Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.01.2019 Справа №607/22380/18

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі

головуючого судді Сливка Л.М.,

за участі секретаря судового засідання Зарічній О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Тернополі за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу № 607/22380/18 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення 72'600 грн., що еквівалентно 2'200 Євро та 930,87 грн. пені за несвоєчасне виконання грошового зобовязання. Позовні вимоги мотивує тим, що 11 січня 2018 року між ними укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2 позичив у нього 72'600 грн. які зобовязався повернути до 16 жовтня 2018 року. Однак умов даного правочину відповідач не виконав, а тому з нього слід стягнути як вказану вище суму боргу так і пеню, що становить 930,87 грн.

У судове засідання представник позивача подала заяву ,вказала,що просить позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити у повному обсязі, з мотивів, викладених у позовній заяві , провівши судовий розгляд за її та позивача відсутності.

Відповідач у судове засідання не з'явився, попередньо подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій також зазначає, що позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Суд, всесторонньо, повно та об'єктивно дослідивши докази у справі, прийшов до переконання, що позов підлягає до задоволення з огляду на таке.

Вимогами частини 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Як вбачається з копії договору позики від 11 січня 2018 року сторони погодили, що позивач надає відповідачу грошову позику в сумі 72'600 грн., що еквівалентно 2'200 Євро, а той зобовязується повернути ці кошти до 16 жовтня 2018 року.

При цьому сторони погодили, що позика повинна бути повернута у гривневому еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України, на день повернення, відповідатиме 2'200 Євро.

Ці кошти позивачем були передані, а відповідачем отримані.

Згідно статті 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

За правилами частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Однак, як встановлено у судовому засіданні, у вказаний в договорі строк ОСОБА_2 коштів не повернув.

Таким чином має місце порушення відповідачем свого боргового зобовязання за договором позики, котре складає 72'600 грн.

Частинами 1 та 2 ст. 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Пунктом 5 вказаного договору позики сторони погодили, що у разі якщо відповідач своєчасно не повертає суму позики, він зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми.

У даному випадку це складає 930,87 гривень .

Факт наявності у відповідача простроченого зобовязання перед позивачем є порушенням його прав, які підлягають захисту шляхом стягнення з ОСОБА_2 зазначеної суми боргу та передбаченої договором пені.

За таких обставин судом не встановлено обставин, котрі свідчили б про те, що визнання позову відповідачем суперечить закону або порушує права, свободи, чи інтереси інших осіб, а тому його слід задовольнити.

Також, з відповідача в користь позивач слід стягнути 735,31 грн. судового збору, згідно із вимогами частини 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 4, 13, 82, 158, 206, 263, 265, 280-284, 289 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 72'600 (сімдесят дві тисячі шістсот) грн., що еквівалентно 2'200 (двом тисячам двохсот) Євро, боргу за договором позики, 930 (девятсот тридцять) грн. 31 коп. пені за несвоєчасне виконання грошового зобовязання та 735 (сімсот тридцять пять) грн. 31 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення має право на поновлення строку на апеляційне скарження в порядку вимог частиною 2 ст. 354 Цивільного процесуального кодексу України.

Дата складення судового рішення 10 січня 2019 року.

Реквізити сторін:

ОСОБА_1 місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1;

ОСОБА_2 місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2.

Головуючий суддяОСОБА_3