Ухвала

23 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 243/2969/19

провадження № 61-22754ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Литвиненко І. В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 15 серпня 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від 20 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом в обґрунтування якого послався на те, що у вересні 2018 року між ним та відповідачем був укладений договір у вигляді заяви про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу. На виконання умов Договору, на його ім`я відкрито пенсійний гривневий поточний рахунок з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки «Моя країна»). Для користування картковим рахунком, Банк оформив та видав йому картку. 02 жовтня 2018 року, невідомі особи, в період приблизно з 21.00 години 02 жовтня 2018 року по 05.00 годину ранку 03 жовтня 2018 року, шляхом пошкодження вікна його автомобіля, таємно заволоділи документами, грошовими коштами та банківською карткою «Моя країна» ПАТ «Державний ощадний банк України», виданої на ім`я ОСОБА_1 . Того ж дня інформацію про подію внесено до ЄРДР за № 0000715. 03 жовтня 2018 року, в період з 04.36 по 05.36 ранку з його карткового рахунку через термінал ПАТ «Державний ощадний банк України» у місті Святогірськ невідомими особами було знято грошові кошти в сумі 62 226 грн. Про зняття коштів він дізнався вранці 03 жовтня 2018 року з смс-повідомлень, будь-яких розпоряджень щодо зняття коштів з рахунку він не надавав, до терміналу за готівкою не звертався, пін-код картки нікому не розголошував. Одразу після того, як він дізнався про операції з його карткою, ним було здійснено дзвінок на гарячу лінію банку та заблоковано розрахунки по картці. Після цього, також 03 жовтня 2018 року, він звернувся до головного відділення ПАТ «Державний ощадний банк України» у місті Слов`янськ, отримав виписку про рух коштів по своєму картковому рахунку та повідомив про протиправне зняття належних йому коштів в сумі 62 226 грн. Також він повідомив працівникам банку про те, що ліміт його картки на зняття готівки на добу у розмірі 10 000 грн, невідомими особами було безперешкодно збільшено без участі власника картки в неробочій час (з 04.36 по 05.36 ранку 03 жовтня 2018 року). У відповідь, керівництво Слов`янського відділення ПАТ «Державний ощадний банк України» повідомило про необхідність перевірки інформації та проведення службового розслідування. Будь-якої інформації банком Клієнту в подальшому надано не було. На неодноразові звернення (усні та письмові) щодо відшкодування незаконно знятих грошових коштів, відповіді не отримано. Вважає, що зняття коштів з його картки стало можливим саме через недосконалість захисту рахунків клієнта ПАТ «Державний ощадний банк України».

Просив суд стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 62 226 грн.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 15 серпня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 до ПАТ «Державний ощадний банк України» про стягнення грошових коштів відмовлено у повному обсязі.

Постановою Донецького апеляційного суду від 20 листопада 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 15 серпня 2019 року залишено без змін.

17 грудня 2019 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 15 серпня 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від 20 листопада 2019 року, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб обчислюється станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» передбачено, що у 2019 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2019 року (на час подання касаційної скарги) - 1 921 грн.

Предметом позову в цій справі є стягнення грошових коштів в розмірі 62 226 грн, що станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн х 100 = 192 100 грн).

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено передбачених законом підстав для перегляду оскаржуваних судових рішень в касаційному порядку.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали містять посилання на випадки, передбачені підпунктом в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню: якщо справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу. Заявник зазначає, що винятковість цієї справи обумовлена тим, що вона має суспільний інтерес для окремої категорії громадян (тимчасово внутрішньо переміщених осіб), так і виключне значення для нього, оскільки на даний час орендує житло на підконтрольній території органами влади України та існує за рахунок пенсійних виплат, які змушений отримувати через рахунок відповідача.

Доводи касаційної скарги не свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктом «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. Незгода заявника з оскаржуваним судовим рішенням в цілому, не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є. Посилання у касаційній скарзі на неправомірні дії відповідача фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженими судовими рішеннями. І, відповідно, не свідчить, що справа має виняткове значення для ОСОБА_1 .

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд)згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу retione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36.

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Разом з тим, не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 15 серпня 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від 20 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про стягнення грошових коштів.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Литвиненко