КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/858/2019 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Панченко М.М., Слюсар Т.А.

при секретарі Маличівській Н.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 на рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 23 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа: Служба у справах дітей Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі батька у вихованні дитини.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно- територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи Київського апеляційного суду опубліковано в газеті «Голос України» від 03.10.2018 № 185 (6940).

Ухвалою від 26 грудня 2018 року Київського апеляційного суду у справі відкрито провадження, а ухвалою від 28 грудня 2018 року справу призначено до розгляду.

02.08.2016 позивач ОСОБА_4 звернулася у суд з позовом до відповідача ОСОБА_5, в якому просив зобов'язати відповідача не чинити йому перешкоди у спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та визначити спосіб його участі, як батька у спілкуванні та вихованні сина з встановленням графіку їх побачень без присутності матері, а саме: з 18:00 до 21:00 два рази на тиждень, з 09:00 суботи до 20:00 неділі кожні другі вихідні, але не менше двох вихідних щомісячно, півтори місяці спільного відпочинку з дитиною улітку та один тиждень спільного відпочинку з дитиною взимку.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач та відповідач до 2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 10.12.2012. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_6, який після розірвання шлюбу залишився проживати з матір'ю, за адресою проживання колишнього подружжя. При цьому, він, як батько належним чином сприяє матеріальному утриманню дитини шляхом виплати аліментів на її утримання, розмір яких є дуже значним та становить біля 15 000 грн.

Після розірвання шлюбу він бачився з сином, старався приділяти час вихованню останнього та проводити з ним вільний час. Однак, таке спілкування було не регулярним, що спричинялося неможливістю узгодити з відповідачем графік побачень з дитиною. Приблизно з серпня 2015 року відповідач почала уникати спілкування з ним та чинити перешкоди у спілкуванні та намаганнях зустрітися з сином. З певного часу відповідач перестала давати батьку можливість навіть поговорити з сином по телефону. Тому, він звернувся до суду за захистом його та сина порушеного права. Окрім того, вказував на те, що він бажає приймати участь у вихованні сина і має для цього усі умови.

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 23 липня 2018 року позовні вимоги задоволені частково.

Зобов'язано ОСОБА_5 не чинити перешкод ОСОБА_4 у спілкуванні із малолітнім сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визначено спосіб участі батька ОСОБА_4 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, встановивши наступний графік їх побачень у присутності матері: у першу та третю п'ятницю місяця з 19.00 до 21.00, та у першу та третю суботу місяця з 09.00 до 11.30.

В задоволенні інших вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 витрати з оплати судового збору в сумі 1102 гривні 42 копійки.

Не погодившись із рішенням суду ОСОБА_3 - представник ОСОБА_4 подала на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність, оскільки ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вважає, що рішення суду першої інстанції в частині визначення порядку спілкування батька з дитиною у присутності матері та відмови у задоволенні вимоги про спільний відпочинок в літній та зимовий період - є неприйнятним, оскільки, не сприятиме дотриманню розумного балансу участі обох батьків у вихованні дитини, фізичному та духовному розвитку дитини і суперечить вимогам діючих норм закону щодо рівності прав та обов'язків батьків щодо дитини. Просила рішення суду змінити. Визначити спосіб участі батька ОСОБА_4 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, встановивши наступний графік їх побачень без присутності матері: у першу та третю п'ятницю місяця з 19.00 до 21.00, та у першу та третю суботу місяця з 09.00 до 11.30, півтори місяці спільного відпочинку з дитиною улітку та один тиждень спільного відпочинку (уточнено в апеляційному суді) з дитиною взимку.

У відзиві на апеляційну скаргу представника позивача представник відповідача зазначала, що рішення суду є законним та обгрунтованим, ухваленим з дотриманням вимог матеріального та процесуального права та в інтересах малолітньої дитини. Просила рішення суду залишити без змін, а у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Позивач ОСОБА_4 в судове засідання апеляційного суду не з'явився.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вимог частини 1 статті 44 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ч.1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 120 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку позивача в судове засідання, який про час та місце розгляду справи повідомлявся, причину неявки суду не повідомив, такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи. До того ж, позивач для участі у справі направив свого представника.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрутованість рішення суду першої інстанції в межа доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.3 п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24.10.2008 року у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Рішення суду в частині задоволених позовних вимог сторонами не оскаржується, тому відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України не є предметом апеляційної перевірки.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4, зобов'язуючи ОСОБА_5 не чинити йому перешкоди у спілкуванні із малолітнім сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та визначаючи спосіб участі батька у вихованні малолітнього сина, встановивши наступний графік їх побачень у присутності матері: у першу та третю п'ятницю місяця з 19.00 до 21.00, та у першу та третю суботу місяця з 09.00 до 11.30 суд першої інстанції виходив з прав та інтересів дитини та висновку Служби у справах дітей Дарницької РДА в м. Києві.

З такими висновками суду слід погодитись виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення відповідає зазначеним вимогам закону дивлячись на таке.

Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

При ухваленні рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

Сторони у справі ОСОБА_4 - позивач та ОСОБА_5 - відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.09.2005 по 10.12.2012, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_6. Після розірвання шлюбу син залишився проживати з матір'ю.

Самостійно і добровільно сторони не можуть визначитися з спільною участю у вихованні та утриманні спільної дитини, а тому порушено питання про участь у вихованні та вільному спілкуванні з їх неповнолітньою дитиною батька, який мешкає окремо від дитини.

Відповідно до психолого-педагогічної характеристики з місця навчання дитини ОСОБА_6, останній позитивно характеризується за місцем навчання, при цьому з даної характеристики вбачається, що мати хлопця приділяє належну увагу навчанню та вихованню хлопчика, регулярно відвідує батьківські збори, бере активну участь у колективних заходах. Батько хлопчика вперше зустрівся з працівниками гімназії у вересні 2016, спілкувався із класним керівником, цікавився навчанням ОСОБА_6. Тобто, зацікавленість у навчанні сина у батька виникла лише через чотири роки після розлучення.

Мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини (стаття 141 СК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Згідно з частинами другою та третьою статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (частини перша, друга статті 159 СК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року, (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (справа «Хант проти України», № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (справа «Мамчур проти України» № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Відповідно до частин четвертої, п'ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

У відповідності до висновку органу опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації № 108-1253 від 25.01.2017, останній вважає за доцільне визначити наступний спосіб участі ОСОБА_4 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_6, а саме, у першу та третю п'ятницю місяця з 19.00 до 21.00, у першу та третю суботу місяця з 09.00 до 11.30 за присутності матері.

Зазначений висновок був підтриманий представником служби у справах дітей та сім'ї Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації, як в суді першої інстанції, так і апеляційної.

Відповідно до висновку за результатами дослідження психоемоційного стану ОСОБА_4 та оцінки його дитячо-батьківських відносин з сином ОСОБА_6, які були проведені психологами Центру практичної психології МГЦ «Розрада», відповідач є високо інтелектуальною та емоційно стабільною людиною, поводиться адекватно, проявляє глибоку зацікавленість у вихованні сина та виявляє стривоженість щодо рідких побачень з сином і лише в присутності матері. За результатами даного дослідження психологи також прийшли до висновку, що зустрічі батька з сином можливі без участі матері.

Із висновків лікаря-психолога від 07.10.2016,30.11,2016,13.01.2017, які зроблені за результатами спілкування та проведення психологічних тестів безпосередньо з хлопчиком, вбачається, що хлопчик перебуває у знервованому стані, трішки побоюється батька, відчуває свою непотрібність йому та має стійку впевненість в тому, що батько спонукає його робити те, що йому не цікаво.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи про визначення участі у вихованні дитини батьком, які суд вважав встановленими при вирішенні справи доведені.

Висновки суду щодо підстав до часткового задоволення позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Доводи апеляційної скарги щодо незаконності рішення суду в частині визначення часів зустрічі батька з сином (спільний відпочинок 2-а рази на рік), а також зустрічі у присутності матері, що зачіпає інтереси, як батька так і сина, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для зміни оскаржуваного рішення враховуючи наступне.

Так, суд першої інстанції, установивши характер спірних правовідносин, дослідивши наявні у справі докази, враховуючи рівні права батьків на участь у вихованні дітей та виходячи з інтересів дитини, врахувавши висновок органу опіки та піклування і вимоги статей 157, 158 СК України, дійшов правильного висновку про встановлення способу та порядку участі ОСОБА_4 у вихованні сина саме згідно з висновком служби у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації № 108-1253 від 25.01.2017.

Саме такий спосіб участі батька у вихованні дитини-підлітка та спілкуванні з ним у повній мірі відповідатиме інтересам як батьків, так і дитини, а також є достатнім для забезпечення участі батька у процесі виховання дитини. При цьому, також слід враховувати складні обставини, які склалися між самими батьками та батьками і сином, вік дитини, тривалі часи відсутності спілкування батька з дитиною.

Таким чином, всі висновки суду першої інстанції щодо правомірності заявленого позову повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга представника позивача не містить, в ході апеляційного розгляду представник позивача також не навів таких обставин, а позивач в судове засідання не з'явився, направивши свого представника.

За правилами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для зміни ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст. ст. 367,374,375,382,384 ЦПК України, колегія суддів ,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 23 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. При оголошенні вступної та резолютивної частин судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 06 лютого 2019 року.

Головуючий:

Судді: