АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/85/19Головуючий по 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія: на ухвалу Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 січня 2019 року м.Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області у складі колегії суддів:

ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2,

секретар: Торопенко Н.М.

учасники справи:

заявник ОСОБА_5,

розглянув апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо» на ухвалу Городищенського районного суду Черкаської області від 29 жовтня 2018 року у складі судді Савенко О.М., -:

в с т а н о в и в :

У жовтні 2018 року ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, подану до предявлення позову.

В обґрунтування заяви зазначив, що протягом десяти днів представник заявника ОСОБА_6 має намір в його інтересах звернутися до Городищенського районного суду Черкаської області з позовом до ПАТ «ОСОБА_7 Аваль», ПАТ «Оксі Банк», ТОВ «Фінансова Компанія Інвест-Кредо» про захист прав споживачів, шляхом визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги, оскільки згідно рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 28 грудня 2015 року, з нього на користь ПАТ «ОСОБА_7 Аваль» стягнуто заборгованість за кредитним договором №014/2548/74/35600 від 26 травня 2006 року в сумі 69232,08 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 1 585 210 грн. 05 коп. Кошти за кредитним договором надавались ПАТ «ОСОБА_7 Аваль» для придбання квартири АДРЕСА_1. Квартира є єдиним його житлом, яка використовується ним та членами його сімї.

28 вересня 2018 року між ПАТ ОСОБА_7 Аваль та ПАТ «Оксі Банк» і ТОВ «Фінансова Компанія Інвест-Кредо», були укладені Договір про відступлення права вимоги за Кредитним договором №014/2548/74/35600 від 26 травня 2006 року та Договір про відступлення права вимоги, зареєстрований в реєстрі №3672 за іпотечним договором укладеним між ПАТ ОСОБА_7 Аваль та ним 26 травня 2006 року. Вважає правочини про відступлення права вимоги за кредитним договором незаконними, як такі, що вчинені всупереч вимог п.п. 3 п.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Заявник періодично отримує смс-повідомлення в яких зазначено про те, що банк має намір продати предмет іпотеки від свого імені.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності не нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №140473664 від 5 жовтня 2018 року, стало відомо що невідомими особами скасовано інформацію в реєстрі про іпотеку та арешт належної йому квартири, де зазначено нову адресу.

Вважає, що вказані дії та скасування інформації про арешт майна та іпотеку свідчать лише про незаконні, протиправні наміри нових кредиторів здійснити незаконну реалізацію належної йому квартири будь-яким незаконним шляхом, що в подальшому зробить неможливим виконання рішення суду.

Крім того, на розгляді в суді перебуває заява про перегляд рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 28 грудня 2015 року за нововиявленими обставинами, яке може бути скасоване. Провадження у справі відкрито 11 вересня 2018 року, а ПАТ «ОСОБА_7 Аваль» 28 вересня 2018 року відступив право вимоги іншій особі, яка в свою чергу - іншій, що може унеможливити в подальшому виконати рішення суду.

Ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси від 29 жовтня 2018 року заяву ОСОБА_5 про забезпечення позову до предявлення позову задоволено.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_5 та заборонено її відчуження.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2, яка належить на праві власності ОСОБА_5 та заборонено її відчуження.

Ухвала мотивована тим, що враховуючи наявність передбачених законом підстав для застосування заходів забезпечення позову, заява є обґрунтованою, підтвердженою та такою, що ґрунтується на вимогах закону.

У жовтні 2018 року ТОВ «Фінансова Компанія Інвест-Кредо» скерувало до суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просили скасувати ухвалу Городищенського районного суду Черкаської області від 29 жовтня 2018 року та відмовити у задоволенні заявленого клопотання про забезпечення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник, зокрема, вказав, що суд не оцінив взяємозвязок між предметом позову і застосованими заходами забезпечення позову, а також не врахував відсутності обєктивних загроз для утруднення виконання рішення суду в майбутньому.

Перевіривши законність оскаржуваної ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Частинами 1, 2 ст. 149 ЦПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п. 1 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Заходи забезпечення позову, відповідно до вимог ч.3 ст. 150 ЦПК України, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Звертаючись до суду із завою про забезпечення позову подану до його предявлення, заявник мотивував власним наміром звернутися до суду із позовом до ПАТ «ОСОБА_7 Аваль», ПАТ «Оксі Банк», ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» про захист прав споживачів, шляхом визнання недійсними договорів відступлення права вимоги, згідно умов одного з яких ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» прийняло право грошової вимоги за кредитним договором №014/2548/74/35600 від 26 травня 2006 року та іпотечним договором від 26 травня 2006 року.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд виходив з наявності підстав для застосування заходів забезпечення позову.

При цьому, суд першої інстанції в порушення вимог статей 149, 150 ЦПК України, не дав належної оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, не з'ясував співмірність виду забезпечення позову, який просила застосувати особа, яка звернулась з такою заявою, позовним вимогам, не оцінив рівноцінність заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. (пункт 4 Постанова Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Враховуючи, що заява про забезпечення позову не містить в собі будь-яких обґрунтувань необхідності застосування заходів забезпечення позову у виді накладення арешту на квартиру, а в матеріалах справи відсутні докази існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для застосування заходів забезпечення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо).

Однак, матеріали справи таких відомостей не містять. Сам по собі лише факт непогодження заявника із правочинами про відступлення права вимоги, на який посилається заявник не свідчить як про наявність спору між сторонами так і про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Враховуючи вказані процесуальні норми та встановлені вище обставини, беручи до уваги предмет спору і зміст заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне скасувати ухвалу суду першої інстанції про застосування заходів забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 376, 381, 382, 389 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо» задовольнити.

Ухвалу Городищенського районного суду Черкаської області від 29 жовтня 2018 року скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_5 про забезпечення позову до його предявлення відмовити

Постанова оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Н.І.Гончар

ОСОБА_4

ОСОБА_2