Справа № 368/179/19
Рішення 2/368/263/19

Іменем України

"01" квітня 2019 р. Кагарлицький районний суд

Київської області в складі:

головуючого судді Кириченка В.І.

при секретарі Марчук Н.М.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Кагарлику справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду та просила визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким що втратив право на користування житловим будинком АДРЕСА_1.

Мотивувала заяву тим, що їй згідно рішення виконкому Кагарлицької міської ради від 15.12.2015 року на праві приватної власності належить будинок АДРЕСА_1.

ОСОБА_2 - племінник ОСОБА_1, зареєстрований у вказаному будинку, однак з моменту реєстрації та на даний час в будинку не проживає, оскільки мешкає за іншою адресою: АДРЕСА_2.

Будучи зареєстрованим, але не проживаючи у будинку позивача, відповідач не приходить до будинку та не використовує його для тимчасового або постійного проживання.

Реєстрація відповідача житловому будинку створює позивачу перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні майном, що належить їй на праві власності.

Позивач в судове засідання не з'явилась.

Відповідач - ОСОБА_2 в підготовчому судовому засіданні позов визнав. Визнання позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Судом встановлено, що позивачу згідно рішення виконкому Кагарлицької міської ради від 15.12.2015 року на праві приватної власності належить будинок АДРЕСА_1.

Відповідач є племінником позивача, зареєстрований у вказаному будинку, однак з моменту реєстрації та на даний час в будинку не проживає, оскільки мешкає за іншою адресою: АДРЕСА_2.

Будучи зареєстрованим, але не проживаючи у будинку позивача, відповідач не приходить до будинку та не використовує його для тимчасового або постійного проживання.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч. 1 ст. 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Виходячи з вказаних положень Конституції України та Цивільного кодексу України Позивач як власник майна має права безперешкодно користуватись своєю власністю та таке право гарантується державою. Тобто, у разі порушення права власника держава, в особі судів, забезпечує захист права власності від порушень з боку іншої особи.

Згідно ч. 2 ст. 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень Цивільного кодексу України у разі створення перешкод у користуванні власністю позивач може звернутися до суду з вимогою про вчинення дій необхідних для відновлення порушеного права власності, а саме усунення перешкод в користуванні майном та визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.

Відповідач не приймає ніякої участі в утриманні будинку, не сплачує витрати на комунальні послуги.

Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

ОСОБА_2 племінник позивача, тобто колишній член сім'ї не проживає у вказаному будинку і факт не проживання підтверджується Актом депутата Гриценко Тетяни Миколаївни від 27.12.2018 року.

Реєстрація відповідача у будинку перешкоджає позивачу у володінні та розпорядженні його власністю.

А тому слід визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким що втратив право на користування житловим будинком АДРЕСА_1.

Керуючись постановою Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», ст. 41 Конституції України, ст. ст. 15, 16, 317, 319, 321, 386, 391 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 15, 118 ,119 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким що втратив право на користування житловим будинком АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга подається протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 273 ЦПК України. Повний текст рішення складено 01.04.2019 року.

Суддя: В.І. Кириченко