ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9755/19 Справа № 212/7268/19 Суддя у 1-й інстанції - Пустовіт О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретаря судового засідання Євтодій К.С.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач-Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Бутка Олександра Олександровича на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 жовтня 2019року, ухваленого суддею Пустовітом О.Г. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 03 жовтня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року позивач ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Бутко О.О., звернулась до суду з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» моральної шкоди завданої смертю її чоловіка на виробництві та просила стягнути з відповідача моральну шкоду завдану смертю чоловіка на виробництві у розмірі по 275 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07 серпня 1993 року на території бурового штреку 59-63 горизонту 1098 м. дільниці №2 шахти «Октябрська» виробничого об`єднання «Кривбасруда», правонаступником якого є відповідач, під час виконання трудових обов`язків прохідника внаслідок раптового обвалення гірничої маси у віці 40років загинув її чоловік ОСОБА_2 .

Внаслідок нещасного випадку смертю чоловіка їй завдано моральну шкоду. Вказує, що моральна шкода полягає в тому, що вона втратила близьку людину, залишилась без його турботи, любові та підтримки, зазначила, що її моральні страждання також не стихають до теперішнього часу.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 жовтня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, спричиненої смертю на виробництві задоволені частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 150 000,00 гривень (сто п`ятдесят тисяч грн. 00 коп.) без урахування податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави судовий збір в розмірі 1500,00 гривень (одна тисяча п`ятсот грн. 00 коп.).

В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_3 , посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції в частині визначеного судом до стягнення розміру моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, ставить питання про зміну судового рішення в частині повного задоволення, заявлених позовних вимог.

При цьому, скаржник, посилаючись на усталену практику судів у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника, вказує на те, що визначений судом розмір моральної шкоди є заниженим, таким, що не відповідає конституційним принципам рівності прав громадян, у тому числі права на судовий захист у разі порушення їх прав та законних інтересів, а також принципам єдності сталої судової практики при розгляді подібних справ.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача-2, відповідач-1 ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», просить апеляційну скаргуУправління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції, як законне та обґрунтоване, без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши представника відповідача-2, Бершадську ОСОБА_4 , яка підтримала доводи апеляційної скарги з викладених у ній підстав, просила її задовольнити, скасувавши оскаржуване судове рішення в повному обсязі, заперечувала проти задоволення вимог апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_5 , представника відповідача-1 Тер-Товмасян Ю.Г., яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги відповідача-2 та представника позивача ОСОБА_5 , просила рішення суду першої інстанції як законне та обґрунтоване залишити без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача підлягає частковому задоволенню, тоді як апеляційна скарга відповідача-2 не може бути задоволена, з наступних підстав.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача-2, відповідач-1 ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», просить апеляційну скаргуУправління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції, як законне та обґрунтоване, без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши представника відповідача-2, Бершадську ОСОБА_4 , яка підтримала доводи апеляційної скарги з викладених у ній підстав, просила її задовольнити, скасувавши оскаржуване судове рішення в повному обсязі, заперечувала проти задоволення вимог апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_5 , представника відповідача-1 Тер-Товмасян Ю.Г., яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги відповідача-2 та представника позивача ОСОБА_5 , просила рішення суду першої інстанції як законне та обґрунтоване залишити без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача підлягає частковому задоволенню, тоді як апеляційна скарга відповідача-2 не може бути задоволена, з наступних підстав.

Відзив на апеляційну скаргу представника позивача не подано.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін та їх представників в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 являється жінкою загиблого ОСОБА_2 , що підтверджено копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 .

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За життя ОСОБА_2 працював прохідником на шахті «Октябрська» виробничого об`єднання «Кривбасруда»`правонаступником якого є підприємство відповідача - Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат».

07 серпня 1993 року при виконанні трудових обов`язків з ОСОБА_2 стався нещасний випадок, в результаті якого він помер, про що підприємством складений акт форми Н-1 «Про нещасний випадок».

Актом форми Н-1 «Про нещасний випадок» від 09.08.1993 визначено працівників, які допустили порушення законодавчих та інших нормативних актів з охорони праці: ОСОБА_6 порушив вимоги §§ 14, 43 «Єдиних правил безпеки праці», ОСОБА_7 - порушив вимоги § 43 «Єдиних правил безпеки праці», ОСОБА_8 - порушив вимоги п. 11.2 Положення про СУОП,, ОСОБА_9 порушив вимоги п. 12.1 Положення про СУОП.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача, виходив з того, що смертю ОСОБА_2 при виконанні трудових обов`язків в результаті нещасного випадку, його дружині, позивачу по справі, завдано моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, на підставі ст.440-1 ЦК УРСР.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, і не може погодитись із доводами апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_3 щодо заниженого розміру стягнутої судом моральної шкоди, з огляду на наступне.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Як правильно встановив суд першої інстанції на час виникнення спірних правовідносин (07.08.1993 року) можливість відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків за рахунок роботодавця на підставі рішення суду передбачалась пунктом 11 Правил відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджених постановою КМ України від 23.06.1993 № 472.

Саме застосування цих Правил і перелік осіб, що мають право на відшкодування шкоди після смерті потерпілого, зазначені у ст. 456 ЦК УРСР. Перелік осіб, які мають право на відшкодування шкоди також перелічений у п.8 Правил.

Відповідно до роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»(з наступними змінами та доповненнями) спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 ЦК та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди (наприклад, ст. 49 Закону «Про інформацію»,ст. 44 Закону «Про авторське право і суміжні права»); при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п.2).

Оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю моральну шкоду.

Суд встановив, що на час смерті чоловіка позивача 07 серпня 1993 року, діяла ст.440-1 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), яка передбачала відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до зазначеної норми моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини.

Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Статтею 440-1 ЦК Української РСР, було встановлено обмеження мінімального розміру відшкодування моральної шкоди не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати та максимального розміру відшкодування моральної шкоди, що не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати (п.11 Правил).

Відповідно до ст.3 Закону України «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт).

Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

Вище зазначені вимоги закону у поєднанні зі статями 3 і 8 Конституції України дають підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи, що кореспондує правовій позиції Верховного Суду України висловленій у постанові №6-156цс14 від 24.12.2014.

Суд першої інстанції при ухваленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону, обґрунтовано дійшов висновку, що дружині загиблого ОСОБА_10 .Є заподіяна моральна шкода у зв`язку зі смертю чоловіка на виробництві.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції врахував роз`яснення наведені в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, взяв до уваги конкретні обставини по справі, зокрема: обставини нещасного випадку та смерті чоловіка позивача, який загинув у віці 40 років, вину відповідача в настанні нещасного випадку, взяв до уваги характер і тривалість моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, яка назавжди втратила турботу та підтримку близької людини, наслідки, що наступили, та їх невідворотність.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, у зв`язку із чим відхиляє доводи представника позивача ОСОБА_3 щодо заниженого розміру моральної шкоди.

Слід зазначити, що встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга представника позивача підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Бутка Олександра Олександровича, залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 23 грудня 2019 року.

Головуючий:

Судді: