Ухвала

21 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 752/22912/18

провадження № 61-22768ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 28 листопада 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Школи вищої спортивної майстерності міста Києва про визнання неправомірним звільнення та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила: визнати неправомірним її звільнення та скасувати наказ від 02 жовтня 2018 року № 44-к про звільнення; поновити її на посаді тренера-викладача з плавання Школи вищої спортивної майстерності міста Києва; зобов`язати Школу вищої спортивної майстерності міста Києва здійснити їй виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу з 03 жовтня 2018 року по 26 жовтня 2018 року в розмірі 26 229 грн без врахування обов`язкових платежів і зборів.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 14 червня 2019 року позов задоволено. Визнано неправомірним звільнення ОСОБА_1 та скасовано наказ про звільнення ОСОБА_1 від 02 жовтня 2018 року № 44-к. Поновлено ОСОБА_1 на посаді тренера-викладача з плавання Школи вищої спортивної майстерності міста Києва. Зобов`язано Школу вищої спортивної майстерності міста Києва здійснити ОСОБА_1 виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу з 03 жовтня 2018 року по 26 жовтня 2018 року в розмірі 26 229 грн (без врахування обов`язкових платежів і зборів). Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Київського апеляційного суду від 28 листопада 2019 року апеляційну скаргу Школи вищої спортивної майстерності міста Києва задоволено. Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 14 червня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення. В задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

20 грудня 2019 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 28 листопада 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 14 червня 2019 року.

Касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та вирішення питання про відкриття касаційного провадження, оскільки в порушення пункту 3 частини четвертої статті 392 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) до касаційної скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документів, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Доводи заявника про те, що вона звільнена від сплати судового збору за подання касаційної скарги, не заслуговують на увагу, оскільки пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

У постанові Верховного Суду України від 30 листопада 2016 року у справі № 6-1121цс16 зроблено висновок, що починаючи з 01 вересня 2015 року, позивачі в справах за позовними вимогами, що випливають із трудових відносин, не звільняються від сплати судового збору, за винятком позивачів у двох категоріях: про стягнення заробітної плати та про поновлення на роботі.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою в розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», а тому не входить до структури заробітної плати.

Таким чином, заявнику необхідно сплатити судовий збір за позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Ставка судового збору, чинна на час подання касаційної скарги на рішення суду, встановлена підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» та визначена у розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.

Позовну заяву подано у листопаді 2018 року, ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою становила 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2018 року - 1 762 грн) (підпункт 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, чинній станом на дату подання позовної заяви в цій справі).

Таким чином, заявнику необхідно сплатити судовий збір за подання касаційної скарги в цій справі в розмірі 1 409,60 грн ((1 762 грн х 0,4) х 200 %).

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в розмірі 1 409,60 грн має бути перерахований або внесений за реквізитами: отримувач коштів - УК у Печер. р?ні/ Печерс.р?н/22030102, ЄДРПОУ - 38004897, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), МФО - 899998, номер рахунку отримувача (стандарт IBAN) UA7026007, рахунок отримувача - 6007, ККДБ - 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)», символ звітності банку - 207.

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно надати Верховному Суду оригінал квитанції (платіжного доручення).

Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу (залишення заяви без руху), про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Отже, касаційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без руху з наданням можливості усунути вищевказані недоліки.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 заявила клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду від 28 листопада 2019 року.

Згідно з частиною першою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Перевіривши доводи вказаного клопотання, суд дійшов висновку про відсутність підстав для його розгляду, оскільки заявник не пропустила строк на касаційне оскарження судового рішення. Так, оскаржуване судове рішення апеляційного суду постановлене 28 листопада 2019 року, а касаційна скарга на нього подана до Верховного Суду 20 грудня 2019 року, тобто в межах строку, передбаченого частиною першою статті 390 ЦПК України.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 28 листопада 2019 року залишити без руху та надати для усунення зазначених вище недоліків строк десять днів з дня вручення цієї ухвали.

В разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною і буде повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. А. Стрільчук