Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 480/1685/18
суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах зазначено, якщо суд не прийняв рішення щодо розподілу судових витрат або, наприклад, про повернення судового збору з Державного бюджету України, то за заявою сторони або прокурора, який брав участь у судовому процесі, а також із власної ініціативи суд на підставі ЦПК має право ухвалити додаткове рішення у справі, яким вирішити відповідне питання. Проте якщо під час розгляду справи докази на підтвердження понесених судових витрат суду не надавалися, то додаткове рішення щодо розподілу цих судових витрат ухвалюватися не може і в задоволенні такої заяви має бути відмовлено. Відповідно п. 48 даної Постанови зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно ст. 133 ч.1 та ч.3 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) повязані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) повязані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Як вказано в Постанові Верховного суду від 17.10.2018 року №301/1894/17, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має зясувати склад та розмір витрат, повязаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, повязаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Як вбачається з матеріалів даної справи представник позивача додає до позовної заяви тільки попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв'язку із розглядом справи, ордер, та договір про надання правничої допомоги. (а.с. 33-35) Також слід зазначити, що представником позивача до заяви про ухвалення додаткового рішення додається квитанція до прибуткового касового ордера № б/н від 04 вересня 2018 року, яка належним чином не завірена. З дослідженого вбачається, що представником позивача не надано суду документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат ( квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки) тож у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат слід відмовити. Керуючись ст. 270 ЦПК України, суд, -
Відмовити в задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі №480/1685/18.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом пятнадцяти днів з дня її проголошеннябезпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Суддя Г.В. Терентьєв