ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

за участю секретаря - Синенка Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна",

на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 19 березня 2018 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними зобов'язаннями, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2014 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

В обгрунтування позову зазначено, що 29 липня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», найменування якого було змінено на ПАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 43 тис. 390 доларів США. На забезпечення виконання боржником зобов'язань за кредитним договором 29 липня 2008 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір поруки. Посилаючись на те, що у зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору у боржника виникла заборгованість, яка станом на 03 червня 2014 року складає 345 859, 11 грн., позивач просив стягнути її солідарно з відповідачів.

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська заочним рішенням від 14 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2016 року, задовольнив позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна»: стягнув солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 345 859, 11 грн. кредитної заборгованості.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 31 травня 2017 року судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишила без змін.

Постановою судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 травня 2017 року, ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2016 року та заочне рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 14 березня 2016 року в частині задоволення позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 скасувано та направлено справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 19 березня 2018 року відмовлено у задоволені позовних вимог ОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними зобов'язаннями.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати в частині відмови стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в цій частині, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, оскільки при ухваленні рішення судом першої інстанції не було враховано, що порука відповідача є дійсною щодо позовних вимог до збігу шестимісячного строку.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи надано не було.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року №452/2017 про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах утворено Дніпровський апеляційний суд в апеляційному окрузі, шляхом ліквідації Апеляційного суду Дніпропетровської області.

Відповідно до статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03 жовтня 2018 року опубліковано в газеті "Голос України" № 185 повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи Дніпровського апеляційного суду.

Матеріали цивільної справи передано до Дніпровського апеляційного суду та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддів, які входять до складу колегії.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 29 липня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» (найменування якого було змінено на ПАТ «ОПТ Банк») та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №МL-301/337/2008, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 43 390,00 доларів США на споживчі цілі зі сплатою 4,99 % річних+FIDR за користування кредитними коштами та строком повернення кредиту - до 29 липня 2023 року.

Згідно з пунктом 1.5.1 кредитного договору повернення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та сроки, визначені у графіку платежів, шляхом внесення готівки в касу банку або безготівкового перерахування на поточний рахунок, якщо інше не передбачено цим договором.

В забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_1 був укладений договір поруки № SR-301/337/2008 від 29 липня 2008 року.

21 серпня 2009 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 був укладений додатковий договір № 2 до кредитного договору №МL-301/337/2008 від 29 липня 2008 року, за умовами якого сторони дійшли згоди щодо змін певних умов договору, а саме: розмір та валюта кредитування була змінена на 357 434,80 грн., цільове використання кредиту - «на погашення поточної заборгованості позичальника за кредитним договором», відсоткова ставка - 0,49% річних + FIDR.

Відповідні зміни були внесені до договору поруки № SR-301/337/2008 від 29 липня 2008 року додатковим договором № 1, укладеним 21 серпня 2009 року між ПАТ «ОПТ Банк» та ОСОБА_1

На підставі договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 27 червня 2012 року, укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» останнє набуло права кредитора за, в тому числі, кредитним договором №МL-301/337/2008 від 29 липня 2008 року, укладеного між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2

З розрахунку заборгованості, доданого представником позивача вбачається, що станом на 27 червня 2014 року заборгованість за кредитним договором №МL-301/337/2008 від 29 липня 2008 року становить 345 859,11 грн., з яких 331 054,75 грн. - заборгованість за кредитом, 14 804,36 грн. - заборгованість за відсотками.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог кредитора в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_1 районний суд виходив з того, що оскільки рішення суду про стягнення заборгованності з основного боржника ОСОБА_2 є чинним, тому ця заборгованість не підлягає стягненню з поручителя ОСОБА_1 в силу чинності договору поруки, у зв'язку з тим, що це призведе до подвійного стягнення за кредитним договором, в силу того, що відповідачі є солідарними боржниками перед кредитором.

Однак з даним висновком колегія суддів не може погодитись, оскільки солідарне зобов'язання відповідачів за кредитним договором не передбачає подвійного стягнення суми заборгованості та стягнення суми боргу з основного боржника не перешкоджає для пред'явлення вимог кредитора до поручителя відносно цього боргу. Дані способи захисту передбачені норами закону також відносно стягнення заборгованості з позичальника та поручителя в солідарному порядку роз'яснено положеннями постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин ".

Так, статтею 541 ЦПК України визначено, що солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Частиною 1 ст.543 ЦПК України передбачено, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Таким чином, враховуючи наведені норми колегія суддів приходить до висновку, що виникла заборгованість за кредитним договором також підлягає стягненню з поручителя. Разом з цим, визначаючи розмір заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 апеляційний суд враховує висновки Верховного Суду України, зроблені при розгладі даної справи.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Якщо умовами договору кредиту передбачено окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, можна зробити висновок, що в разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Отже, оскільки у справі, яка переглядається, кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати кожного місяця, а за договором поруки поручитель відповідає у такому ж розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як установлено кредитним договором, то з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 559 ЦК України починається перебіг шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя.

Якщо банк пред'явив вимоги до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання, то в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом з тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань.

З матеріалів справи вбачається, що останній внесений платіж на погашення кредитної заборгованості було внесено 26 березня 2012 року. З позовними вимогами кредитор звернувся до суду 06 серпня 2014 року, тому враховуючи положення ст.559 ЦК України заборгованість за кредитом підлягає стягненню з поручителя за період починаючи з 06 лютого 2014 року. Таким чином враховуючи визначений договором графік внесення щомісячних платежів заборгованість підлягає стягненню починаючи з платежу від 25 лютого 2014 року та складає у розмірі 309 983, 02 грн. та становить заборгованість за кредитом.

Щодо нарахованих кредитором відсотків за кредитним договором колегія суддів приходить до висновку, що дана сума заборгованості не підлягає стягненню, оскільки останнє їх нарахування відбулося 26 березня 2012 року, що виходить за межі шестимісячного строку дії поруки.

Таким чином, враховуючи наведені норми закону, умови договору, невиконання відповідачем зобов'язань щодо внесення чергових платежів, колегія суддів приходить до висновку, що з ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість за кредитом у розмірі 309 083, 02 грн. В інішій частині позовні вимоги до ОСОБА_1задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог банку.

Відповідно до вимог ст..141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 4 636, 25 грн.

керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 19 березня 2018 року - скасувати.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № МL-301/337/2008 від 29 липня 2008 року у розмірі 309 083, 02 грн.

В іншій частині позовних вимог до ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» судовий збір у сумі 4 636, 25 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров