Дата документу 03.01.2019 Справа № 316/375/18
ЗапорізькИЙ Апеляційний суд
Є.У. № 316/375/18 Головуючий у І-й інстанції: Вільямовська Н.О.
Провадження № 22-ц/807/81/19 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 січня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Крилової О.В.,

суддів Кухаря С.В.,

ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства ОСОБА_3 «Приватбанк» на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 24 липня 2018 року у справі за позовом Акціонерного товариства ОСОБА_3 «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 03.06.2010 року між Банком та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 15000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач порушує вимоги кредитного договору, у звязку з чим і виникла заборгованість у розмірі 54612,61 грн.

Враховуючи вищенаведене позивач просив суд стягнути з ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором в розмірі 54612,61 грн. та судові витрати в розмірі 1762 грн.

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 24 липня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду, ухвалити нове яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що в первинному позові, позивач зазначає особу відповідача як «ОСОБА_5Б.», а в уточненому як «ОСОБА_5Б.», при цьому, позивачем надано до матеріалів справи Анкету-заяву від 03.06.2010 р., в якій зазначено, що написана вона ОСОБА_6 (а.с.8) та надано дві ксерокопії двох паспортів: на імя «ОСОБА_5Б.» (а.с.25) та на імя «ОСОБА_6Б.» (а.с.106), які при цьому не завірені належним чином відповідно до вимог п.5.27 Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів ДСТУ 4163-2003 затверджені наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 року №55, однак як у змісті первинного позову так і у змісті уточненого позову не обґрунтовано позивачем таке зазначення особи відповідача. В уточненому позові, представник позивача посилається як на доказ підтвердження обставин зазначених у позові, на копію документу, що посвідчує особу відповідача (а.с.140-зворот), однак не конкретизує яка саме копія і яку особу відповідача.

Представник позивача надає суду як доказ та на якій посилається як в первинному позові так і в уточненому: Анкету-заяву позивальника, однак, з наданої позивачем ОСОБА_7 вбачається, що написана вона від імені ОСОБА_6 (а.с.8) та в розділі заяви (мовою оригіналу російською) зазначено: «ознакомившись с условиями и правилами предоставления банковских услуг, тарифами банка прошу предоставить мне перечисленные ниже услуги» «изъявляю желание оформить на свое имя» та галочкою позначено навпроти графи «зарплатная карта» (а.с.8-зворот). При цьому, графи (мовою оригіналу російською): «платежная карта кредитка «универсальная», «карта GOLD», «укажите желаемый кредитный лимит по платежной карте кредитка «универсальная»/ GOLD» - не заповнено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що особа, яка отримувала банківську картку, у анкеті-заяві не виявляла бажання отримання кредитної картки, а отримала лише зарплатну.

Таким чином не доведено посилання позивача в первинному позові та в уточненому позові, як на доказ того, що відповідачем ОСОБА_8, або ОСОБА_8 було написано 03.06.2010 р. б/н. заяву на отримання кредиту в розмірі 15000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, оскільки, з зазначеної ОСОБА_7, вбачається її написання з метою отримання зарплатної картки.

Позивач посилався на те, що анкета-заява відповідача про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг є підтвердженням факту укладення між ним та Банком Договору про надання банківських послуг, про що свідчить підпис у заяві, якою підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в ПриватБанку, які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що інших заяв які б підтверджували факт того, що саме ОСОБА_5 або ОСОБА_6 виявив бажання на отримання кредитних коштів позивачем суду не надано.

Як зазначив суд першої інстанції, не може розцінюватись як доказ на підтвердження укладення кредитного договору 03.06.2010 р. б/н. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем анкета-заява, у якій було застережене лише про отримання зарплатної картки.

Крім того, надані позивачем ОСОБА_9 з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.9), ОСОБА_2 з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.10-24) не містять відомостей про відповідача, не підписані ним, а тому не можуть підтверджувати факт наявності кредитних зобовязань відповідача, що узгоджується з позицією Верховного Суду у постанові від 05.03.2018 по справі №192/156/17-ц.

Також суд першої інстанції зазначив, що з ОСОБА_2 з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не вбачається, що саме вони є складовою частиною, як зазначає позивач, укладеного між сторонами кредитного договору б/н від 03.06.2010 року, що саме на ці Умови, погодився відповідач (що також узгоджується з позицією Верховного Суду у постанові від 16.01.2018 по справі №128/4810/15-ц, у постанові від 30.01.2018 по справі №128/4810/15-ц, постанові від 18.04.2018 по справі №234/10860/16-ц та постанові від 11.07.2018 року у справі №356/1261/16-ц).

Ці висновки суду першої інстанції не спростовані апелянтом, та в апеляційній скарзі немає посилань на їх невідповідність закону.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відтак суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем у відповідності із процесуальним законом, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.

Наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог .

Доводи скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства ОСОБА_3 банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Енергодарського міського суду м. Запоріжжя від 24 липня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 3 січня 2019 року.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

ОСОБА_2