Справа № 663/2151/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 грудня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і Кожух О.А.,

з участю секретаря Кучінки Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 05 березня 2019 року (у складі судді Курах Л.В.) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та кола осіб, які можуть бути спадкоємцями,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 , яка діяла в своїх інтересах та від імені ОСОБА_5 , звернулася до суду з цим позовом у жовтні 2017 р.

Просила:

-встановити для ОСОБА_5 додатковий строк для прийняття спадщини за законом, яка відкрилася після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

-визначити наступне коло осіб, які можуть бути спадкоємцями померлого: ОСОБА_5 - мати померлого; ОСОБА_2 - донька померлого; ОСОБА_1 - дружина померлого; ОСОБА_4 - син померлого; ОСОБА_4 - донька померлого.

Обґрунтувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в Автономній республіці Крим помер ОСОБА_6 , який є її батьком і сином її бабусі та довірительки ОСОБА_5 . Після смерті батька позивачка разом зі своєю сестрою ОСОБА_3 , звернулися до приватного нотаріуса м. Скадовська, яка відповідно до вимог закону завела спадкову справу № 6/2017. Заяву про прийняття спадщини також подали: ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Зазначає, що 23.06.2017 року вона та ОСОБА_4 звернулися до приватного нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, але їм було відмовлено у зв`язку з тим, що вони не єдині спадкоємці померлого і заявниками не надані оригінали документів на право власності нерухомого майна, яке підлягає спадкуванню, і документи про реєстрацію спадкодавця видані без гербової печатки України, місто Донецьк включено до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, тому фактично нотаріусом унеможливлюється визначення кола осіб, які можуть бути спадкоємцями померлого, також не визначено, чи приймає спадщину мати спадкодавця.

Стосовно ОСОБА_5 позивачка зазначила, що бабуся через тяжку хворобу не змогла з`явитися до нотаріуса в строк для написання заяви про прийняття спадщини після смерті сина, і лише 04 вересня 2017 року звернулася до приватного нотаріуса м.Генічеська з метою надання їй (онуці) доручення на представництво її інтересів в суді.

Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 23.02.2018 р. позов було задоволено повністю.

Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 18.10.2018 р. ОСОБА_2 залучено до участі в справі в якості правонаступника померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , а постановою цього ж суду від 09.11.2018 р. рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 23.02.2018 р. скасовано, а справу направлено для розгляду до Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області.

У заяві про уточнення позовних вимог адвокат Литвиненко Є.О. в інтересах ОСОБА_2 просить:

-встановити для ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , і правонаступником якої є ОСОБА_2 , додатковий строк для прийняття спадщини за законом, що відкрилася після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

-визначити наступне коло осіб, які можуть бути спадкоємцями померлого ОСОБА_6 , а саме: ОСОБА_5 (мати померлого), правонаступником якої є ОСОБА_2 ; ОСОБА_2 (донька померлого), ОСОБА_1 (дружина померлого), ОСОБА_4 (син померлого) та ОСОБА_3 (донька померлого).

При цьому покликаються на ст. 1276 ЦК України, відповідно до якої якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 05.03.2019 р. уточнені позовні вимоги задоволені повністю.

Указане судове рішення мотивоване тим, що ОСОБА_5 у межах шестимісячного строку тяжко хворіла та продовжувала хворіти, перебуваючи у лежачому стані, а тому не мала реальної можливості подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті сина ОСОБА_6 , а в силу вимог ст. 1276 ЦК України ОСОБА_2 як правонаступнику ОСОБА_5 можливо визначити додатковий (двомісячний) для подання заяви про прийняття спадщини. Вимога про визначення кола осіб, які можуть бути спадкоємцями після померлого ОСОБА_6 , підлягає задоволенню у зв`язку з неможливістю визначення такого кола нотаріусом.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Мукачівського міськрайонного суду від 05.03.2019 р. та ухвалити нове про відмову в позові.

Покликається на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені та доречні доводи скарги зводяться до такого:

-право ОСОБА_5 на визначення додаткового строку для прийняття спадщини припинилося із моменту її смерті, оскільки це право нерозривно пов`язане з особою;

-висновок суду про поважність причин пропуску строку для подачі заяви про прийняття спадщини є невірним і не відповідає обставинам справи;

-вирішуючи питання про визначення кола осіб, які можуть бути спадкоємцями померлого ОСОБА_6 , суд узяв на себе функції нотаріату.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення скасуванню із ухваленням нового по суті позовних вимог, із таких мотивів.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції встановив таке.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 , про що 21.02.2017 р. складено відповідний актовий запис за № 72.

Згідно з нотаріально посвідченим заповітом від 05.02.2008 р. ОСОБА_6 на випадок своєї смерті заповів частину належного йому ОСОБА_7 (сину), ОСОБА_1 (дружині), ОСОБА_4 (доньці) та ОСОБА_2 (доньці), а частина майна заповітом не охоплена.

ОСОБА_2 зазначила, що ОСОБА_5 у 2008 р. отримала перелом кісток ноги і з того часу знаходилася у лежачому стані та продовжувала хворіти. У зв`язку з окупацією Криму ускладнено пересування між Україною і АР Крим. Окрім того, на день смерті сина ОСОБА_5 уже мала 94 роки та відповідно до медичної карти з 2014 р. хворіла на розповсюджений остеохондроз хребта третього ступеня, двосторонній коксартроз-порушення функції суглобів третього ступеня, порушення функції ходьби четвертого ступеня, атеросклеротичний кардіосклероз, хронічне порушення кровообігу мозку, пролежні, викликані лежачим станом.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується із висновками суду першої інстанції через їх невідповідність обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з вимогами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржене судове рішення таким вимогам не відповідає.

При цьому неоспореними обставинами є наявність у спадкодавця ( ОСОБА_6 ) майна як охопленого, так і не охопленого заповітом.

За приписами ст.ст. 1220, 1222, 1223, 1261 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Установлено, що відповідно до свідоцтва про смерть від 21.02.2017 р. (т.1,а.с.155) ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Ялта, смт. Массандра (АР Крим). Матір`ю ОСОБА_6 була ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . На момент смерті сина вважалася спадкоємцем першої черги за законом щодо майна, не охопленого заповітом. Заяви про прийняття спадщини в установлений законом шестимісячний строк не подала.

Згідно з положеннями ст.ст. 1216, 1218, 1219 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.Не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) право на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Процесуальне правонаступництво у спорах про визначення додаткового строку для прийняття спадщини ґрунтується також на нормах статті 1276 ЦК України, згідно з якою якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

З указаного вбачається, що право на спадкування не відноситься до тих прав, які в силу статті 1219 ЦК України є особистими і відносно яких правонаступництво недопустиме, оскільки здійснення цього права не пов`язано з певною особою, а тому може здійснюватися і спадкоємцями цієї особи на передбачених законом умовах (постанова Верховного Суду від 16.05.2018 р.у справі № 523/17848/16-ц|61-7120св18).

Оскільки ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_6 отримала статус спадкоємця першої черги за законом, померла після відкриття спадщини і таку не прийняла, то право на визначення додаткового строку для прийняття спадщини (не охопленого заповітом майна) перейшло до ОСОБА_2 як процесуального правонаступника.

Тобто, вказаний додатковий строк може бути визначений саме ОСОБА_2 як процесуальному правонаступнику, а не померлій ОСОБА_5 як того вимагає позивач ОСОБА_2 .

Окрім того, відповідно до положень ст.ст. 1270 ч.1, 1272 ч.3 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, які має оцінити суд з урахуванням доводів та заперечень учасників справи та врахувавши її фактичних обставин (постанова Верховного Суду від 06.06.2018у справі № 592/9058/17-ц|61-200св18).

Постановою ВС від 26.06.2019 р. у справі № 565/1145/17 розширено перелік поважних причин пропуску прийняття спадщини, якими визнаються, зокрема: тривала тяжка хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Установлено та не заперечується, що майном, яке не охоплено заповітом, є нежитлове приміщення площею 405.8 кв. м у АДРЕСА_1 ; однокімнатна квартира у АДРЕСА_2 ; квартира площею 47.2 кв. м у АДРЕСА_3 ; житловий будинок і земельна ділянка у АДРЕСА_4 .

Як уже було зазначено, ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Ялта, смт. Массандра (АР Крим), а тому заява про прийняття спадщини мала бути подана по 14.06.2017 р.

ОСОБА_5 до моменту смерті була зареєстрована (з 14.02.1995 р.) і проживала також у АДРЕСА_3 , тобто у квартирі, яка входить до складу спадщини, не охопленої заповітом. Заяви про прийняття спадщини за померлим ОСОБА_6 у вказаний строк не подала.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд має досліджувати поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

ОСОБА_2 посилається на те, що ОСОБА_5 не змогла з`явитися до нотаріуса для написання заяви про прийняття спадщини, оскільки тривалий час хворіла на перелом бедра, не могла пересуватися і проживала на окупованій території.

Разом із тим, як видно з матеріалів справи, 04.09.2017 р. ОСОБА_5 їздила до приватного нотаріуса м. Генічеськ Херсонської області для оформлення довіреності на представництво її інтересів ОСОБА_2 (т.1, а.с.12), що дає підстави для висновку про можливість аналогічної поїздки і до нотаріуса у м. Скадовськ Херсонської області для подання заяви про прийняття спадщини.

Окрім того, згідно з положеннями Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мінюста № 296/5 від 22.02.2012 р. (підпункт 2.1, пункт 2, глави 10, розділ II) спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини.

Отже, заява про прийняття спадщини могла бути надіслана поштою, однак ОСОБА_5 і цього не зробила.

Наявні в матеріалах справи виписка із медичної карти ОСОБА_5 від 15.10.2017 р. про необхідність амбулаторного лікування і отримання консультації хірурга (т.1, а.с.37-40) жодним чином не підтверджують факту її тривалої тяжкої хвороби, а тому висновок суду першої інстанції щодо поважності причин ґрунтується на припущеннях.

Похилий вік спадкоємця і проживання на окупованій території із урахуванням установлених апеляційним судом обставин справи та вимог чинного законодавства не підтверджують доводи ОСОБА_2 про поважність причин пропуску ОСОБА_5 строку для прийняття спадщини.

Заявником не наведено об`єктивних і неподоланних причин, які стали перешкодою для ОСОБА_8 до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини особисто чи шляхом надіслання такої заяви поштою.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За приписами ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Із урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Отже, пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини без поважних причин не свідчить про наявність у такого спадкоємця (у нашому випадку процесуального правонаступника ОСОБА_2 ) порушеного, невизнаного або оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку.

З приводу заявленої вимоги про визначення кола осіб, які можуть бути спадкоємцями померлого ОСОБА_6 , а саме: ОСОБА_5 (мати померлого), правонаступником якої є ОСОБА_2 ; ОСОБА_2 (донька померлого), ОСОБА_1 (дружина померлого), ОСОБА_4 (син померлого) та ОСОБА_3 (донька померлого), колегія суддів зауважує таке.

Відповідно до вимог ст. 16 ч.2 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Обраний позивачем спосіб захисту свого права шляхом визначення кола осіб, які можуть бути спадкоємцями, не узгоджується із передбаченими ч.2 ст. 16 ЦК України способами та не може бути віднесений до категорії інших способів, оскільки такий не визначений ні окремими законами, ні укладеними між сторонами кредитними та договорами іпотеки і застосування такого не випливає із загальних положень про судовий захист.

Мало того, вимога про визначення кола осіб, які можуть бути спадкоємцями, не свідчить ані про виникнення спору між сторонами, ані про наявність порушеного права ОСОБА_2 як спадкоємця першої черги за померлим ОСОБА_6 .

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, апеляційний суд зважає на те, що в кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права.

Отже, за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції належить скасувати як суперечне положенням ст. 263 ЦПК України та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову за недоведеністю.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 263, 374 ч.1 п.2, 376 ч.3 п.4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. 2.Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 05 березня 2019 року скасувати. 3.У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про визнання додаткового строку для прийняття спадщини та кола осіб, які можуть бути спадкоємцями, відмовити. 4.Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1920 (одна тисяча дев`ятсот двадцять) грн. у відшкодування судового збору. 5.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду. 6.Повне судове рішення складено 23 грудня 2019 р .

Судді: