Постанова

Іменем України

11 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 308/13941/14-ц

провадження № 61-27254св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.,

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Стрільчука В. А., Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Банк «Форум» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Форум»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 березня 2017 року у складі судді Леміш О. М. та рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 28 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Кондора Р. Ю., Бисаги Т. Ю., Собослоя Г. Г.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Банк «Форум» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Форум» (далі - ПАТ «Банк «Форум»)звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та просило стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором у розмірі 603 786, 22 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 06 червня 2008 року між ним та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 0341/08/26-Z, відповідно до умов якого банк надав йому кредит у сумі 35 000, 00 доларів США на споживчі цілі, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13, 5 % річних, на строк до 05 червня 2018 року.

Того ж дня в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки, згідно з яким останній зобов`язався відповідати перед банком за невиконання ОСОБА_1 його кредитних зобов`язань.

Однак, у порушення умов договору, ОСОБА_1 свої зобов`язання належним чином не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 23 жовтня 2014 року становить 603 786, 22 грн, що включає в себе: прострочену заборгованість за кредитом у розмірі 260 233, 35 грн, поточну заборгованість за кредитом у сумі 169 646, 01 грн, та пеню за простроченим кредитом за період з 23 жовтня 2013 року по 22 жовтня 2014 року у розмірі 173 906, 86 грн.

Посилаючись на ці обставини, умови договорів та на положення цивільного законодавства щодо права дострокового солідарного стягнення усього боргу з позичальника та поручителів, просив солідарно стягнути з відповідачів указану суму боргу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 березня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що існує рішення суду, яким уже вирішено питання про стягнення цього боргу.

Окрім цього, місцевий суд прийшов до висновку про безпідставність заявлених банком вимог до ОСОБА_2 , як поручителя за кредитним договором, оскільки позивач пропустив шестимісячний строк звернення до поручителя з вимогою щодо стягнення суми боргу, що свідчить про припинення його поруки.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 28 серпня 2017 року рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 березня 2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 пені за простроченим кредитом скасовано та задоволено цю позовну вимогу.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Форум» пеню за простроченим кредитом за кредитним договором № 0341/08/26-Z від 06 червня 2008 року за період з 23 жовтня 2013 року по 22 жовтня 2014 року у розмірі 173 906, 86 грн.

У частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 простроченої та поточної заборгованості із повернення кредитних коштів за кредитним договором змінено та відмовлено у задоволенні цих вимог за спливом позовної давності.

У іншій частині рішення суду залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Апеляційний суд виходив з того, що наявність невиконаного судового рішення про задоволення вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки не припиняє правовідносини сторін кредитного договору й не позбавляє права кредитора на нарахування процентів за користування кредитом та пені до фактичного виконання судового рішення.

При цьому, встановивши, що позов про солідарне стягнення боргу пред`явлено банком після спливу позовної давності щодо вимог про стягнення основної суми заборгованості за кредитом, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність змінити рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог про стягнення простроченої та поточної заборгованості, відмовивши у їх задоволенні у зв`язку із спливом позовної давності.

Водночас, за наведених обставин, з огляду на те, що вимога про стягнення пені пред`явлена банком в межах спеціальної позовної давності, суд апеляційної інстанції вважав за необхідне її задовольнити.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У вересні 2017 року ОСОБА_1 , через свого представника ОСОБА_3 ,звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 28 серпня 2017 року в частині стягнення з нього пені, рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 березня 2017 року в частині стягнення пені змінити та ухвалити нове рішення в цій частині, яким відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення пені з підстав пропуску позовної давності.

Касаційна скарга мотивована тим, що вирішуючи спір в частині вимог про стягнення пені, встановивши факт спливу позовної давності до основної вимоги про стягнення тіла кредиту, апеляційний суд безпідставно не застосував наслідки спливу позовної давності і до вимоги про стягнення пені, яка нарахована на це тіло кредиту, що призвело до неправильного вирішення позову в цій частині.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 пені скасовано апеляційним судом, а в іншій частині позовних вимог заявником не оскаржується, то у касаційному порядку не переглядається, як і рішення суду апеляційної інстанції у частині вимог про стягнення тіла кредиту.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі, витребувано її матеріали з Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

17 травня 2018 року справу № 308/13941/14-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 28 листопада 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Від представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому він просить її задовольнити.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Суди встановили, що 06 червня 2008 року між ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 0341/08/26-Z, відповідно до умов позивач для задоволення споживчих потреб отримав кредит в сумі 35 000,00 доларів США зі сплатою 13, 5 % річних на строк до 05 червня 2018 року.

За змістом пункту 5.3. кредитного договору у разі порушення зобов`язань позичальником банк припиняє кредитування та пред`являє йому письмову вимогу про повернення кредитних коштів, сплату процентів, штрафних санкцій і в разі непогашення відповідної суми банк по закінченні п`ятнадцятиденного строку з дня надіслання вимоги звертає стягнення на заставлене майно у розмірі наданих кредитних коштів, заборгованості за процентами, неустойки, інших нарахувань.

В якості забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором між ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки від 06 червня 2008 року, згідно з яким ОСОБА_2 поручився перед банком за виконання ОСОБА_1 зобов`язань по поверненню кредиту, сплати процентів за його використання та можливих неустойок, передбачених умовами договору.

Суди встановили, що позичальник ОСОБА_1 порушив свої зобов`язання за кредитним договором, в результаті чого виникла заборгованість.

04 червня 2009 року ПАТ «Банк «Форум» пред`явив до ОСОБА_1 і ОСОБА_4 (майнового поручителя) позов про стягнення боргу, яким просив стягнути з ОСОБА_1 усю заборгованість за кредитним договором № 0341/08/26-Z від 06 червня 2008 року, яка виникла станом на 29 травня 2009 року, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, що належить ОСОБА_4 .

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 06 липня 2009 року позов ПАТ «Банк «Форум» задоволено, стягнуто на його користь з ОСОБА_1 борг у розмірі 271 967, 81 грн шляхом примусового звернення стягнення на належний ОСОБА_4 предмет іпотеки - земельну ділянку АДРЕСА_1 площею 0, 1600 га.

На виконання вказаного судового рішення у липні 2009 року був виданий виконавчий лист, однак доказів реального виконання рішення суду матеріали справи не містять.

За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом частини другої статті 1050 ЦК України у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статтями 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати обумовлену в договорі неустойку (пеню) припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави свідчить про відсутність підстав для нарахування пені, передбаченої договором.

Звернувшись з даним позовом до суду позивач, зокрема, просив стягнути пеню за несвоєчасне повернення кредиту, нараховану відповідно до пункту 4.1 кредитного договору, згідно з яким позичальник сплачує пеню у розмірі 0, 2% за кожен день прострочення, яка обчислюється з суми неповерненого кредиту.

Оскільки пред`явленням у червні 2009 року вимоги про дострокове повернення кредиту банк змінив строк виконання основного зобов`язання, з чим погодився й суд, задовольнивши вимоги про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості у повному обсязі, право кредитора на отримання передбаченої договором неустойки припинилося.

Такі висновки узгоджуються із висновками, висловленими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 14-154цс18, згідно з якою Велика Палата Верховного Суду відступила від раніше викладених Верховним Судом України висновків про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору і не позбавляє кредитора права на нарахування штрафних санкцій.

Отже, за наведених обставин та вказаних вище вимог закону, висновок апеляційного суду про наявність підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_1 пені за період з 23 жовтня 2013 року по 22 жовтня 2014 року є помилковим.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, враховуючи, що рішення суду апеляційної інстанції в оскарженій частині не відповідає вимогам щодо законності й обґрунтованості, колегія суддів прийшла до висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги ОСОБА_1 , скасування рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 28 серпня 2017 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Форум» пені і ухвалення в цій частині нового рішення про відмову у їх задоволенні за безпідставністю.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 28 серпня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного банку «Банк «Форум» пені у розмірі 173 906, 86 грн скасувати і ухвалити в цій частині нове.

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного банку «Банк «Форум» до ОСОБА_1 про стягнення пені відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. О. Кузнєцов
Судді:В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко В. А. Стрільчук
М. Ю. Тітов