Справа № 570/4747/16-ц
Номер провадження 2/570/49/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2019 року Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Остапчук Л.В.

за участю: секретаря судових засідань Захарук Г.Л.

представника позивачки, адвоката Дем`яненко Л.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рівне в порядку загального позовного провадження

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про витребування та передачу автомобіля та технічного паспорта,

в с т а н о в и в :

Позивачі звернулися з даним позов до суду і просять для усунення перешкод у користуванні витребувати у ОСОБА_4 та передати в їхнє розпорядження водозабірний насос Євро-Аква з усім необхідним обладнанням (клапаном, трубою і кабелем), зварювальний апарат, шуруповерт, набір ключів від домоволодіння по АДРЕСА_1 . Також просять для відшкодування заподіяної їм шкоди, витребувати від відповідача та передати у їхнє володіння і користування автомобіль марки "Фольсваген Поло", 1997 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 і технічний паспорт до нього, судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 11 жовтня 2016 року виділено в окреме провадження позовні вимоги про витребування у відповідача ОСОБА_4 та передачу позивачам ОСОБА_5 , ОСОБА_6 автомобіля марки "VOLKSWAGEN POLO", державний номерний знак НОМЕР_2 , та технічний паспорт до нього. Після задоволення заяви про відвід судді Красовського О.О., і заяви про самовідвід судді Таргонія М.В. дана справа була передана до провадження судді Остапчук Л.В.

Свій позов позивачі мотивують тим, що ОСОБА_4 і ОСОБА_6 з 06.08.2006 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Рівненського районного суду від 19 березня 2013 року. В 2011 році за спільні кошти позивача ОСОБА_5 та подружжя ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , в інтересах їхньої малолітньої дитини, вищезгаданий автомобіль за 6000 доларів США був придбаний у ОСОБА_9 , який на підтвердження купівлі-продажу даного транспортного засобу надав довіреність, посвідчену нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області, згідно якої всім трьом (кожен вправі діяти самостійно) надано право експлуатації даного транспортного засобу та на представництво інтересів власника в органах ДАІ, при вирішенні питань, пов`язаних з його відчуженням. Однак з квітня 2013 року відповідач забрав даний транспортний засіб та технічний паспорт, до теперішнього часу одноособово користується легковим автомобілем на підставі технічного паспорта на автомобіль, чим завдає позивачам майнову та немайнову шкоду.

В процесі розгляду справи за заявою позивача ОСОБА_5 ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 16 жовтня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_5 залишено без розгляду.

Крім того, від позивачки ОСОБА_6 надійшла заява про зміну предмету позову, згідно якої вона просить стягнути з ОСОБА_4 на її користь 3000,00 доларів США (половина вартості автомобіля), що по курсу НБУ становить 75000,00 гривень.

Позивачка ОСОБА_6 , з`являючись у підготовче судове засідання, позов підтримувала, просила його задоволити. В судове засідання вона не з`явилася, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином. В ході розгляду справи, подавала заяви про слухання справи у її відсутності.

Представник позивачки ОСОБА_6 , адвокат Дем`яненко Л.П., в судовому засіданні позов з урахування змінених позовних вимог підтримала. Пояснила, що спірний автомобіль був придбаний ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у ОСОБА_9 В 2013 році між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 було розірвано шлюб, після чого відповідач забрав спірний автомобіль та технічний паспорт, залишивши позивачам лише довіреність, з якою нічого зробити неможливо. Після цього позивачі зверталися із заявами до прокуратури та до поліції, але всі провадження на сьогодні закриті, автомобіль залишається у користуванні відповідача, хоча зареєстрований за ОСОБА_9 . Зазначила також, що автомобіль був придбаний за спільні кошти, а саме за 6000,00 доларів США, на сьогоднішній день визначити вартість автомобіля неможливо, тому що відповідач відмовляється це робити. Виходячи з вищевикладеного, просить позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином і в установлений строк повідомлявся про слухання справи. Подав до суду заяву про слухання справи у його відсутності. Позов не визнає і просить відмовити у його задоволенні.

Представник відповідача ОСОБА_4 , адвокат Ільїн В.А., з`явившись в судове засідання позов з урахування змінених позовних вимог не визнав, у його задоволенні просив відмовити. Від адвоката Ільїна В.А. до суду надійшла заява, в якій він просить розгляд справи проводити без участі відповідача та його представника, зазначив, що позовні вимоги вони не визнають, оскільки витребовувати майно з чужого незаконного володіння може тільки власник, а позивачі такими не являються. Що стосується стягнення половини вартості автомобіля, то вважає, що оскільки автомобіль ніколи не був у власності сторін, доказів того, що вони сплачували якісь кошти за автомобіль немає, то не може бути стягнуто половину його вартості.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні показав, що спірний автомобіль, який зареєстрований на ОСОБА_9 , був придбаний ним, позивачкою, його дочкою, та відповідачем в м.Луцьк на авторинку за 6000,00 доларів США. Після того як відремонтували автомобіль, хотіли переоформити його на своє ім`я, але строк довіреності закінчився. На кого зараз оформлений транспортний засіб не знає, оскільки ніхто не йде на контакт, крім того, з 2014 року відповідач не дає автомобіль.

Заслухавши пояснення учасників справи, показання свідка, дослідивши матеріали справи, суд встановив, що з 06.08.2006 року позивачка ОСОБА_6 і відповідач ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Рівненського районного суду від 19 березня 2013 року. Від шлюбу мають одну неповнолітню дитину і відповідач ОСОБА_4 позбавлений батьківських прав відносно цієї дитини.

07 серпня 2011 року ОСОБА_9 було видано ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_4 нотаріально посвідчену довіреність, якою він уповноважив їх бути його представниками в державних та інших підприємствах і установах та організаціях незалежно від форм власності, в тому числі у відповідних органах Державтоінспекції України (в т.ч. при знятті з обліку ТЗ), органах нотаріату при вирішенні питань, пов`язаних з відчуженням (продажем або обміном), а також здачею в оренду належного йому на праві власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію ТЗ (технічного паспорту автомобіля) серії НОМЕР_3 , виданого 18 червня 2011 року ВРЕР ДАІ м.Дубно УДАІ УМВС України в Рівненській області, транспортним засобом моделі "VOLKSWAGEN POLO", випуску 1997 року, двигун (об`єм) 1598, шасі (рама, коляска, кузов) № VIN НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , тип легковий-в комбі. Дана довіреність була видана з правом передоручення повноважень третім особам з правом виїзду за кордон і дійсна до 07 серпня 2014 року.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 14 жовтня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_6 , ОСОБА_5 до ОСОБА_9 , третя особа - ОСОБА_4 про визнання довіреності удаваним правочином, договору купівлі-продажу укладеним та визнання права власності на автомобіль відмовлено.

Ухвалою Колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області від 15 грудня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 та ОСОБА_5 відхилено, рішення Дубенського міськрайонного суду від 14 жовтня 2014 року залишено без змін.

Вищезгаданими рішеннями судів встановлено, що підстави набуття права власності на майно чітко визначені цивільним законодавством, проте належних і допустимих законом доказів про те, що сторони насправді уклали між собою договір купівлі-продажу автомобіля, позивачами суду не подано. А тому, спірний автомобіль, відповідно до свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_5 , залишається зареєстрованим на праві власності за ОСОБА_9 .

Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Така ситуація залишається і по даний час. Жодного належного і допустимого доказу того, що автомобіль був куплений у ОСОБА_9 суду при розгляді даної справи надано не було. Автомобіль не був зареєстрований ні за ОСОБА_5 , ні за ОСОБА_6 , ні за ОСОБА_4 . До цього часу автомобіль зареєстрований за ОСОБА_9 . Цей факт підтверджується повідомленням Територіального сервісного центру 5642 РСЦ МВС в Рівненській області, копія якого знаходиться в матеріалах даної цивільної справи (а.с.53-55).

Виходячи з цього, суд приходить до висновку, що спірний автомобіль був лише у користуванні сторін, а згідно наданої ОСОБА_9 довіреності в певний проміжок часу сторони могли розпорядитися автомобілем, перереєструвати його на своє ім`я, але цього не зробили.

Хоча позивачка в позові не посилається на норми Сімейного кодексу України, проте із доводів, на які посилається сторона позивачки, як на обґрунтування позову та заяви про забезпечення позову, вбачається, що спір стосовно автомобіля випливає саме із сімейних правовідносин і застосуванню підлягають саме норми Сімейного кодексу України, оскільки вона вказує, що спірний автомобіль було придбано за час перебування у шлюбі, скільки коштів вклала вона, скільки відповідач не вказує, тобто вклали вони спільні кошти подружжя, вимогою ОСОБА_6 є стягнення половини вартості автомобіля, тобто у відповідності з приписами ст.70 вищезгаданого кодексу. Про це також свідчить і заява ОСОБА_5 про залишення його позовних вимог без розгляду і заява позивачки ОСОБА_6 про зміну предмета позову, де вона просить стягнути саме половину вартості спірного автомобіля.

Проте з цим суд погодитися не може з наступних міркувань.

Згідно ст.60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Стаття 61 Сімейного кодексу України передбачає, що об`єктами права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ст.ст.63, 70 цього Кодексу встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном. В разі поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Аналогічні положення встановлені і в ст.ст.368, 369, 372 Цивільного кодексу України.

Суд оцінює докази відповідно до вимог ст.ст.58, 59, 61, 212 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд також оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно з ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч.1 ст.334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

У п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" № 11 від 21 грудня 2007 року роз`яснено, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Згідно роз`яснень, викладених в п.30 зазначеної Постанови, рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК України.

Таким чином, суд приходить до переконання, що право власності на автомобіль марки "VOLKSWAGEN POLO", випуску 1997 року, двигун (об`єм) 1598, шасі (рама, коляска, кузов) № VIN НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , тип легковий-в комбі, у встановленому законом порядку не було зареєстровано ні за позивачкою, ні за відповідачем під час перебування їх у зареєстрованому шлюбі, а тому не є спільно придбаним майном подружжя, а отже поділу не підлягає.

Відповідно, не може бути стягнуто з відповідача і половину вартості автомобіля, про що просить відповідачка ОСОБА_6 у заяві про зміну предмету позову.

Посилання сторони позивачки на постанови слідчих органів, де зазначалось про те, що ОСОБА_4 вказує, що спірний автомобіль є його автомобілем, суд не може прийняти до уваги і оцінює їх критично. Судом було досліджено матеріали двох кримінальних проваджень № 0000905 за ст.289 ч.1 КК України та № 000513 за ст.190 ч.2 КК України, які постановою слідчих були закриті за відсутності складу кримінального правопорушення. В постанові було зазначено, що в даному випадку мають місце цивільно-правові відносини. Також було досліджено два матеріали Єдиного обліку № 1612 від 20.01.2016 року (висновок № 1163) та №1673 від 28.02.2017 року (висновок № 1252), де зазначалось, що в даному випадку мають місце цивільно-правові відносини. Однак, в досліджених матеріалах і кримінальних провадженнях немає жодного доказу того, що спірний автомобіль перебував у власності кого-небудь із сторін.

Посилання в позові на ст.22 ЦК України, згідно якої особа, якій завдано збитків, має право на їх відшкодування, на думку суду є недоречним. Згідно норм ЦК України (ст.1166) шкода відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Для цього необхідно встановити вину цієї особи в спричиненні шкоди. Однак, жодного належного і допустимого доказу того, що позивачці ОСОБА_6 і її батьку ОСОБА_5 з вини відповідача було спричинено якусь конкретну шкоду і що в спричиненні цієї шкоди винен саме ОСОБА_4 , суду надано не було.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи із заявлених позовних вимог, беручи до уваги надані сторонами належні і допустимі докази, суд приходить до висновку, що позов є безпідставним, він не доведений належними і допустимими доказами, а отже до задоволення не підлягає.

Оскільки в позові відмовляється, то відповідно до ст.141 ЦПК України не підлягає стягненню з відповідача і судовий збір.

Керуючись ст.ст.76, 78, 141, 259, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, ст.ст.16, 22, 355, 368, 369, 372 ЦК України, ст.ст.60, 61, 69, 70 Сімейного кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про витребування та передачу автомобіля та технічного паспорта (з врахуванням заяви про зміну предмета позову і стягнення половини вартості автомобіля) - відмовити повністю за безпідставністю і недоведеністю позовних вимог.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Рівненського апеляційного суду через Рівненський районний суд Рівненської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивачка - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає по АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_6 , виданий 13.08.2009 року Рівненським РВ УМВС України в Рівненській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_7 .

Відповідач - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає по АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_8 , виданий 13.08.2009 року Рівненським РВ УМВС України в Рівненській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_9 .

Повний текст рішення виготовлено 24 грудня 2019 року.

Суддя Остапчук Л.В.