Справа № 351/2062/14-ц
Провадження № 22-ц/4808/227/19
Головуючий у 1 інстанції Калиновський М. М.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів Девляшевського В.А., Фединяка В.Д.,

секретаря Капущак С.В.,

з участю ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за поданням старшого державного виконавця Снятинського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Шинкарука І.В. про тимчасове обмеження громадянина України ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Снятинського районного суду від 26 листопада 2018 року під головуванням судді Калиновського М.М. в м. Снятин,

в с т а н о в и в:

Старший державний виконавець Снятинського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Шинкарук І.В. звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду громадянина України ОСОБА_4 за межі України посилаючись на те, що на примусовому виконанні в Снятинському районному відділі ДВС знаходиться зведене виконавче провадження № 51288731 від 02.09.2016р., яке виконує відділ з примусового виконання виконавчого листа № 351/2062/14-ц виданого 29.12.2014р. Снятинським районним судом про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 боргу в сумі 63 767, 73 грн. та інших виконавчих документів про стягнення заборгованостей з боржника на загальну суму 1 819 632, 62 грн.

Державним виконавцем винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень та направлено боржнику для самостійного виконання, однак рішення судів боржником виконане не було.

З метою перевірки майнового стану державним виконавцем направлено запити в Коломийське ВРЕР ДАІ, відділ Держгеокадастру в Снятинському районі, Управління Пенсійного фонду України та Державної фіскальної служби України. На адресу боржника надсилалися виклики, однак ОСОБА_4 у відділ ДВС не з'являвся, про причини неявки не повідомляв.

Згідно відповідей Державної інспекції сільського господарства, Держгеокадастру, Управління ПФУ та Державної фіскальної служби, техніки, земельних ділянок та рахунків відкритих у банківських установах за боржником не зареєстровано.

Згідно відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України боржник перетинає державний кордон України.

Згідно квитанцій № 0.0.716459683.1 від 28.02.2017р., № 0.0.720634474.1 від 07.03.2017р., № 0.0.731738145.1 від 22.03.2017р., № 105 від 19.05.2017р., № 33 від 31.07.2017р., № 0.0.908765270.1 від 05.12.2017р. заборгованість частково погашена на користь ОСОБА_5.

Згідно відповіді Територіального сервісного центру 2643 за боржником транспортні засоби не зареєстровані.

30.11.2017р. державним виконавцем здійснено виїзд за місцем проживання боржника та встановлено, що останній, зі слів дружини, перебуває за кордоном, майна належного йому, яке підлягає опису та арешту, з метою погашення даного боргу не виявлено.

Державний виконавець просив тимчасово обмежити ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання своїх зобов'язань, покладених на нього згідно зведеного виконавчого провадження № 51288731 в розмірі 1 819 632,62 грн.. Виконання ухвали покладено на Державну прикордонну службу України.

Ухвалою Снятинського районного суду від 26 листопада 2018 року задоволено подання державного виконавця.

Тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_4, шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання своїх зобов'язань, покладених на нього згідно зведеного виконавчого провадження № 51288731 в розмірі 1 819 632, 62 грн..

ОСОБА_4 не погоджуючись з ухвалою суду подав апеляційну скаргу в якій зазначає, що ухвала суду є незаконною та підлягає скасуванню.

Апелянт зазначає, що він систематично перебуває на заробітках за кордоном і це є його єдиним джерелом доходів, з яких він частково погашає заборгованість шляхом перерахування коштів на рахунки стягувачів та шляхом розрахунку готівкою. Тому у разі обмеження у праві виїзду за кордон, він буде позбавлений можливості заробляти кошти та погашати борги.

Апелянт зсилається на позицію Верховного суду України, викладену 01.02.2013 року в узагальненні «Судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України» де зазначено, що особа яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Також законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Апелянт вважає, що поняття ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини.

Тому суд першої інстанції повинен був відмовити у задоволенні подання по причині недоведеності факту ухилення ним від виконання зобов'язань, оскільки жодних доказів державний виконавець суду не надав.

Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, про відмову у задоволенні подання.

Старший державний виконавець Снятинського районного ВДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Шинкарук І.В. подав відзив на апеляційну скаргу, вважаючи що, доводи апелянта є безпідставними, оскільки боржник за попередній календарний рік, не надав підтвердження про погашення заборгованості на користь фізичних та юридичних осіб, окрім погашення частково заборгованості на користь стягувача згідно повідомлення від 26.12.2018 року ОСОБА_2 в сумі 30 000 грн після постановлення ухвали суду першої інстанції про тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_4 за межі України.

Проведеними виконавчими діями, будь-якого майна належного боржнику на яке може бути звернено стягнення для погашення даних боргів не виявлено, у зв'язку із чим державним виконавцем неможливо задовольнити потреби стягувачів шляхом реалізації майна.

Вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення заінтересованої особи ОСОБА_2, який підтримав доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Статтею 441 ЦПК України визначено, що ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Відповідно до п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні Снятинського районного відділу державної виконавчої служби перебуває зведене виконавче провадження № 51288731 від 02.09.2016р., яке виконує відділ з примусового виконання: 1) виконавчого листа № 351/2062/14-ц виданого 29.12.2014р. Снятинським районним судом про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 боргу в сумі 63 767, 73 грн:

2) виконавчого напису № 2988 виданого 03.03.2015р. приватним нотаріусом Чуловським В.А. про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Альфа банк» боргу в сумі 95 740, 90 грн;

3) наказу № 232 виданого 22.03.2016р. Господарським судом Івано-Франківської області про стягнення з ОСОБА_4 на користь ТзОВ «Голландський Корм» боргу в сумі 172 964, 17 грн;

4) наказу № 708 від 19.07.2016р. виданого Господарським судом Івано-Франківської області про стягнення з ОСОБА_4 на користь ТзОВ «Агро Рось» боргу в сумі 952 568, 36 грн;

5) виконавчого листа № 351/1952/16-ц від 15.08.2017р., виданого Снятинським районним судом про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 боргу в сумі 534 491, 46 грн.

Підставою для обмеження боржника у праві виїзду за межі України виконавець зазначає наявність у нього невиконаного зобов'язання, підтвердженого рішенням та від виконання якого він ухиляється.

Згідно ст. 33 Конституції України та ст. 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлено законом.

Такі обмеження та процедура їх встановлення визначені в п. 5 ч. 1ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», п. 19 ч. 3ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 441 ЦПК України.

Відповідно до них, обмеження боржника у праві виїзду за межі України застосовуються в разі наявності у нього невиконаних зобов'язань та його ухилення від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим або іншим рішенням.

Як роз'яснив Верховний Суд України в узагальненні судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01 лютого 2013 року під ухиленням слід розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборна сила, події тощо).

При цьому обмеження є крайньою мірою до боржника і застосовується у виняткових випадках, коли відсутня будь-яка об'єктивна можливість виконання судового рішення без застосування цих заходів, водночас обмеження у праві виїзду за межі України створить для нього негативні наслідки та стимулюватиме останнього до якнайшвидшого виконання зобов'язань (рішення).

Відповідно до ч, 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Отже, задоволення подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України можливе за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду при розгляді подання слід з'ясовувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

З матеріалів, доданих до подання, підтверджено ухилення боржника від виконання судового рішення. Боржник зобов'язувався сплачувати борг в певній сумі щомісячно, але обіцянки не виконував, що змусило державного виконавця звернутися до суду з таким поданням.

ОСОБА_4, достовірно знаючи про наявність невиконаного зобов'язання, вказане зобов'язання умисно та протягом тривалого часу не виконує, на попередження виконавця не реагує. Боржник сплачує борги не періодично, а на власний розсуд, тому існує велика заборгованість перед іншими кредиторами. Застосування до ОСОБА_4 обмеження у праві виїзду за межі України створить для нього певні негативні наслідки, які стимулюватимуть останнього до якнайшвидшого виконання зобов'язань, що підлягають стягненню за виконавчими листами.

Вказані обставини свідчать про ухилення боржника від виконання зобов'язань, відповідно до зведеного виконавчого провадження №51288731 на загальну суму 1 819 632, 62 грн.

З огляду на вищенаведене апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення подання держаного виконавця.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильного висновку суду першої інстанції та не дають підстави для скасування оскаржуваної ухвали, яка постановлена з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а ухвалу Снятинського районного суду від 26 листопада 2018 року без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 11 лютого 2019 року.

Судді: І.В. Бойчук

В.А. Девляшевський

В.Д. Фединяк