Справа №611/621/19
Провадження №2/611/193/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року Барвінківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого - судді Коптєва Ю.А.,

за участю секретаря Ведмідь І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Барвінкове в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, суми процентів, інфляційного збільшення боргу та трьох процентів річних,-

в с т а н о в и в:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу, суми процентів, інфляційного збільшення боргу та трьох процентів річних. В обґрунтування позову зазначила, що між нею та відповідачем були укладені договори позики грошових коштів в простій письмовій формі у вигляді розписок. Відповідно до розписки від 05 липня 2018 року відповідач отримала у позику грошові кошти у розмірі 8 806 грн. та зобов`язалася їх повернути у строк до 10 серпня 2018 року. Крім того, 07 листопада 2018 року відповідач отримала позику у розмірі 18 556 грн. з кінцевим терміном повернення 07 грудня 2018 року.

Проте, позичальник не виконала грошові зобов`язання за договорами, борг у визначений строк не сплатила, в зв`язку з чим позивач змушена звернутись до суду за захистом своїх порушених прав.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила позов задовольнити, стягнути з відповідача грошові кошти за договорами позики від 05 липня 2018 року та 07 листопада 2018 року у загальному розмірі 27 362 грн., а також суми процентів, інфляційного збільшення боргу та трьох процентів річних у сумі 5 996, 80 грн., а всього 33358,80 грн., а також стягнути на її користь сплачений нею судовий збір у розмірі 768,40 та витрати, пов`язані з розглядом справи (на професійну правничу допомогу), які становлять 1500 грн.

Ухвалою Барвінківського районного суду Харківської області від 05 липня 2019 року провадження у справі було відкрито, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала.

Відповідач у судове засідання також не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти позовних вимог заперечувала, посилаючись на те, що реально гроші в борг не брала. Зазначила, що з січня 2018 року по листопад 2018 року вона неофіційно працювала в магазині, бухгалтером якого є ОСОБА_1 , яка шляхом погроз, в рахунок вартості виявленої нестачі товарів, примусила написати боргові розписки від 05 липня 2018 року та 07 листопада 2018 року.

Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку.

Згідно з вимогами ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, інтересів.

У відповідності до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» «Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів.

Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обов`язків, передбачений пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку Держави.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд на підставі ст.ст. 12, 13, 43, 81 ЦПК України розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Особа, яка бере участь у справі, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.

Судом встановлено, що 05 липня 2018 року сторони уклали договір позики, згідно якого ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 8806 гривень з кінцевим терміном повернення до 10 серпня 2018 року. Крім того, між сторонами було укладено договір позики від 07 листопада 2018 року, відповідно до якого ОСОБА_2 отримала грошові кошти в розмірі 18 556 грн. На підтвердження даного договору ОСОБА_2 надала розписки, оригінали яких містяться в матеріалах справи.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа незалежно від суми.

Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає пред`явлення на підтвердження укладання договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

У відповідності до частин першої та третьої ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Таким чином, судом встановлено, що розписка ОСОБА_2 є договором позики, укладеним у простій письмовій формі, відповідає змісту ст. 1047 ЦК України.

В силу ст. 1049 ЦК України, ОСОБА_2 , як позичальник, зобов`язана повернути позикодавцеві ОСОБА_1 позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строки, що встановлені розписками.

Однак відповідач свого обов`язку не виконала, не повернула гроші за відповідними договорами позики, що підтверджується наявністю оригіналу розписок, які долучені до матеріалів позову. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 25 квітня 2012 року у справі № 6-24ц12.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до правового висновку, зробленого постановою Верховного Суду України від 1 жовтня 2014 року № 6-113цс14, будь-яке зобов`язання, яке зводиться до сплати грошей, є грошовим зобов`язанням незалежно від правових підстав його виникнення і в разі його порушення підлягає застосуванню ч. 2 ст. 625 ЦК України.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови ВСУ від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11). Дані кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Положення ст. 625 ЦК України, застосовуються до боржника у разі порушення ним грошового зобов`язання в не залежності від наявності вини в його діях. Після прийняття судом рішення про стягнення коштів, грошове зобов`язання боржника не припинилось, оскільки кредитор реально грошові кошти не отримав. Відтак, встановлені ст. 625 ЦК України відсотки річних та інфляційні витрати підлягають нарахуванню до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст.526,599 ЦК України.

Ця правова позиція підтверджена і судовою практикою Верховного Суду України (Постанова Верховного Суду України від 20 грудня 2010 р. у справі № 3-57гс10, від 4 липня 2011 р. у справі № 3-65гс11, від 12 вересня 2011 р. у справі № 3-73гс11, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 3-89гс11, від 14 листопада 2011 р. у справі № 3-116гс11, від 23 січня 2012 р. у справі № 3-142гс11).

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі прострочення виконання грошового зобов`язання за договором позики, позикодавець вправі вимагати від позичальника сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення, згідно ст. 625 ЦК України.

Окрім того, позивач також просила суд стягнути з відповідача проценти на рівні облікової ставки НБУ, на підставі ч. 1 ст. 1048 ЦК України, в розмірі 3 641,42 грн.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Приймаючи до уваги, що сума основного боргу відповідачем не сплачена, суд доходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_3 суми процентів, визначених ч.1 ст. 1048 ЦК України, інфляційного збільшення боргу та трьох процентів річних також підлягають задоволенню.

Вказана сума заборгованості повністю узгоджується з розрахунком, який міститься в матеріалах справи, перевірений судом, та не спростований відповідачем (а.с.5-6).

Разом з тим, слід зазначити, що суд не бере до уваги, та критично ставиться до заперечень ОСОБА_2 , оскільки відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідач ніяких доказів на спростування обставин, на які посилається позивач, і про які зазначено у оригіналах розписок, не надала. Будь-яких інших доказів того, що розписки від 05 липня 2018 року та 07 листопада 2018 року, відповідач підписала внаслідок застосування до неї сили та погроз, не надано.

Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що договори позики між позивачем та відповідачем були укладені не добровільно.

На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як учасник справи, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити.

Крім того, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, суд вирішує питання розподілу судових витрат, відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Згідно платіжного доручення позивачем при пред`явленні позову до суду було сплачений судовий збір у розмірі 768, 40 грн.(а. с. 1), а отже, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір сплачений нею під час звернення з позовом до суду.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом.

За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Враховуючи наведене, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати, пов`язані з правовою (правничою) допомогою в розмірі 1 500 грн., який підтверджено Договором про надання правової допомоги №410 від 26 червня 2019 року, Додатковою угодою №1, Актом здачі приймання наданих послуг від 26 червня 2019 року, укладеного між адвокатом Мальцевою Г.Ю ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на суму 1500 грн., відповідною квитанцією до прибуткового касового ордера (а.с.13 -15,18)

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 247, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, суми процентів, інфляційного збільшення боргу та трьох процентів річних, - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , номер і серія паспорта НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , номер і серія паспорта НОМЕР_4 , місце проживання АДРЕСА_2 , заборгованість за договором позики від 05 липня 2018 року у розмірі 8 806 (вісім тисяч вісімсот шість) гривень; заборгованість за договором позики від 07 листопада 2018 року у розмірі 18 556 (вісімнадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят шість) гривень; три проценти річних від простроченої суми за договором позики від 05 липня 2018 року, станом на 26 червня 2019 року, в розмірі 86 (вісімдесят шість) гривень 13 копійок; три проценти річних від простроченої суми за договором позики від 07 листопада 2018 року, станом на 26 червня 2019 року, в розмірі 452 (чотириста п`ятдесят дві) гривні 04 копійки; проценти за договором позики від 05 липня 2018 року та від 07 листопада 2018 року, за період з 05 липня 2018 року по 26 червня 2019 року, визначені на рівні облікової ставки Національного банку України, у розмірі 3 641 (три тисячі шістсот сорок одна) гривня 42 копійки; інфляційні втрати за договорами позики від 05 липня 2018 року та від 07 листопада 2018 року, за період з серпня 2018 року по травень 2019 року, у розмірі 1 817 (одна тисяча вісімсот сімнадцять) гривень 21 копійка, а всього 33 358 ( тридцять три тисячі триста п`ятдесят вісім) гривень 80 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , номер і серія паспорта НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , номер і серія паспорта НОМЕР_4 , місце проживання АДРЕСА_2 , судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок, а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 500 (одна тисяча п`ятсот) гривень, а всього 2268 (дві тисячі шістдесят вісім) 40 копійок.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Харківського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Барвінківський районний суд Харківської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення 23 грудня 2019 року.

Суддя Ю.А. Коптєв