Ухвала

23 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 323/200/19

провадження № 61-22433ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Грушицького А. І., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 01 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживача,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що кредитні відносини між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» виникли на підставі договору № SAMDN7833 від 25 вересня 2006 року, за яким йому був наданий кредит шляхом встановлення кредитного ліміту на суму 1 000,00 грн на платіжній картці зі сплатою відсотків за користування кредитом за ставкою 30,00% річних на суму залишку заборгованості з кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії кредитної картки № НОМЕР_1 . Протягом 18 - 19 червня 2018 року невстановлена особа шахрайським способом отримала доступ до його кредитного рахунку, з якого зняла кредитні кошти в сумі 8 539,49 грн. Про факт несанкціонованого доступу до кредитного рахунку після того, як дізнався про це, ОСОБА_1 повідомив оператора ПАТ КБ «ПриватБанк» та заблокував кредитний рахунок, звернувся з повідомленням про злочин до Оріхівського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області, а також звернувся до банку з письмовою заявою про свою непричетність до зняття коштів з кредитної картки. Вказував, що за його рахунком невідомою особою також було оформлено кредит в розмірі 7 500,00 грн. З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог ОСОБА_1 просив зарахувати на його рахунок суму в розмірі 16 039,49 грн та стягнути з банку пеню з розрахунку 0,1% від суми неналежного переказу за кожний день, починаючи з дня такого переказу і до дня подання позову в розмірі 3 624,93 грн.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 14 серпня 2019 року позов задоволено. Зобов`язано АТ КБ «ПриватБанк» поновити фінансовий стан карткового рахунку № НОМЕР_1 , що існував станом на 18 червня 2018 року, зарахувавши на вказаний картковий рахунок № НОМЕР_1 по угоді № SAMDN7833 від 25 вересня 2006 року суму незаконно знятих грошових коштів у розмірі 16 039,49 грн. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 пеню за здійснення неналежного переказу за період з 19 червня 2018 року по 01 лютого 2019 року у розмірі 3 624,93 грн. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 01 листопада 2019 року рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 14 серпня 2019 року скасовано. У задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання судового збору.

09 грудня 2019 року ОСОБА_2 , який діє від імені ОСОБА_1 , звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду на постанову Запорізького апеляційного суду від 01 листопада 2019 року в указаній вище справі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у даній справі становить 19 664,42 грн, яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 х 100 = 192 100).

Обгрунтовуючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження заявник покликається на підпункт «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, зокрема вказує, що судами проігнорована усталена судова практика, чим порушено формування єдиної правозастосовчої практики.

Доводи щодо порушення судами попередніх інстанцій, внаслідок ухвалення оскаржуваного рішення, формування єдиної правозастосовчої практики не дають підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки заявником не наведено даних щодо фундаментального значення цього питання.

Застосування критерію малозначності у цій справі є передбачуваним, судовий спір було розглянуто судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не навів інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 01 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживача.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя А. І. Грушицький