Ухвала

Іменем України

23 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 288/892/18

провадження № 61-20121ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Коротуна В. М.,

розглянув касаційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 16 липня 2019 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, прокуратури Житомирської області, головного управління Національної поліції в Житомирській області, ліквідаційної комісії УМВС України в Житомирській області про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом до Державної казначейської служби України, прокуратури Житомирської області, головного управління Національної поліції в Житомирській області (далі - ГУНП в Житомирській області), ліквідаційної комісії УМВС України в Житомирській області, у якому просив стягнути з Державної казначейської служби України матеріальну шкоду у розмірі 2 520 грн та моральну шкоду у розмірі 200 000 грн.

Позов мотивовано тим, що впродовж 4 років 3 місяці та 23 днів а саме: з 03 квітня 2013 року по 27 червня 2017 року він незаконно перебував під слідством.

Позивач зазначав, що незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування і прокуратури йому завдано моральна шкода, яка полягає в фізичних та душевних стражданнях, внаслідок психічного впливу на нього, як неповноліттю і молоду людину, призвело до порушення його прав, нормальних життєвих зав`язків. Вказує, що у зв`язку із необґрунтованими повідомленнями про підозру та обвинуваченням у скоєні тяжкого злочину погіршилися стосунки з жителями села, в якому він проживає.

Посилаючись на те, що з вини органів досудового слідства йому було завдано моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 200 000 грн, а також те, що витрати на поїздки до суду складають 2 520 грн, просив задовольнити позовні вимоги

Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 16 липня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивача кошти в розмірі 150 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року апеляційну скаргу Державної казначейської служби України залишено без задоволення. Рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 16 липня 2019 року залишено без змін.

У касаційній скарзі Державна казначейська служба України просить скасувати рішення судів попередніх інстанції в частині задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення у цій частині про відмову у задоволенні позову.

Таким чином, судові рішення в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, прокуратури Житомирської області, ГУ НП в Житомирській області, ліквідаційної комісії УМВС України в Житомирській області про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 2 520 грн до суду касаційної інстанції не оскаржено, а тому на предмет законності й обґрунтованості судом касаційної інстанції не перевіряється (стаття 400 ЦПК України).

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України передбачено, що у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті провадження, якщо, зокрема, правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Статтею 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до частин другої, третьої статті 13 цього Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди, визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Суди попередніх інстанцій, частково задовольняючи позовні вимоги, врахували, що ОСОБА_1 у період із 02 жовтня 2014 року по 27 червня 2017 року безпідставно перебував під слідством та судом у статусі підозрюваного та обвинуваченого, чим останньому було завдано моральну шкоду, розмір якої судами визначено з урахуванням її доведеності позивачем та виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості.

Із оскаржуваних судових рішень, доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Разом з тим, не заслуговують на увагу доводи заявника про те, що для визначення розміру відшкодування позивачеві моральної шкоди необхідно брати як розрахункову величину розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з оглядну на таке.

Відповідно до пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року, мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1 600 грн.

Однак, відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачеві не є його посадовим окладом, заробітною платою чи іншою виплатою, а відтак, підстави для застосування наведеної норми до виниклих правовідносин відсутні. Крім того, вказаним Законом не вносилися зміни до Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд у порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п`ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 16 липня 2019 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, прокуратури Житомирської області, головного управління Національної поліції в Житомирській області, ліквідаційної комісії УМВС України в Житомирській області про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:М. Є. Червинська
С. Ю. Бурлаков
В. М. Коротун