Постанова

Іменем України

27 березня 2019 року

м. Київ

справа № 757/386/17

провадження № 61-35127св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - Головне управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області в особі Житлово-побутової комісії ГУ СБ України у м. Києві та Київській області,

представник відповідача - Ільїн Георгій Анатолійович, Ясінська Юлія Василівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області на рішення Печерського районного суду м. Києва у складі судді Москаленко К. О. від 08 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду м. Києва у складі колегії суддів: Панченка М. М.. Слюсар Т. А., Волошиної В. М. від 07 травня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області, який уточнив в ході розгляду справи, та остаточно просив визнати протиправним та скасувати рішення житлово-побутової комісії ГУ СБУ у м. Києві та Київській області про скасування рішення начальника ГУ про надання трикімнатної службової квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_4 на родину з 4-х осіб, оформлене протоколом № 4 житлово-побутової комісії ГУ СБУ у м. Києві та Київській області від 11 листопада 2014 року.

Позовні вимоги мотивовано тим, що на підставі контракту від 28 квітня 2010 він проходив військову службу в органах Служби безпеки України у званні полковника на посаді першого заступника начальника управління по Головному управлінню Служби безпеки України у м. Києві та Київській області. На виконання розпорядження Печерської районної в м. Києві державної адміністрації від 19 вересня 2012 року № 500 «Про надання службової квартири» Печерська районна в м. Києві державна адміністрація видала йому ордер № 12625 на право зайняття службового жилого приміщення від 20 вересня 2012 року. Наказом Служби безпеки України «По особовому складу» від 11 жовтня 2013 року №1202-ос його було звільнено з військової служби по Головному управлінню Служби безпеки України у м. Києві та Київській області за підпунктом «а» пункту 61 та підпунктом «б» пункту 62 у запас Служби безпеки України, а листом від 16 вересня 2016 року №51/17/7-1039/24 повідомлено, що наказом Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області від 01 вересня 2015 року № 619 скасовано рішення про надання йому трикімнатної службової квартири АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що вказаний наказ та рішення житлово-побутової комісії Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області про скасування рішення начальника Головного управління про надання позивачу квартири, оформлене протоколом № 4 від 11 листопада 2014 року, є протиправними, оскільки він був звільнений за станом здоров'я, а не за власним бажанням, та така підстава, як не вселення до службової квартири, не може бути підставою для втрати права користування службовим житловим приміщенням, ОСОБА_4 просив задовольнити позов.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 08 грудня 2017 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ начальника Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області Глуговського М. від 01 вересня 2015 року № 619 про скасування рішення про надання трикімнатної службової квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_4 на родину з 4-х осіб. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що як на підставу скасування рішення про забезпечення спірним службовим житлом позивача, відповідач послався на те, що останній не вселився до спірного житла та був звільнений з військової служби, проте зазначені обставини не можуть бути підставою для визнання особи такою, що втратила право користування службовим житловим приміщенням, оскільки позивач вийшов у відставку достроково за станом здоров'я, а не за власним бажанням.

Відмовляючи у позові в частині визнання протиправним та скасування рішення ЖПК ГУ Служби безпеки України у м. Києві та Київській області про скасування рішення начальника Головного управління про надання позивачу квартири, що оформлене протоколом № 4 від 11 листопада 2014 року, суд виходив з того, що зазначене рішення не є по суті рішенням, а є протоколом засідання, яким не скасоване рішення про надання позивачу службового житла, а лише викладено перелік дій, які мають вчинитися для встановлення існування підставі для скасування рішення про надання позивачу службового житла.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 07 травня 2018 року апеляційну скаргу Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області відхилено, рішення Печерського районного суду м. Києва від 08 грудня 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2018 року Головне управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області подало касаційну скаргу до Верховного Суду, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22 червня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано справу № 757/386/17 з Печерського районного суду м. Києва.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не враховано, що у системі Служби безпеки України надання військовослужбовцям службових та постійних житлових приміщень регламентується Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями (постанова Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081), пунктом 7 якого визначено, що військовослужбовці та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими житловими приміщеннями лише за відсутності у них за місцем проходження служби житла для постійного проживання, проте суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку, що наявність у позивача житла для постійного проживання не є перешкодою для надання йому службової квартири.

Відзив до суду не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом установлено, що позивач проходив військову службу в органах Служби безпеки України у званні полковника на посаді першого заступника начальника управління по Головному управлінню Служби безпеки України у м. Києві та Київській області.

Розпорядженням Печерської районної у м. Києві державної адміністрації за №370 від 20 липня 2012 року задоволено клопотання керівництва управління Служби безпеки України у м. Києві про включення до числа службових трикімнатної квартири АДРЕСА_1.

Розпорядженням Печерської районної в м. Києві державної адміністрації від 19 вересня 2012 року № 500 «Про надання службової квартири» затверджено рішення адміністрації Управління Служби безпеки України у м. Києві про надання службової квартири АДРЕСА_1 військовослужбовцю ОСОБА_4 на родину із 5 осіб.

Печерська районна в м. Києві державна адміністрація видала позивачу ордер НОМЕР_1 на право зайняття службового жилого приміщення від 20 вересня 2012 року.

Наказом Служби безпеки України «По особовому складу» від 11 жовтня 2013 року № 1202-ос позивача було звільнено з військової служби по Головному управлінню Служби безпеки України у м. Києві та Київській області за підпунктом «а» пункту 61 та підпунктом «б» пункту 62 (за станом здоров'я - обмежено придатний до військової служби) у запас Служби безпеки України.

Протоколом № 4 засідання житлово-побутової комісії Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області від 11 листопада 2014 року постановлено виїхати на місце з метою перевірки, чи дійсно квартира АДРЕСА_1 є вільною; у випадку підтвердження факту не заселення означеної квартири, скасувати рішення про надання ОСОБА_4 службового житла; звернутись до Печерської районної у м. Києві держадміністрації щодо скасування рішення про видачу ОСОБА_4 ордера.

Наказом начальника Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області від 01 вересня 2015 року № 619 скасовано рішення про надання позивачу на родину з 4-х осіб трикімнатної квартири АДРЕСА_1.

Листом від 10 жовтня 2016 року № 51/20-8840 позивачу надіслано копію наказу начальника Головного управління Служби безпеки Україниу м. Києві та Київській області № 619 від 01 вересня 2015 року, яким скасовано рішення про надання ОСОБА_4 вище зазначеної службової квартири. Як на підставу скасування рішення про надання позивачу житла, відповідач посилається на те, що на момент виділення спірного службового житла, позивач та члени його родини були забезпечені житлом у м. Києві, а у зв'язку зі звільненням з військової служби, позивача виключено із списків особового складу відповідно до наказу начальника управління Служби безпеки Україниу м. Києві від 15 листопада 2013 року № 283-ос, у зв'язку з чим, позивач не має права на користування службовим житлом.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Підставою для винесення оспорюваного наказу начальника Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області від 01 вересня 2015 року № 619 послугувало те, що позивач не вселився до зазначеної квартири та звільнився з військової служби, не прослуживши в Управлінні та в системі Служби безпеки України 10 років, через що втратив право на одержання службового житла від Служби безпеки України, оскільки, як вбачається зі змісту наказу, такий винесено враховуючи рішення житлово-побутової комісії від 11 листопада 2014 року.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що після прийняття рішення про надання трикімнатної службової квартири АДРЕСА_1ОСОБА_4, останній отримав ордер НОМЕР_1 на право зайняття службового жилого приміщення від 20 вересня 2012 року.

Таким чином, після видачі ордеру на ім'я позивача, відповідач не мав законних підстав для скасування рішення про надання йому вказаної вище квартири, оскільки у позивача виникло право на вселення до цієї квартири.

Доводи касаційної скарги про неврахування судами недійсності ордера, не вселення позивача у спірну квартиру, його звільнення у відставку тощо, на висновки суду не впливають, оскільки є самостійними підставами для захисту прав відповідача, проте таких вимог заявлено не було.

З огляду на вказане суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку щодо задоволення вимог в частині визнання протиправним та скасування наказу начальника Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області Глуговського М. від 01 вересня 2015 року № 619 про скасування рішення про надання трикімнатної службової квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_4 на родину з 4-х осіб.

Відмовляючи у позові про визнання протиправним та скасування рішення ЖПК Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області про скасування рішення начальника Головного управління про надання позивачу квартири, що оформлене протоколом № 4 від 11 листопада 2014 року, суди правомірно зазначили, що зазначене рішення не є по суті рішенням, а є протоколом засідання, яким викладено перелік дій, які мають вчинитися для встановлення існування підставі для скасування рішення про надання позивачу службового житла.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 08 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 07 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:В. М. Коротун
В. П. Курило