Постанова

Іменем України

18 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 309/4826/14-ц

провадження №61-34609св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.,

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Стрільчука В. А., Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 21 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Бисага Т. Ю., Собослой Г. Г., Кондор Р. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі -ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та просило стягнути з останньої заборгованість за кредитним договором у розмірі 233 996, 63 грн.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 23 грудня 2007 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «АК Промінвестбанк» (далі - ПАТ «АК Промінвестбанк») та ОСОБА_1 було укладено договір про іпотечний кредит № 447, за умовами якого остання отримала кредитні кошти у розмірі 20 000, 00 євро зі сплатою 12, 5 % річних за користування кредитом з кінцевим терміном повернення до 22 жовтня 2027 року.

17 грудня 2012 року між ПАТ «АК Промінвестбанк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «АК Промінвестбанк» відступилопозивачу право вимоги за кредитними договорами, укладеними з фізичними особами, зокрема за кредитним договором № 447 від 23 жовтня 2007 року.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 обов`язків за кредитним договором утворилася заборгованість, яка станом на 26 вересня 2014 року становить 233 996, 63 грн, яка складається з: 13 431,72 євро, що за курсом НБУ станом на 26 вересня 2014 року складає 220 409, 93 грн - заборгованість за кредитом, 594,63 євро, що за курсом НБУ на станом на 26 вересня 2014 року складає 9 757, 67 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 200 євро, що за курсом НБУ станом на 26 вересня 2014 року складає 3 281,93 грн - заборгованість по комісії. Розмір неустойки станом на 26 вересня 2014 року складає 547,10 грн.

На підставі викладеного, ТОВ «Кредитні ініціативи» просило позов задовольнити.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 19 квітня 2016 року у задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи» відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 не була належним чином повідомлена про відступлення прав вимоги новому кредитору та на момент пред`явлення позову належним чином виконувала взяті на себе зобов`язання, що підтверджується поданими нею розрахунками.

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 26 липня 2016 року рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 19 квітня 2016 року скасовано.

Позов ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором № 447 від 23 жовтня 2007 року в розмірі 233 996, 63 грн. Вирішено питання роподілу судових витрат.

Рішення апеляційного суду обґрунтовано тим, що відповідачу було відомо про заміну сторони (кредитора) у договорі про іпотечний кредит № 447 від 23 жовтня 2007 року, відтак заборгованість за кредитним договором, яка утворилася внаслідок неналежного виконання нею своїх обов`язків, підлягає стягненню на користь ТОВ «Кредитні ініціативи».

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 квітня 2017 року рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 26 липня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Суд касаційної інстанції виходив з того, що апеляційний суд належним чином не перевірив розрахунок кредитної заборгованості, наданий позивачем, та визначив її розмір з порушенням вимог закону та умов кредитного договору.

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 21 вересня 2017 року рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 19 квітня 2016 року скасовано, ухвалене нове рішення про задоволення позову.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором № 447 від 23 жовтня 2007 року в розмірі 233 996, 63 грн (220 409, 93 грн борг по кредиту; 9757, 67 грн борг за відсотками; 3281, 93 грн комісія; 547, 10 грн пеня). Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що відповідачу було відомо про заміну сторони (кредитора) у договорі про іпотечний кредит № 447 від 23 жовтня 2007 року, у судовому порядку він не оспорений та є дійсним.

Оскільки ОСОБА_1 не виконала зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування ним, станом на 26 вересня 2014 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 233 996, 63 грн, яка підлягає стягненню на користь ТОВ «Кредитні ініціативи».

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 21 вересня 2017 року та залишити в силі рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 19 квітня 2016 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд не врахував надані нею докази дострокового погашення кредиту.

Послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів та інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

Суд апеляційної інстанції при винесенні оскаржуваного рішення використав розрахунок ТОВ «Кредитні ініціативи», в якому нарахована заборгованість з урахуванням комісійної винагороди, передбаченої пунктом 3. 4 кредитного договору, що суперечить діючому законодавству та висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16.

Висновки апеляційного суду про те, що їй було відомо про заміну кредитора у зобов`язанні, є передчасними, оскільки з оригіналом договору про відступлення права вимоги вона ознайомилася тільки в суді першої інстанції.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Хустського районного суду Закарпатської області.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

05 червня 2018 року справу № 309/4826/14-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 09 грудня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Фактичні обставини справи

Суди встановили, що 23 грудня 2007 року між ПАТ «АК Промінвестбанк» та ОСОБА_1 укладено договір про іпотечний кредит № 447, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 20 000, 00 євро зі сплатою 12, 5 % річних та кінцевим терміном повернення до 22 жовтня 2027 року.

17 грудня 2012 року між ПАТ «АК Промінвестбанк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір відступлення прав вимоги, за умовами якого ПАТ «АК Промінвестбанк» відступило позивачу право вимоги за кредитними договорами, зокрема й за договором про іпотечний кредит № 447 від 23 жовтня 2007 року, укладеним з ОСОБА_1

17 грудня 2012 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ОСОБА_1 укладено договір про внесення змін до договору про іпотечний кредит № 447, яким сторони погодили внесення змін до основного договору в частині порядку нарахування штрафних санкцій.

20 травня 2014 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ОСОБА_1 укладено договір про внесення змін і доповнень до договору про іпотечний кредит № 447, у якому сторони погодили заборгованість ОСОБА_1 у розмірі 245 018, 43 грн та новий графік платежів. За умовами цього договору ОСОБА_1 сплатила 1 000, 00 євро в погашення боргу за кредитом, однак в подальшому перестала здійснювати погашення заборгованості.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором про іпотечний кредит станом на 26 вересня 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 233 996, 63 грн, з якої 220 409, 93 грн борг по кредиту, 9 757, 67 грн борг по відсоткам, 3 281, 93 грн комісія, 547, 10 грн пеня. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною першою статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Законодавством передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

У частині першій статті 516 ЦК України зазначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій правильно виходили з того, що ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги за кредитним договором від 17 серпня 2006 року.

Відповідно до вимог статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15.

Судами встановлено, що боржник за кредитним договором не сплачував заборгованість ні новому, ні попередньому кредитору, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість.

Відповідно до статті 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора.

Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань.

З огляду на викладене, саме по собі неповідомлення позичальника про відступлення права вимоги, на що посилається відповідач, не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора.

Установивши, що ОСОБА_1 належним чином не виконує зобов`язань за договором про іпотечний кредит № 447 від 23 жовтня 2007 року, у зв`язку з чим утворилась заборгованість по тілу кредиту у розмірі 220 409, 93 грн, заборгованість по відсоткам у розмірі 9 757, 67 грн та пеня у розмірі 547, 10 грн, суд апеляційної інстанцій дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з позичальника на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» вказаної суми.

Разом з тим, неможливо погодитися з висновком апеляційного суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» комісії у розмірі 3 281, 93 грн з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (чинних на час укладення договору), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

За положеннями абзацу 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1).

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

Вказаний правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року в справі № 6-2071цс16.

Апеляційний суд, вирішуючи спір у частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» комісії, не звернув увагу на вищевказане, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про стягнення заборгованості за комісією у сумі 3 281, 93 грн без встановлення того, за які саме дії банку встановлена така комісія та які послуги за вказану комісію надаються відповідачу.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, однак апеляційним судом неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права в частині вирішення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості за комісією, ухвалене у справі рішення суду апеляційної інстанції в частині стягнення комісії у розмірі 3 281, 93 грн підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 21 вересня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» комісії у розмірі 3 281, 93 грн скасувати.

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення комісії у розмірі 3 281, 93 грн відмовити.

В іншій частині рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 21 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. О. Кузнєцов
Судді:В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко
В. А. Стрільчук М. Ю. Тітов