ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2019 року

м.Суми

Справа №592/6725/18

Номер провадження 22-ц/816/57/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собина О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Левченко Т. А.

за участю секретаря судового засідання - Новікової А.С.,

у присутності:

позивача ОСОБА_1,

представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 04 жовтня 2018 року в складі судді Хитрова Б.В., ухваленого в м. Суми, повний текст якого складений 05 жовтня 2018 року,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зобов'язання спростувати поширену інформацію,

в с т а н о в и в :

08 червня 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про зобов'язання спростувати поширену інформацію шляхом публікації замітки в місцевій пресі - газеті «Ваш шанс» про те, що поширена відповідачем інформація про наявну у ОСОБА_1 психічну хворобу та його недієздатність, неналежне жорстоке поводження з матір'ю ОСОБА_5 не відповідає дійсності, а за її відмови - судовим виконавцем зі стягненням з відповідача пов'язаних з цими діями витрат.

Вказані вимоги позивач обґрунтував тим, що ОСОБА_3, яка є його старшою сестрою, починаючи з 2012 року постійно подає заяви до поліції заяви, в яких поширює неправдиву інформацію з приводу ніби-то протиправних дій стосовно їх матері ОСОБА_5 та інших осіб, а також розповсюджує недостовірну інформацію про недієздатність позивача. Зазначені дії відповідача позивач вважає такими, що ганьблять його честь та гідність, а тому поширена недостовірна інформація, на думку заявника, має бути спростована відповідачем у місцевій персі.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 04 жовтня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

ОСОБА_1 з вказаним рішенням не погодився та через свого представника адвоката ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі заявник просить рішення суду скасувати та постановити нове про задоволення позову у повному обсязі, посилаючись при цьому на незаконність і необґрунтованість рішення, неповне з'ясування судом обставин у справі, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що суд першої інстанції невірно встановив спірні правовідносини, що склались між сторонами, оскільки, на думку заявника апеляційної скарги, звернення позивача до правоохоронних органів підтверджує факт поширення відповідачем недостовірної інформації, а не факт самого звернення.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та його представника адвоката ОСОБА_2 про скасування оскаржуваного рішення, пояснення представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі і додатково поданими доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 є рідним братом відповідача ОСОБА_3, а їх матір'ю є ОСОБА_5

Сторони мешкають окремо один від одного (а.с. 6, 16). Позивач проживає разом зі своєю матір'ю ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_1, перебуває на обліку в Департаменті соціального захисту населення Сумської міської ради та отримує компенсацію за послуги з догляду за своєю матір'ю, як інвалідом другої групи (а.с. 6, 26, 27).

На підставі виконавчого листа № 1806/2-4034 від 02 березня 2012 року, виданого Ковпаківським районним судом м. Суми, з ОСОБА_3 на користь її матері ОСОБА_5 стягнуто аліменти у розмірі 1/8 частини доходу (заробітку). 04 липня 2017 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржниці ОСОБА_3 та накладення заборони на його відчуження (а.с. 31).

За повідомленням Сумського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області від 02 березня 2018 року № с-36/аз відповідач ОСОБА_3 10 березня 2016 року, 02 липня 2016 року, 10 серпня 2016 року та 21 жовтня 2017 року зверталась до правоохоронних органів із заявами з приводу фізичного насильства ОСОБА_1 над ОСОБА_5

Крім того, внаслідок повідомлення ОСОБА_3 15 квітня 2017 року з приводу алкогольного сп'яніння ОСОБА_1 відносно останнього було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 178 КУпАП.

16 травня 2012 року ОСОБА_5 також зверталась до поліції з повідомленням про сварку з позивачем ОСОБА_1, а 21 жовтня 2016 року мати позивача зверталась із заявою про її побиття сином.

Крім того, 04 травня 2013 року до поліції зверталась сестра ОСОБА_1 - ОСОБА_6 з приводу сварки з братом, а 06 березня 2014 року від служби швидкої допомоги «103» надходило повідомлення про хуліганські дії ОСОБА_1 відносно фельдшера.

Всі вказані вище звернення були розглянуті у порядку ЗУ «Про звернення громадян» (а.с. 7).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що факт звернення відповідача до правоохоронних органів з приводу дій позивача відносно своєї матері не є поширенням відносно позивача недостовірної інформації, оскільки у такому випадку мала місце реалізація відповідачем конституційного права на звернення до державних органів із заявою, в якій міститься та чи ніша інформація, що передбачено ст. 40 Конституції України. Таким чином, суд вважав, що зазначена відповідачем у заявах та повідомленнях до поліції інформація та відомості не можуть вважитися поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію позивача.

З такими висновками колегія суддів повністю погоджується, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації щодо особи, яка померла, належить членам її сім'ї, близьким родичам та іншим заінтересованим особам.

Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування. Якщо недостовірна інформація міститься у документі, який прийняла (видала) юридична особа, цей документ має бути відкликаний.

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Якщо відповідь та спростування у тому ж засобі масової інформації є неможливими у зв'язку з його припиненням, така відповідь та спростування мають бути оприлюднені в іншому засобі масової інформації, за рахунок особи, яка поширила недостовірну інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно зі ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Як зазначено у п. 16 постанови Пленум Верховного суду України від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направити індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисті звернення до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів. У випадку коли особа звертається до зазначених органів з заявою, в котрій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки в такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, а не поширення недостовірної інформації. У випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки викладені у рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року, який зазначив, що викладення у листах, заявах, скаргах до правоохоронного органу відомостей особою на думку якої посадовими чи службовими особами цього органу при виконанні функціональних обов'язків порушено її право, не може вважатися поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам цих осіб.

Як зазначалось вище, відповідач ОСОБА_3 у 2016 -2017 роках неодноразово зверталась до поліції із заявами та повідомленнями стосовно побиття позивачем його матері.

На думку позивача, у такий спосіб, тобто шляхом звернень до поліції відповідач, розповсюджувала відносно нього недостовірну інформацію, проте, як вірно встановив суд першої інстанції, з чим також погоджується колегія суддів, зазначені звернення і повідомлення відповідача ОСОБА_3 не можуть вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію позивача, оскільки відповідачем було реалізовано конституційне право на звернення, перевірку викладених фактів та отримання відповіді.

Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.13 ЦПК України (2017р.) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх та неповнолітніх осіб, або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена , а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Позивач, звертаючись з позовом до суду, обґрунтовував його тим, що відповідачка постійно погрожує йому і тисне на нього, розповсюджує неправдиві свідчення про ніби-то наявну у нього психічну хворобу, його недієздатність та ніби-то неналежне жорстоке поводження з матір'ю і ці недостовірні, на його думку, відомості викладає у своїх заявах до поліції.

В той же час, в порушення вимог передбачених ст.13 ЦПК України позивач та його представник не надали суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ці відомості дійсно викладені у заявах відповідачки до поліції, оскільки на підтвердження своїх позовних вимог позивачем надана лише письмова інформація щодо зареєстрованих заяв та повідомлень з приводу його можливих протиправних дій (а.с.7). З наданої інформації вбачається, що з такими зверненнями до правоохоронних органів зверталась не лише відповідачка а і матір позивача та інша його сестра ОСОБА_6 Самих копій заяв відповідачки до поліції з викладеною, на думку позивача, недостовірною інформацією відносно нього останнім надано не було і вони судом не досліджувалась.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, в результаті чого було ухвалено законне й обґрунтовані рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не містять обставин, які були б підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення суду.

За таких обставин, рішення суду на підставі ст. 375 ЦПК України слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 04 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 11 січня 2019 року.

Суддя-доповідач - О. І. Собина

Судді: О. Ю. Кононенко

Т. А. Левченко