Провадження № 2-з/638/462/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2019 року Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

Головуючого судді Шишкіна О.В.,

за участю секретаря Кириллової К.С.

розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у рамках цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом, в якому просять визнання право власності на квартиру.

Ухвалою від 19 грудня 2019 року відкрито провадження у справі.

19 грудня 2019 року позивачем ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову, якою просила суд забезпечити названий позов шляхом накладення арешту на майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить відповідачу ОСОБА_2 .

В обґрунтування заяви вказано про те, що відповідачем по справі, ОСОБА_2 , виставлено квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , що є предметом вищезазначеної позовної заяви про визнання права власності за позивачем, на продаж, що підтверджується наступними документами: - інформацією з сайту продаж нерухомості, відповідно до якої «Продам квартиру на Павловому Полі (вул. АДРЕСА_3 ) з ремонтом» та відповідними фотографіями квартири за адресою: АДРЕСА_2 .; інформацією описом самої квартири за адресою: АДРЕСА_2 ; фотографіями житлового будинку з усіх чотирьох сторін будинку, в якому розташована квартира за адресою: АДРЕСА_2 . Що в подальшому може призвести до відчуження майна з метою уникнення виконання зобов`язань, унеможливлює виконання рішення суду, порушення прав та інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася до суду.

Також позивач зазначає, що між позивачем ОСОБА_1 , та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір комісії на укладення договорів про сумісну діяльність в пайовій участі в будівництві багатоквартирного житлового будинку № б/н від 01.07.2004 року. Після цього комісіонер за договором комісії, ОСОБА_2 , що є відповідачем по справі, виконав підпункт 1 пункту 1.1 вищезазначеного договору комісії, а саме: уклав від свого імені з ТОВ фірмою «Консоль ЛТД» договори про сумісну діяльність в пайовій участі в будівництві багатоквартирного житлового будинку від 26.07.2004 року за № 2508/23-10 та від 26.07.2004 року за № 2511/23-11. Комісіонер за договором комісії, ОСОБА_2 , що є відповідачем по справі, виконав пункт вказаного договору комісії, а саме: сплачував від свого імені та за рахунок комітента, тобто за рахунок позивача ОСОБА_1 , квитанції про сплату пайових внесків. Етапом виконання договору комісії № б/н від 01.07.2004 року був обов`язок комісіонера, відповідача по справі , надати всі документи комітенту, тобто його матері позивачу по справі, для оформлення права власності на квартиру, що стала предметом договорів про сумісну діяльність в пайовій участі в будівництві багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_3 . Але комісіонер- відповідач цього не зробив. Навпаки, він, керуючись своїм внутрішніми переконаннями оформив право власності на квартиру, що стала предметом вказаних договорів про сумісну діяльність в пайовій участі в будівництві багатоквартирного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 на своє ім`я. Цей факт підтверджується наступними документами, а саме:

- свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим Дзержинською районною в м. Харкові радою, на ім`я ОСОБА_2 , від 20.04.2007 року на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .;

- інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження

об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта на ім`я ОСОБА_2 , від 12.12.2019 року на квартиру за адресою АДРЕСА_2 .;

- технічним паспортом, виданим Харківським міським бюро технічної інвентаризації, на ім`я ОСОБА_2 , від 05.06.2007 року на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач по справі, ОСОБА_2 зареєстрував вищезазначену квартиру за адресою: АДРЕСА_2 без будь-яких поважних причин на своє ім`я ще в 2007 році, чим істотно порушив умови договору комісії, укладеного між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 .

Суд, дослідивши зміст та вимоги заяви про забезпечення позову, додані до неї документи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Згідно з Конвенцією про захист прав і основних свобод людини (ст.1) високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені у розділі 1 цієї конвенції.

Стаття 6 Конвенції гарантує кожному при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків право на справедливий і відкритий розгляд у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Так, згідно п. 43 рішення ЄСПЛ по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вищезазначене свідчить про наявність спору між сторонами.

Згідно п.п. 1, 2 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, шляхом забороною відчуження.

Відповідно до ч. ч. 5-7 ст. 153 ЦПК України, залежно від обставин справи, суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову, підстави його обрання та вирішує питання про зустрічне забезпечення.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду, а також те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до незворотних наслідків, а також те, що вжитий вид забезпечення позову має тимчасовий характер та діє до виконання рішення суду, суд приходить до висновку про необхідність забезпечення позову шляхом заборони відчуження майна на майно, яке належить ОСОБА_2 , тобто на квартири по АДРЕСА_1 .

Керуючись ст. ст. 2, 150-153, 157, 260-261, 353, 354, ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у рамках цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру - задовольнити.

Накласти заборону відчуження на 4-х кімнатну квартиру АДРЕСА_4 , яка належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20.04.2007р., виданого Дзержинською районною в м. Харкові радою, частка 1/1.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень, з негайним повідомленням суду про наслідки виконання.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Апеляційна скарга може бути подана до Апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд міста Харкова протягом 15-ти днів з дня її з дня її проголошення.

Суддя: О.В. Шишкін