У х в а л а

08 січня 2019 року

м. Київ

справа № 756/1633/17

провадження № 61-44811ск18

Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду Пророка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 02 квітня 2018 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 19 липня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання договору між батьками про проживання, виховання та фінансове забезпечення дітей (аліментів та додаткових витрат), встановлення місця проживання дітей та порядку спілкування з дітьми, їх виховання, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, про зобов'язання усунути порушення умов договору шляхом його виконання в натурі та надання дозволу на виїзд за межі території України,

В с т а н о в и в:

21 вересня 2018 року ОСОБА_2 надіслав засобами поштового зв'язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 02 квітня 2018 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 19 липня 2018 року. Повний текст постанови апеляційного суду складено 24 липня 2018 року.

В касаційній скарзі ОСОБА_2 просить суд касаційної інстанції оскаржувані судові рішення скасувати в частині відмови в задоволенні його позову скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення (частина 2 статті 390 ЦПК України).

Відповідно до частини 3 статті 390 ЦПК України строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Вказану касаційну скаргу подано з пропуском строку, передбаченого вимогами частини першої статті 390 ЦПК України.

В касаційній скарзі міститься клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень, з посиланням на те, що копію повного тексту оскаржуваної постанови апеляційного суду отримано ним лише після 05 вересня 2018 року, оскільки він перебував за межами України.

Так, на підтвердження вказаного додав до матеріалів касаційного провадження копію електронного квитка, на якому зазначено дату продажу - 29 серпня 2018 року, а також дату прильоту до України - 05 вересня 2018 року.

Доказів щодо дати отримання оскаржуваної постанови після 05 вересня 2018 року ОСОБА_2 не надано.

Крім того, не надано доказів того, що ОСОБА_2 з дати складання повного тексту оскаржуваної постанови апеляційного суду, а саме - з 24 липня 2018 року перебував за межами України.

Враховуючи наведене, зазначені підстави пропуску строку на касаційне оскарження судових рішень не можуть бути визнані поважними.

Таким чином, ОСОБА_2 необхідно надати до суду заяву про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Оболонського районного суду м. Києва від 02 квітня 2018 року та постанови Апеляційного суду м. Києва від 19 липня 2018 року, в якій навести поважні підстави для поновлення строку та надати належні докази.

Також, у порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Натомість, разом із касаційною скаргою надійшло клопотання ОСОБА_2 про звільнення від сплати судового збору, з посиланням на тяжкий майновий стан.

На підтвердження вказаного, надає копію довідки ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м Києві від 05 грудня 2017 року, в якій зазначено, що обсяг доходу ОСОБА_2 за період з 01 січня 2017 року по 30 вересня 2017 року складає 0,00 грн.

При цьому, зазначена довідка у порушення частини другої статті 95 ЦПК України не засвідчена належним чином.

Також, ОСОБА_2 надав копію листа ГТУЮ у м. Києві від 20 грудня 2017 року про те, що в Подільському РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві відкритих виконавчих проваджень стосовно нього не перебуває.

Згідно з частиною 3 статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, у порядку передбаченому законом, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про судовий збір» суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати, якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача-фізичної особи за попередній календарний період.

Ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою становить 1% ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати (підпункт перший пункту першого частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір», в редакції, чинній станом на дату подання позовної заяви).

Ставка судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою становить 0,2 розміру мінімальної заробітної плати (підпункт другий пункту першого частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір», в редакції, чинній станом на дату подання позовної заяви).

Розмір мінімальної заробітної плати станом на 01 січня 2016 року становить 1 218 грн.

Частиною третьою статті 6 вказаного Закону визначено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру (в редакції, чинній станом на дату подання позовної заяви).

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги справляється судовий збір, який відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої цієї статті становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.

Таким чином, ОСОБА_2 за подання касаційної скарги на судові рішення необхідно сплатити 974 грн 40 коп. судового збору (за вимоги майнового та немайнового характеру).

Отже, доказів того, що ОСОБА_2 не має інших джерел доходів до матеріалів касаційного провадження не додано, а також не наведено доказів того, що сума судового збору, яка підлягає сплаті за подачу касаційної скарги в розмірі 974 грн 40 коп. є непомірною для нього.

Судовий збір за подання касаційної скарги до Верховного Суду має бути перераховано або внесено до УК у Печерському районі м. Києва, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), МФО: 899998, рахунок отримувача: 6007, ККДБ: 22030102.

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату.

Крім того, у порушення вимог пункту 2 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі не зазначено адресу електронної пошти, номер засобу зв'язку ОСОБА_2, та не вказано про їх відсутність.

Враховуючи наведене, ОСОБА_2 необхідно надати до суду відомості щодо адреси його електронної пошти, номеру засобу зв'язку, або якщо їх не має, вказати, що такі відсутні.

Частиною третьою статті 393 ЦПК України установлено, що касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.

Отже, касаційну скаргу ОСОБА_2 необхідно залишити без руху з наданням йому можливості усунути вищевказані недоліки.

На підставі наведеного, керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,

У х в а л и в:

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про звільнення від сплати судового збору.

Залишити без руху касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 02 квітня 2018 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 19 липня 2018 року, та надати для усунення зазначених вище недоліків строк до 14 лютого 2019 року але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

Якщо наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження будуть визнані неповажними, у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.

У разі невиконання у встановлений строк інших вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Суддя В. В. Пророк