на те, що відповідач не виконує зобов`язання за кредитним договором, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на їх користь заборгованість у розмірі 55.540 грн.94 коп. за кредитним договором б/н від 25 серпня 2011 року, яка складається з наступного: 1.856 грн.39 коп. - заборгованість за кредитом; 46.764 грн.27 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3.799 грн.28 коп. - заборгованість за пенею та комісією; штраф 500 грн. - фіксована частина; 2.621 грн.00 коп. - штраф процентна складова та судові витрати у справі у розмірі 1.762 грн.

Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2019 року в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ Приватбанк відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ ПриватБанк просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що згідно з анкетою-заявою та довідкою про картки клієнта, відповідач отримала картки до 31 липня 2016 року, банк звернувся до суду у грудні 2018 року, в межах позовної давності; з матеріалів справи не вбачається, а відповідачем не доведено відсутність заборгованості та виконання умов договору належним чином.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене, апеляційна скарга АТ КБ ПриватБанк на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2019 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 25 серпня 2011 року по договору ОСОБА_1 отримала від ПАТ КБ «Приватбанк» грошові кошти в розмірі 2.000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% (а.с.1-4).

До позову позивачем долучено розрахунок заборгованості відповідача, із якого вбачається, що борг ОСОБА_1 перед банком станом на 31 грудня 2017 року становить на загальну суму 55.540 грн.94 коп., який складається із заборгованості за кредитом в розмірі 1.856 грн.39 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 46.764 грн. 27 коп., заборгованості за пенею та комісією в розмірі 3.799 грн.28 коп., штрафу в розмірі 500 грн - штраф (фіксована частина) та штрафу (процентної складової) в розмірі 2.621 грн.00 коп. (а.с.5-6).

Відповідно до вказаного розрахунку, останній платіж відповідачем ОСОБА_1 здійснено 10 листопада 2014 року в розмірі 154 грн.80 коп. на користь позивача (а.с.6).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 заявила письмово про застосування строку позовної давності, останній платіж відповідачем було здійснено 10 листопада 2014 року, позивач звернувся до суду 21 лютого 2018 року (а.с.1), з часу виникнення права на звернення позивача до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором до подачі до суду минуло більше трьох років, договір про збільшення строку позовної давності між сторонами не укладався, відсутні підстави для зупинення чи переривання строку позовної давності та поважних причини, за наявності яких порушене право підлягає задоволенню позивачем, тому відмовив у зв`язку із застосуванням позовної давності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом положень статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач визнає, що 25 серпня 2011 року між нею та позивачем укладено кредитний договір (а.с.66), проте заява від 25 серпня 2011 року (а.с.7 зворот), підписана ОСОБА_1 , не містить зазначення номеру та строку дії кредитної картки, що була видана відповідачу.

З довідки, наданої банком від 04 лютого 2019 року (а.с.80), вбачається, що згідно кредитного договору б/н від 11 вересня 2008 року ОСОБА_1 отримала картки № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня липня 2016 року, проте матеріали справи не містять доказів отримання відповідачем карток з вказаними номерами.

За таких обставин, ані з заяви від 25 серпня 2011 року року, ані з довідки банку від 04 лютого 2019 року встановити на який строк видана відповідачу кредитна картка з матеріалів справи неможливо.

В матеріалах справи міститься заява ОСОБА_1 про застосування строку позовної давності.

З розрахунку заборгованості, доданої АТ КБ ПриватБанк до позову (а.с.5-6), вбачається, що останній платіж ОСОБА_1 здійснено 10 листопада 2014 року, позивач звернувся до суду з позовом 21 лютого 2018 року.

Зважаючи на зазначені обставини, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про застосування позовної давності відповідно до ст.257, 261,267 ЦК України.

За встановлених у справі обставин, посилання апеляційної скарги на те, що відповідач отримала картки зі строком дії до 31 липня 2016 року, банк звернувся до суду у грудні 2018 року, в межах позовної давності є необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги про те, що з матеріалів справи не вбачається, а відповідачем не доведено відсутність заборгованості та виконання умов договору не спростовують висновок суду першої інстанції про застосування до виниклих правовідносин строку позовної давності.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк залишити без задоволення.

Рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 23 грудня 2019 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.