Справа № 130/809/19
20 грудня 2019 року місто Вінниця
Вінницький районний суд Вінницької області
головуючого судді Ганкіної І.А.
секретаря судового засідання Жигаровій Д.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в особі філії - Вінницьке обласне управління АТ «Ощадбанк» товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором про відкриття та обслуговування рахунку,-
Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», в особі філії - Вінницьке обласне управління АТ «Ощадбанк» товариства «Державний ощадний банк України» звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором про відкриття та обслуговування рахунку, мотивуючи свої вимоги тим, що 13.11.2014 року між позивачем та відповідачем укладено договір № 785310 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки. Відповідно до умов договору позивач відкрив відповідачу картковий рахунок № НОМЕР_1 на умовах тарифного пакету «Зарплатний». Тарифів за користування платіжною карткою розміщених на сайті Банку, а також надано платіжну картку типу Maestro та пін-конверт до неї. Сторонами 06.02.2015 року укладено Додатковий договір № 1 до договору відповідно до якого банк встановив за погодженням відповідача на вказаний рахунок кредит у сумі 12 000,00 грн. на строк дії платіжної картки; після закінчення вказаного у цьому пункті строку, клієнт погоджується на встановлення (збільшення) банком кредиту в межах максимальних параметрів кредитування, вказаних в п.6.3. Умов кредитування цієї Заяви) під 24 % річних строком на строк дії платіжної картки із можливістю подовження на той самий строк. Відповідач неналежно виконує свої зобов`язання за договором та допустив виникнення заборгованості, яка станом на 09.04.2019 року становить 21 669 грн. 21 коп., яку позивач і просить стягнути з відповідача в судовому порядку, а також відшкодувати судові витрати по справі.
В судове засідання представник позивача ОСОБА_2 не з`явився, однак до позовної заяви додав письмове клопотання про розгляд прави без його участі, в якому також зазначив, що у випадку неявки відповідача, не заперечує проти винесення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином і в установленому законом порядку повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, згідно положень п.2 ч.7 ст. 128 ЦПК України, за адресою місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Згідно п.п.1, 2, 3, 4 ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов; відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
За вказаних обставин суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Врахувавши думку позивача та відповідача, викладену у наданій суду письмовій заяві, дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що 13.11.2014 року між позивачем та відповідачем укладено договір № 785310 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки. Відповідно до умов договору позивач відкрив відповідачу картковий рахунок № НОМЕР_1 на умовах тарифного пакету «Зарплатний». Тарифів за користування платіжною карткою розміщених на сайті Банку, а також надано платіжну картку типу Maestro та пін-конверт до неї. Сторонами 06.02.2015 року укладено Додатковий договір № 1 до договору відповідно до якого банк встановив за погодженням відповідача на вказаний рахунок кредит у сумі 12 000,00 грн. на строк дії платіжної картки; після закінчення вказаного у цьому пункті строку, клієнт погоджується на встановлення (збільшення) банком кредиту в межах максимальних параметрів кредитування, вказаних в п.6.3. Умов кредитування цієї Заяви) під 24 % річних строком на строк дії платіжної картки із можливістю подовження на той самий строк та сплачується щомісячно процентна ставка за несанкціонованим овердрафтом складає 35 % річних (а.с.11-18).
Згідно п.п. 1.2. договору банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок грошові кошти, які надходять клієнту, та забезпечує проведення розрахунків за операціями, т.ч. здійсненими з використанням платіжної картки, в межах витратного ліміту.
Банк свої зобов`язання перед відповідачем виконав повністю.
Згідно п. 1.3 договору клієнт зобов`язується здійснювати оплату послуг банку з проведення операцій за рахунком у розмірі, встановленому тарифами.
Статтею 610 ЦК України встановлюється, що порушення зобов`язання є йог невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до п.п. 4.6 додаткового договору №1 до договору у разі виникнень простроченої заборгованості за рахунком та кредитом. її не погашення у строки, визнане правилами, клієнт гарантує повернення сум такої заборгованості банку всіма належними йому коштами, майном, майновими правами, тощо.
У відповідності до п.п. 4.9. Додаткового договора№1 до Договору Банк має прав вимагати дострокове повернення кредиту, сплати процентів за користування ним та інших платежів за цим договором та застосовувати процедуру звернення стягнення на майно клієнта і згідно чинного законодавства України (в т.ч. звернути стягнення на грошові кошти, що розмішені на будь-якому рахунку клієнта), у випадку невиконання або неналежної виконання клієнтом зобов`язань щодо вчасного повернення кредиту, сплати процентів ' користування ним та інших платежів за цим договором, в тому числі, але не виключно випадку: 1) затримання сплати клієнтом кредиту (його частини) та/або перевищення витратної
ліміту (Несанкціонованого овердрафту) та/або процентів, обов`язок сплати яких передбачено договором, щонайменше на один календарний місяць; або 2) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на 10 %; або 3) несплата клієнтом більше однієї виплати за цим договором, яка перевищує 5% сул: кредиту: або 4) інше істотне невиконання зобов`язань за договором та/або зобов`язань, що визнане цим договором, внаслідок яких банк має право вимагати дострокового повернення кредиту інших платежів за цим договором.
З метою досудового врегулювання спору банком відповідачу надсилалась претензія № 223 від 14.02.2019 з вимогою погашення заборгованості за кредитом, проте да" претензія залишилася без відповіді (а.с.19-20). Відповідач ОСОБА_1 зобов`язання за договором належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 09.04.2019 року утворилась заборгованість в розмірі 21 669,21 грн., з яких 11 943, 70 грн. - заборгованість за кредитом, 6 603,16 грн. - заборгованість за відсотками, 2 262, 46 грн. - сума пені за порушення взятих на себе зобов`язань по поверненню основної суми кредиту та своєчасній сплаті відсотків за користування кредитом, 6 грн. - заборгованість за РКО , 641, 42 грн. - сума втрат від інфляції на суму нарахованих та несплачених процентів, 212,47 грн. - 3 % річних на суму нарахованих та несплачених процентів (а.с.4-7, 8-9).
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 264 ЦПК України).
Частиною 4 ст. 265 ЦПК України встановлено, що у мотивувальній частині рішення зазначаються: фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику; чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду; норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування; норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування.
Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч. 1 ст. 78 ЦПК України).
Згідно з положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (ч. 1 ст. 82 ЦПК України).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 527 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).
Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.
Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.
Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.
Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, перерахованих в ст.11 ЦК України.
У відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК України на відповідача слід покласти судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. 18 ч. 3 п. 5 Закону України «Про захист прав споживачів»ст. ст. 16, 526, 527, 530, 549-552, 611,629, 625, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 4, 10, 76, 128, 141, 224, 264, 265, 268, 273 - 274, ЦПК України, -
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду шляхом направлення апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції в 30-ти денний строк з дня проголошення рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя І.А. Ганкіна