Постанова

Іменем України

20 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 752/19937/14-ц

провадження № 61-16481св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С., Погрібного С. О.,

Яремка В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідачі: Приватне підприємство «НИВА-В.Ш.», Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві, ОСОБА_3 ,

третя особа - Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 21 грудня 2015 року у складі судді Колдіної О. О. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 08 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Прокопчук Н. О., Саліхова В. В., Стрижеуса А. М.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог та рішень судів

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного підприємства «Нива-В.Ш.» (далі - ПП «Нива-В.Ш.»), Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві (далі - УДВС ГУЮ в місті Києві) про визнання результатів проведення аукціону з продажу арештованого майна (прилюдних торгів) недійсними.

21 серпня 2015 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , подали до суду заяву про зміну підстав позову, якою змінили позовні вимоги та суб`єктний склад учасників судового розгляду. Зрокрема, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися з позовом до ПП «Нива-В.Ш.», УДВС ГУЮ у місті Києві, ОСОБА_3 , третя особа - Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк»), про визнання недійсним аукціону та протоколу з реалізації арештованого рухомого майна - автомобіля «Тойота», державний номерний знак НОМЕР_1 .

Позов мотивований тим, що при проведенні аукціону були порушені вимоги пункту 8.4 Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 15 липня 1999 року № 42/5 (далі - Порядок), оскільки аукціон з реалізації автомобіля проводився тричі, державний виконавець звернув стягнення на майно, яке пропонувалось для реалізації, а також при проведені аукціону не було здійснено у належний спосіб публікації оголошення про майно, що реалізується, боржник та стягувач не були повідомлені про дату реалізації майна на прилюдних торгах.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 21 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 08 грудня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивоване тим, що аукціон з реалізації арештованого рухомого майна, а саме автомобіля «Тойота», проведено з дотриманням чинного на час проведення аукціону законодавства.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги та позиції інших учасників

У січні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 21 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 08 грудня 2016 року, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що при проведенні аукціону порушено норму пункту 8.4 Порядку. Порушення полягає в тому, що для реалізації спірного майна було призначено не два, а три аукціони, тому рухоме майно реалізовано незаконно, оскільки після другого аукціону воно мало бути знято з продажу. Спірне рухоме майно є спільною власністю позивачів, а тому при зверненні стягнення на це майно спочатку необхідно було виділити частку, яка належить боржнику, щодо якого відкрито виконавче провадження, і лише на зазначену частку звертати стягнення.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній цивільній справі.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 07 листопада 2019 року справу призначено до судового розгляду.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 402 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Суди встановили, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у місті Києві перебував виконавчий лист, виданий Святошинським районним судом міста Києва 13 травня 2011 року на виконання рішення Святошинського районного суду міста Києва від 11 червня 2010 року про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованості за кредитним договором від 30 травня 2008 року у розмірі 412 623,03 дол. США та судових витрат, всього на загальну суму 3 349 420,00 грн (т. 1, а. с. 43-44).

27 січня 2012 року державний виконавець підрозділу з примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві відкрив виконавче провадження (т. 1, а. с. 64).

Постановою державного виконавця від 27 січня 2012 року накладено арешт на майно, що належить ОСОБА_1 (т. 1, а. с. 67), зокрема й на автомобіль «Тойота», державний номерний знак НОМЕР_1 , 2005 року випуску (т. 1, а. с. 71-72, 75, 97-100).

На підставі постанови державного виконавця від 10 серпня 2012 року призначено оцінку цього автомобіля. (т. 1, а. с. 102-103).

Згідно з висновком з експертної оцінки майна від 13 серпня 2012 року вартість автомобіля «Тойота» становила 175 269,00 грн (т. 1, а. с. 104-105).

З урахуванням того, що термін дії звіту про оцінку вартості автомобіля втратив чинність за строком дії у зв`язку з оскарженням дій державного виконавця боржником, постановою державного виконавця від 19 березня 2013 року призначено повторну оцінку вартості арештованого автомобіля ОСОБА_1 (т. 1, а.с. 133-134), яка згідно з висновком з експертної оцінки від 26 березня 2013 року визначена у розмірі 170 298,00 грн (т. 1, а. с. 138-160).

10 квітня 2013 року державний виконавець подав на адресу ПП «СП Юстиція», ПП «НИВА-В.Ш.», ТОВ «Укрспецторг Група» заявку на реалізацію арештованого майна - автомобіля «Тойота», державний номерний знак НОМЕР_1 (т. 1, а. с. 167), відповідно до договору про надання послуг з організації і проведення аукціону з реалізації арештованого рухомого майна від 22 квітня 2013 року, укладеного між Головним управлінням юстиції у місті Києві та філією № 10 ПП «Нива-В.Ш.», предметом якого є здійснення сторонами дій, пов`язаних з виконанням вимог умов генерального договору про реалізацію арештованого рухомого майна, на яке звернено стягнення державним виконавцем при примусовому виконанні рішень, від 23 січня 2012 року № 4 (генеральний договір) з надання послуг з реалізації арештованого рухомого майна шляхом його продажу на аукціоні, на яке звернено стягнення державним виконавцем під час примусового виконання рішень судів та інших органів (т. 1, а. с. 169-171).

22 квітня 2013 року державний виконавець Головного управління юстиції у місті Києві передав автомобіль «Тойота» філії № 10 ПП «Нива-В.Ш.» на реалізацію з прилюдних торгів (т. 1, а. с. 172).

29 квітня 2013 року на адресу Головного управління юстиції у місті Києві надійшло повідомлення ПП «Нива-В.Ш.» про призначення аукціону з реалізації рухомого майна на 22 травня 2013 року та здійснення публікації оголошення (т. 1, а. с. 175-176).

Аукціон з реалізації арештованого транспортного засобу автомобіля «Тойота», державний номерний знак НОМЕР_1 , був перенесений на 30 липня 2013 року у зв`язку з ухваленням державним виконавцем постанови про відкладення виконавчих дій (т. 1, а. с. 177-178).

Призначений на 30 липня 2013 року аукціон з реалізації зазначеного автомобіля не відбувся у зв`язку з відсутністю зареєстрованих покупців, про що державний виконавець був повідомлений листом директора філії № 10 ПП «Нива -В.Ш.», та запропоновано провести уцінку майна (т. 1, а. с. 207).

Головний державний виконавець Крайчинський С. С. провів уцінку майна боржника, про що складено відповідний акт. Уцінка майна здійснена на 1 %, і вартість автомобіля після уцінки - 168 595,02 грн (т. 1, а. с. 208).

28 серпня 2015 року був призначений аукціон з реалізації арештованого майна, однак він також не відбувся з причини відсутності зареєстрованих покупців. Державному виконавцю повторно запропоновано здійснити уцінку майна (т. 1, а. с. 210).

Після проведеної державним виконавцем повторної уцінки майна на 50 % вартість транспортного засобу становила 85 149,00 грн (т. 1, а. с. 211).

Згідно з листом директора філії № 10 ПП «Нива-В.Ш» на адресу Головного управління юстиції у місті Києві аукціон з реалізації автомобіля «Тойота» призначений на 20 вересня 2013 року, про що здійснено відповідну публікацію оголошення (т. 1, а. с. 213-214).

Згідно з протоколом від 20 вересня 2013 року № 1013171/1 про проведення аукціону з реалізації арештованого рухомого майна - автомобіля «Тойота» державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 , проведено продаж лоту - автомобіля «Тойота» за ціною 85 200,00 грн (т. 1, а. с. 215-216).

Зазначений автомобіль придбав ОСОБА_5 , сплативши відповідний гарантійний внесок (т. 1, а. с. 217).

За розпорядженням головного державного виконавця № 951/9 ВП 30905084, отримані від реалізації автомобіля кошти у сумі 65 728,16 грн підлягають перерахуванню стягувачу ПАТ «ОТБ Банк» у рахунок погашення боргу (т. 1, а. с. 218).

Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в частині другій статті 16 ЦК України.

Згідно з статтями 215, 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

Виходячи з результатів аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає у продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та враховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах.

Отже, відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу; така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення установлених частинами першою-третьою та п`ятою, шостою статті 203 ЦК України, зокрема, у зв`язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства (частина перша статті 215 ЦК України).

Питання реалізації арештованого майна у виконавчому провадженні на дату проведення аукціону були врегульовані, зокрема Законом України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон N 606-XIV), Інструкцією про проведення виконавчих дій, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5 (далі - Інструкція) та Порядком.

Пунктом 8.4 Порядку передбачено, що якщо аукціон не відбувся двічі, то майно знімається з аукціону, про що організатор аукціону в триденний термін повідомляє державного виконавця.

Згідно з пунктом 5.1 Порядку майно (лот), яке виставлене, але не продане на аукціоні, підлягає уцінці відповідно до статті 62 Закону № 606-XIV.

Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 62 Закону № 606-XIV не реалізоване майно на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах протягом двох місяців майно підлягає уцінці державним виконавцем, що проводиться в десятиденний строк з дня визнання прилюдних торгів чи аукціону такими, що не відбулися, або закінчення двомісячного строку реалізації майна на комісійних умовах. Майно може бути уцінене не більш як на 30 відсотків. У разі нереалізації майна в місячний строк з дня проведення уцінки воно повторно уцінюється в такому самому порядку, але не більш як на 50 відсотків початкової вартості.

У разі якщо в місячний строк з дня проведення повторної уцінки майно не реалізовано на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах, державний виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду.

Отже, за змістом наведених норм матеріального права майно може бути виставлено на треті прилюдні торги в межах місячного строку після його повторної уцінки та лише у разі його нереалізації, державний виконавець повідомляє про це стягувача і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім випадків, визначених законом.

Також Порядок не містить приписів щодо припинення торгів, якщо прилюдні торги не відбулись двічі, а лише містить посилання на зняття майна з торгів (що не є тотожнім припиненню торгів) та містить вимогу про повідомлення про це в триденний термін державного виконавця спеціалізованою організацією.

Суди попередніх інстанцій відповідно до наведених норм матеріального права дійшли правильних висновків, що підстав для визнання недійсними результатів аукціону та протоколу з реалізації арештованого рухомого майна немає, оскільки у пункті 5.1 Порядку визначено, що уцінка майна проводиться відповідно до статті 62 Закону № 606-XIV, якою визначено, що питання про залишення за стягувачем нереалізованого майна вирішується після проведення третіх прилюдних торгів.

У зв`язку з цим доводи заявника про неправильне застосування судами норм матеріального права в частині можливості проведення третіх прилюдних торгів є необґрунтованими.

Не заслуговує на увагу і посилання заявника на неврахування судами попередніх інстанцій правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 26 грудня 2012 року у справі № 6-140цс12 про те, що підставою для визнання недійсним аукціону з реалізації рухомого майна є порушення Порядку, оскільки суди не встановили порушенняправил проведення торгів, визначених саме Порядком, які вплинули на їх результат.

Доводи касаційної скарги щодо невизначення часток у праві власності кожного з позивачів на спірний автомобіль були предметом перегляду судом апеляційної інстанції та мотивовано ним відхилені.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За результатом розгляду касаційної скарги встановлено, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права. Отже, відповідно до статті 410 ЦПК України суд залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, оскільки відсутні підстави для скасування судових рішень.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у цій справі оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, то розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 21 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 08 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко