Постанова

Іменем України

27 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 757/37160/17-ц

провадження № 61-48755св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. В., Олійник А. С. (суддя - доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на постанову Київського апеляційного суду від 14 грудня 2018 року у складі суддів: Рейнарт І. М., Кирилюк Г. М., Семенюк Т. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України») про зобов`язання виконати умови договору від 26 червня 2013 року № 239/К на вклад «Комбінований» на ім`я фізичної особи шляхом поновлення нарахування процентів за ставкою 19 процентів річних за період з 26 липня 2014 року до дня фактичного поновлення нарахування процентів.

Позов обґрунтований тим, що 26 червня 2013 року сторонами укладено договір № 239/К на вклад «Комбінований» на ім`я фізичної особи на суму 41 100 840,49 грн зі сплатою 19 процентів річних строком на 18 місяців, днем повернення депозиту є 26 грудня 2014 року (пункт 1.1. договору).

Договором передбачено щомісячну сплату процентів та автоматичне продовження договору, однак з наданої у серпні 2016 року банком виписки з рахунку позивач дізналася, що відповідач нараховував проценти за період з 01 липня 2014 року до 25 липня 2014 року у сумі 325 159,85 грн, надалі проценти на рахунок не надходили, що свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань та порушення умов договору.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 19 квітня 2018 року у позові відмовлено.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивач надала згоду на зміну розміру процентної ставки з 19 процентів на 0 процентів річних, тому позовні вимоги є безпідставними.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 04 грудня 2018 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове про задоволення позову частково. Зобов`язано банк поновити нарахування процентів за договором № 239/К на вклад «Комбінований», починаючи з 26 липня 2014 року за ставкою відповідно до умов договору.

Постанова обґрунтована тим, що суд першої інстанції не надав оцінку тій обставині, що пунктом 2.9 договору встановлено вичерпний перелік підстав зміни процентної ставки, а саме: зміна облікової ставки Національного банку України (далі - НБУ) та/або зміни ситуації на грошово-кредитному ринку, однак банком зменшено процентну ставку з 19 до 0 процентів річних з підстав накладення на рахунок позивача арешту. Суд першої інстанції не врахував, що така підстава для зміни процентної ставки договором не передбачена; арешт накладено на видаткову частину належних позивачу рахунків, що не є повноцінним накладенням такого арешту та не є наслідком заборони банку на використання вказаних грошових коштів; арешт коштів на рахунку позивача скасовано ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 28 липня 2014 року.

Суд першої інстанції не надав оцінки тій обставині, що відповідач не довів дотримання умов пункту 2.9 договору щодо обов`язку повідомити вкладника про зміну процентної ставки шляхом публічного письмового оголошення в установі банку.

Зміна банком процентної ставки з 19% на 0% фактично є припиненням сплати процентів за депозитом, що суперечить не тільки умовам укладеного сторонами договору, а й положенням статей 1058, 1061 ЦК України.

Висновок суду першої інстанції про те, що для продовження строку дії договору позивач зобов`язана була вчинити відповідні дії, не відповідає змісту пункту 2.8. договору, яким передбачено, що після закінчення строку, вказаного у пункті 1.1. договору, договір автоматично подовжується щоразу на строк, вказаний у пункті 1.1. договору, за ставкою, яка діятиме в банку на момент подовження, відповідно до договору.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У грудні 2018 року ПАТ «Державний ощадний банк України» звернулось до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просив постанову Київського апеляційного суду від 04 грудня 2018 року скасувати, а рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 квітня 2018 року залишити в силі.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

21 грудня 2018 року ухвалою Верховного Суду за вказаною касаційною скаргою відкрито касаційне провадження.

19 червня 2019 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального права, а саме: частину першу статті 7, частину третю статті 205, частини третю, четверту статті 1061, статті 1070, 1074 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), пункт 10.9 постанови Національного банку України (далі - НБУ) від 21 січня 2004 року № 22 та допустив порушення процесуальних норм, а саме: частин першої, третьої статті 13, частини третьої статті 49, статті 76, 78, 83, 89, 265, частин третьої, шостої статті 367 ЦПК України, що призвело до ухвалення незаконного рішення судом апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції, вирішуючи питання про правомірність зміни відсоткової ставки за договором, вийшов за межі позовних вимог, які не були предметом розгляду у суді першої інстанції.

Висновок суду апеляційної інстанції про безпідставність зупинення нарахування процентів за договором не відповідає доказам у справі, відповідно до яких процентну ставку змінено, а не зупинено; в оскаржуваній постанові не зазначено мотивів відповідача щодо вказаних заперечень.

Висновок суду апеляційної інстанції щодо можливості використання арештованих вкладів не відповідає нормам матеріального права, оскільки відповідно до постанови НБУ від 21 січня 2004 року № 22 із моменту накладення арешту на активи вкладника в установі банку, залучені кошти не можуть використовуватись та враховуватись як строкові вклади і можуть бути списані у будь-який момент на підставі платіжної вимоги про примусове списання коштів. За умови накладення арешту на вклади клієнтів, такі кошти не враховуються у довгостроковому плануванні використання залучених ресурсів та використовуються у обліку як кошти до вимоги. Таким чином, не є порушенням встановлення до діючих строкових вкладів, на які накладено арешт, процентної ставки у розмірі 0% річних із повідомленням про це вкладників відповідно до умов укладених з ними депозитних договорів.

Є помилковим висновок суду апеляційної інстанції, що зміна банком процентної ставки в односторонньому порядку є порушенням, оскільки пунктом 2.9 договору передбачено повідомлення вкладника про зміну процентної ставки шляхом публічного письмового оголошення в установі банку. Клієнт протягом 10 днів заперечень не надав, тому договір у частині зміни процентної ставки є змінений за участю клієнта.

Суд апеляційної інстанції порушив частину третю статті 205 ЦК України, оскільки для продовження строку дії договору сторони мали дійти згоди, проте такої згоди не було.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У відзиві на касаційну скаргу позивач просила залишити касаційну скаргу без задоволення як необґрунтовану, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Наявність арешту не звільняє банк від зобов`язання нарахування процентів на суму депозиту, якщо іншого не передбачено умовами договору, оскільки арешт накладено лише на видаткову частину рахунку, зміна процентної ставки за договором можлива лише за двох умов, до яких накладення арешту на рахунок не віднесено.

Автоматичне переукладення договору передбачено пунктом 2.9 договору, тому посилання заявника касаційної скарги на бездіяльність позивача щодо його пролонгації є безпідставним.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

26 червня 2013 року між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 укладено договір № 239/К на вклад «Комбінований» на ім`я фізичної особи, за умовами якого вкладник вносить, а банк приймає на вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_1 кошти у сумі 41 100 840,49 грн строком на 18 місяців (строк повернення 26 грудня 2014 року), а банк щомісячно нараховує проценти на депозит у розмірі 19% річних (пункти 1.1. - 1.3. договору).

Пунктом 2.8. сторони погодили, що після закінчення строку, вказаного у пункті 1.1. договору, договір автоматично подовжується щоразу на строк, вказаний у пункті 1.1. договору, за ставкою, яка діятиме в банку на момент подовження, відповідно до договору.

Відповідно до пункту 2.9. договору розмір процентної ставки, зазначеної в пункті 1.2. договору, може бути змінений у разі зміни облікової ставки Національного банку України та/або зміни ситуації на грошово-кредитному рину. Про зміну процентної ставки банк повідомляє вкладника шляхом публічного письмового оголошення в установі банку, в якому зазначає розмір нової процентної ставки. Якщо протягом 10 днів з дня повідомлення нового розміру процентної ставки від вкладника не надходить заперечень, сторони вважають, що вкладник дав згоду на зміну процентної ставки. Нова процентна ставка починає діяти з 11-го дня після її оголошення. У разі надходження від вкладника заперечень у письмовій формі протягом 10 днів з дня повідомлення, договір вважається розірваним з 11-го дня після оголошення нової процентної ставки, і кошти з рахунку повертаються вкладнику з процентами, нарахованими згідно з пунктом 1.2. договору. При неотриманні вкладником суми коштів з рахунку з 11-го дня, останні зберігаються банком без нарахування процентів.

Згідно з пунктом 4.1. договору № 239/К договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 23 травня 2014 року накладено арешт на видаткову частину належних ОСОБА_1 рахунків у ПАТ «Ощадбанк», зокрема і на рахунок № НОМЕР_1 .

Арешт скасовано ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 28 липня 2014 року.

Відповідно до протоколу № 1406-24 засідання комітету з питань управління активами та пасивами ПАТ «Державний ощадний банк України» від 16 червня 2014 року, вирішено встановити за діючими строковими вкладами, на які накладено арешт, процентну ставку у розмірі 0% річних з повідомленням про це вкладників відповідно до умов укладених з ними депозитних договорів.

Грошові кошти зараховані на рахунок 26 червня 2013 року.

Процентна ставка за депозитним договором «Комбінований» змінювалася: з 27 липня 2016р. на 18% річних, а з 27 грудня 2017р. - на 8% річних.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та відзиву на неї, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Правовідносини між сторонами виникли на підставі договору депозитного вкладу.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Відповідно до статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Вклад (депозит) - це кошти в готівковій або в безготівковій формі, у валюті України або іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору (стаття 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. (частина перша статті 1060 ЦК України).

Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором (частина четверта статті 1060 ЦК України).

Згідно зі статтею 1061 ЦК України виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Банк має право змінити розмір процентів, які виплачуються на вклади на вимогу, якщо інше не встановлено договором. У разі зменшення банком розміру процентів на вклади на вимогу новий розмір процентів застосовується до вкладів, внесених до повідомлення вкладників про зменшення процентів, зі спливом одного місяця з моменту відповідного повідомлення, якщо інше не встановлено договором. Встановлений договором розмір процентів на строковий вклад або на вклад, внесений на умовах його повернення у разі настання визначених договором обставин, не може бути односторонньо зменшений банком, якщо інше не встановлено законом. Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів на строковий вклад в односторонньому порядку є нікчемною. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

У позовній заяві ОСОБА_1 просила зобов`язати банк виконати умови договору шляхом поновлення нарахування процентів за ставкою 19% за період з 26 липня 2014 року до дня фактичного поновлення нарахування процентів за ставкою 19%.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року зазначено, що згідно зі статтею 16 ЦК України захист цивільних прав та інтересів здійснюється у встановленому порядку судом шляхом: визнання цих прав; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусового виконання обов`язку в натурі; зміни правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та іншими способами відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до частини першої та другої статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Аналіз частини другої статті 14 ЦК України свідчить, що критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 зазначено, що як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Зобов`язуючи ПАТ «Державний ощадний банк України» поновити нарахування процентів за договором № 239/К на вклад «Комбінований», укладений 26 червня 2013 року з ОСОБА_1 , починаючи з 26 липня 2014 року, за ставкою відповідно до умов договору, суд апеляційної інстанції виходив з того, що дія договору продовжується автоматично і сторони не повинні вчиняти будь-яких дій для його продовження, а суд не встановив припинення або розірвання договору.

Згідно із засадами цивільного судочинства (частина третя статті 2 ЦПК України), з урахуванням повноважень суду апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК УКраїни), перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення суд апеляційної інстанції повинен з`ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

Суд апеляційної інстанції встановив, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 23 травня 2014 року накладено арешт на видаткову частину належних позивачу рахунків у ПАТ «Ощадбанк», зокрема і на рахунок № НОМЕР_1 . Цейарешт був скасований ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 28 липня 2014 року.

Суд встановив, що процентна ставка за депозитним договором «Комбінований» змінювалася: з 27 липня 2016 року на 18% річних, а з 27 грудня 2017 року - на 8% річних.

Відповідно до пункту 2.8 договорусторони погоджуються з тим, що після закінчення строку, вказаного у пункті 1.1. договору, договір автоматично подовжується щоразу на строк, вказаний у пункті 1.1. договору, за ставкою, яка діятиме в банку на момент подовження, відповідно до договору.

Встановивши викладені вище обставини, суд апеляційної інстанції не встановив отже, період протягом якого право позивача було порушено на її думку та підлягає захисту з урахуванням підстав позову, а саме: конкретний період не нарахування банком процентів на депозит, дату фактичного поновлення нарахування процентів, і чи банк фактично поновив нараховувати проценти, яка ставка діяла в банку у конкретний період, протягом якого суд вважає, що право позивача порушено.

Суд апеляційної інстанції не взяв до уваги, що резолютивна частина повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог.

Резолютивна частина рішення суду апеляційної інстанції про зобов`язання банку поновити нарахування процентів за договором, починаючи з 26 липня 2014 року, за ставкою відповідно до умов договору не є чіткою та безумовною, яка є зрозумілою для виконання, оскільки суд не зазначив конкретний період для виконання умов договору і процентну ставку, яка діяла у цей період.

Таким чином, рішення суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам законності і обгрунтованості, а також завданням цивільного судочинства (стаття 263 ЦПК України).

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини шостої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Оскільки встановлення обставин справи і перевірка їх доказами не належить до компетенції суду касаційної інстанції, а суд апеляційної інстанції належним чином не встановив фактичні обставини справи, від яких залежить правильне вирішення спору, не врахував зазначених норм матеріального права, тому ухвалене судове рішення не можна визнати законними й обґрунтованими.

Перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про скасування рішення суду апеляційної інстанції та передачу справи на розгляд до суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції з урахуванням викладених вище мотивів і висновків має з`ясувати обставини справи, які мають значення для вирішення справи, крім того, з`ясувати, чи є позовна вимога про зобов`язання банку виконати умови договору шляхом поновлення нарахування процентів за ставкою 19% за період з 26 липня 2014 року до дня фактичного поновлення нарахування процентів за ставкою 19%, а також спосіб захисту порушеного права позивача, який з урахуванням позовних вимог обрав суд апеляційної інстанції, ефективним способом захисту, чи відновлює порушене право позивача і нівелює негативні наслідки її порушеного права.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 14 грудня 2018 рокускасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко