Ухвала

Іменем України

23 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 686/25332/18

провадження № 61-22444ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Тітова М. Ю.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Хмельницького апеляційного суду від 19 листопада 2019 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_4 , про стягнення вартості безпідставно набутого майна,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила стягнути на її користь з ОСОБА_3 вартість безпідставно набутого майна - зернозбирального комбайна марки КЗС-9-1 «Славутич», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в сумі 336 439,20 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 000 грн.

Позов ОСОБА_2 обґрунтовано тим, що їй належить на праві власності зернозбиральний комбайн марки КЗС-9-1 «Славутич», реєстраційний номер НОМЕР_1 , заводський номер НОМЕР_3 , двигун № НОМЕР_3 , 2001 року випуску. У 2015 році, маючи намір продати зазначений зернозбиральний комбайн, вона доручила своєму батькові ОСОБА_4 підшукати покупця та домовитися щодо всіх умов продажу. Між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 відбулася усна домовленість про передачу зернозбирального комбайна, за якою восени 2016 року відповідач мав сплатити за нього 12 000 доларів США або передати на вказану суму сою, виходячи з цін станом на 2016 рік. Документи на комбайн залишилися у ОСОБА_4 і не були передані відповідачу. ОСОБА_3 не сплатив коштів за отриманий комбайн.

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 14 травня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Судове рішення місцевого суду мотивоване тим, що суду не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження вчиненого правочину щодо відчуження зернозбирального комбайна відповідачу у справі, не доведено факту досягнення домовленості щодо вартості спірного майна, а також - недійсності/дійсності правочину, тому у відповідача відсутнє зобов`язання щодо оплати вартості безпідставно набутого майна в сумі 336 439,20 грн, оскільки є недоведеним факт набуття ним комбайну.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 19 листопада 2019 року (повний текст якої складено 27 листопада 2019 року) апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду від 14 травня 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. Позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 вартість безпідставно набутого майна - зернозбирального комбайна марки КЗС-9-1 «Славутич», реєстраційний номер НОМЕР_1 в сумі 336 439,20 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що місцевий суд дійшов суперечливих висновків, що не ґрунтуються на нормах матеріального права, якими врегульовані спірні правовідносини. З наявних у справі доказів апеляційний суд встановив, що ОСОБА_6 , не маючи відповідних повноважень від власника комбайна, передав його на підставі усної домовленості ОСОБА_3 , який знищив його шляхом зняття потрібних деталей та порізки рештків на металобрухт. Вказані обставини сторонами не спростовані. Дослідивши наявні у справі докази щодо вартості комбайна, враховуючи принцип диспозитивності, апеляційний суд дійшов висновку про відшкодування вартості безпідставно набутого майна в межах заявлених позивачем вимог.

12 грудня 2019 року ОСОБА_3 подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на постанову Хмельницького апеляційного суду від 19 листопада 2019 року, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга ОСОБА_3 мотивована тим, що відхиливши його клопотання про відкладення розгляду справи, апеляційний суд порушив його право на професійну правничу допомогу, оскільки його перша неявка в судове засідання була вимушеною, а особа, яка мала представляти його інтереси, в останній момент повідомила йому про те, що не може виконувати свої обов`язки в суді апеляційної інстанції, тому що не є адвокатом. За короткий термін він не мав можливості знайти адвоката та укласти з ним угоду про надання правничої допомоги. Крім того, у зв`язку з розглядом справи за його відсутності він не зміг подати до суду доказів того, що передача йому комбайна ОСОБА_6 відбулася у 2014 році, та обґрунтувати причини неподання цих доказів до суду першої інстанції. Він також не зміг заявити про застосування позовної давності. Апеляційний суд безпідставно прийняв як доказ висновок експерта-оцінювача ОСОБА_7 від 01 квітня 2019 року про вартість колісного транспортного засобу зернозбирального комбайна КЗС-9-1 «Славутич», наданий позивачем, який відображає середню вартість такого комбайна по Україні, а не вартість комбайна, що був переданий йому ОСОБА_6 .

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

За змістом статей, 317, 319, 658 ЦК України право розпорядження майном, зокрема право продажу товару належить його власникові.

Згідно зі статтею 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судами встановлено, що зернозбиральний комбайн марки КЗС-9-1 «Славутич», реєстраційний номер НОМЕР_1 , заводський номер НОМЕР_3 , двигун № НОМЕР_3 , 2001 року випуску, зареєстрований на праві власності за ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію машини серії НОМЕР_4 .

У позовній заяві ОСОБА_2 вказала, що жодних правочинів щодо розпорядження вищевказаним комбайном з відповідачем не укладала. Матеріали справи також не містять даних щодо укладення договорів між власником цього майна та відповідачем у справі.

Як встановив апеляційний суд з пояснень представника позивача, третьої особи, матеріалів перевірки Барського відділення поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, ОСОБА_4 , не маючи відповідних повноважень від власника щодо розпорядження майном, навесні 2015 року передав ОСОБА_3 зернозбиральний комбайн марки КЗС-9-1 «Славутич», реєстраційний номер НОМЕР_1 , заводський номер НОМЕР_3 , двигун № НОМЕР_3 , 2001 року випуску.

Зі змісту письмових пояснень ОСОБА_3 від 29 серпня 2018 року, прийнятих працівником Барського відділення поліції Жмеринського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, вбачається беззаперечне визнання відповідачем факту отримання від ОСОБА_4 зернозбирального комбайна «Славутич» на підставі усної домовленості, а також факт знищення ним цього комбайна шляхом зняття потрібних деталей та порізки його рештків на металобрухт. Вказані обставини відповідач ОСОБА_3 не спростовував достатніми та допустимими доказами ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді.

Згідно з висновком експерта-оцінювача ОСОБА_7 від 01 квітня 2019 року вартість колісного транспортного засобу зернозбирального комбайна КЗС-9-1 «Славутич», 2001 року випуску, на час проведення аналізу складає 388 093 грн. Відповідач не надав доказів на підтвердження іншої вартості знищеного комбайна на момент розгляду справи судом.

У позовній заяві ОСОБА_2 просила стягнути з ОСОБА_3 336 439,20 грн вартості безпідставно набутого майна.

Встановивши, що в результаті поведінки ОСОБА_4 відповідач безпідставно набув зернозбиральний комбайн «Славутич», який належить на праві власності ОСОБА_2 , врахувавши, що вказане майно неможливо повернути в натурі позивачу, виходячи з принципу диспозитивності, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відшкодування вартості безпідставно набутого майна в межах заявлених позовних вимог в сумі 336 439,20 грн.

Доводи заявника про те, що апеляційний суд порушив його право на професійну правничу допомогу тому, що його перша неявка в судове засідання була вимушеною, а особа, яка мала представляти його інтереси, в останній момент повідомила йому про те, що не може виконувати свої обов`язки в суді апеляційної інстанції, не заслуговують на увагу, оскільки зі змісту касаційної скарги вбачається, що заявник був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи та подав клопотання про відкладення розгляду справи, яке було відхилене судом як безпідставне.

Частиною першою статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно зі статтею 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, визначення поважності причин неявки учасника справи в судове засідання входить до дискреційних повноважень суду, який оцінює доводи та надані учасником справи на їх підтвердження докази за своїм внутрішнім переконанням, оскільки поважність чи неповажність причин неявки є оціночним поняттям.

Крім того, за змістом вищенаведеної статті 372 ЦПК України апеляційному суду надано право розглянути справу за відсутності належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи учасників справи незалежно від причин їх неявки.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. (частини перша та друга статті 15 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Згідно з частиною першою статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Підпунктом 11 пункту 161 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України, передбачено, що представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 1311 та статті 1312 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року.

Подавши у червні 2019 року апеляційну скаргу, заявник міг, скориставшись правовою допомогою, передбачити, що вже на момент її подання представництво його інтересів у суді апеляційної інстанції може здійснювати лише адвокат.

Доводи заявника про те, що він бажав брати участь в судовому засіданні апеляційного суду, оскільки в нього були та є докази того, що передача йому ОСОБА_4 неробочого комбайна була здійснена у 2014 році, а також того, що повний розрахунок за нього був проведений 01 травня 2015 року, є неспроможними, оскільки він повинен був подати такі докази разом з відзивом на позовну заяву, а враховуючи аргументи заявника про неможливість подання цих доказів до суду першої інстанції, - разом з відзивом на апеляційну скаргу.

Відповідно до частин третьої, четвертої та восьмої статті 83 ЦПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно з частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Аргументи заявника про те, що у зв`язку з розглядом апеляційним судом справи за його відсутності він був позбавлений можливості заявити про застосування позовної давності також є безпідставними, оскільки відповідно до частини третьої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Рішення по суті спору ухвалюється судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності й обґрунтованості рішення суду, тому заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України визначено, що у справі з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Ціна позову в цій справі становить 336 439,20 грн, що станом на 01 січня 2019 року не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн х 500 = 960 500грн).

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Із змісту касаційної скарги та оскаржуваної постанови Хмельницького апеляційного суду від 19 листопада 2019 року вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судового рішення.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції», пункти 37, 38 рішення ЄСПЛ від 19 грудня 1997 року у справі «Бруалла Гомесде ла Торре проти Іспанії»).

Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження не підлягає окремому розгляду клопотання ОСОБА_3 про зупинення виконання постанови Хмельницького апеляційного суду від 19 листопада 2019 року.

Керуючись пунктом 5 частини другої, пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Хмельницького апеляційного суду від 19 листопада 2019 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_4 , про стягнення вартості безпідставно набутого майна.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

С. О. Карпенко

М. Ю. Тітов