Справа № 161/4786/19 Головуючий у 1 інстанції: Олексюк А. В.
Провадження № 22-ц/802/1147/19 Категорія: 60 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О.І.,

суддів - Бовчалюк З.А., Данилюк В.А.,

секретар судового засідання Губарик К.А.,

з участю представника відповідача Януш-Федорук ОСОБА_1 .В.,

представника третьої особи ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», ОСОБА_2 , Ківерцівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області, про виключення майна з-під арешту, за апеляційною скаргою позивачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , поданою від їх імені представником ОСОБА_6 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 серпня 2019 року,

В С Т А Н О В И В :

21 березня 2019 року ОСОБА_4 і ОСОБА_5 звернулися до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що рішенням Апеляційного суду Волинської області від 13.10.2016 у цивільній справі №161/8676/15-ц за позовом ПАТ «УкрСиббанк» із них солідарно стягнуто на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №0 від 18.12.2007 та договором поруки №01 від 18.12.2007 у розмірі 105752,51 доларів США за основним зобов`язанням (тіло кредиту та проценти), 198190,20 грн. пені за несвоєчасне погашення заборгованості та судові витрати по 3654,00 грн..

У грудні 2016 року Луцьким міськрайонним судом було видано виконавчі листи, які було передано для примусового виконання.

Постановою старшого державного виконавця Другого відділу ДВС міста Луцьк ГТУЮ у Волинській області Берегович О.Л. від 22 лютого 2017 року відкрито виконавче провадження № 53459085 щодо стягнення боргу з ОСОБА_4 .

Постановою старшого державного виконавця Другого відділу ДВС міста Луцьк ГТУЮ у Волинській області Берегович О.Л. від 30 березня 2017 року накладено арешт на кошти ОСОБА_4 у ПАТ «А-Банк», ПАТ «ПриватБанк», АТ «УкрСиббанк», АТ «Райффайзен Банк Аваль», АТ «Укрексімбанк», АТ «ОТП Банк», АБ «Укргазбанк».

Постановою старшого державного виконавця Другого відділу ДВС міста Луцьк ГТУЮ у Волинській області Януш Н.В. від 30 листопада 2017 року виконавчий лист № 161/8676/15-ц від 15 грудня 2016 року повернуто стягувачу на підставі п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (за відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення).

Постановами головного державного виконавця Ківерцівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Волинській області Пащук В.З. від 06 березня 2017 року відкрито виконавче провадження № 53536889 щодо стягнення боргу з ОСОБА_5 та накладено арешт на належне їй майно в межах даного виконавчого провадження, про що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень було вчинено публічне обтяження № 19341254 від 07 березня 2017 року.

У подальшому постановою головного державного виконавця Ківерцівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Волинській області Пащук В.З. від 30 жовтня 2017 року виконавче провадження № 53536889 передано на виконання до Другого відділу ДВС міста Луцьк ГТУЮ у Волинській області.

Постановою старшого державного виконавця Другого відділу ДВС міста Луцьк ГТУЮ у Волинській області Януш Н.В. від 08 листопада 2017 року виконавче провадження № 53536889 прийнято до виконання.

Постановою старшого державного виконавця Другого відділу ДВС міста Луцьк ГТУЮ у Волинській області Януш Н.В. від 30 листопада 2017 року виконавчий лист повернуто стягувачу на підставі п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (за відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення).

При поверненні виконавчих листів стягувачу постанов про стягнення з них, як боржників виконавчого збору не виносилося.

27 грудня 2017 року між ОСОБА_2 (Комітент) та ТзОВ «Фінансова компанія «Морган Капітал» (Комісіонер) укладено договір комісії № 104-К, згідно умов якого Комісіонер зобов`язується за дорученням Комітента за комісійну винагороду та за рахунок Комітента від свого імені вчинити правочини щодо набуття Комітентом права вимоги за кредитним договором №0 від 18 грудня 2007 року та договорами забезпечення, зокрема договором поруки №0/1 від 18 грудня 2007 року та Договором іпотеки від 18 грудня 2007 року (реєстраційний № 2916), посвідченим приватним нотаріусом Луцького нотаріального округу Волинської області Ковальчуком Л.С. ( ДРІ № 6253183, ЄДРЗВОНМ № 6252605).

Того ж дня 27 грудня 2017 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Морган Капітал» (Фактор), яке діє в інтересах та за дорученням Комітента та ПАТ «УкрСиббанк» укладено договір факторингу № Ф-2017/12-1, відповідно до умов якого до Фактора переходять право вимоги до боржників за кредитним договором № 0 від 18 грудня 2007 року та договорами забезпечення.

Попередньою умовою укладення договору факторингу було часткове погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 27 900 доларів США та судових витрат, що було виконане ОСОБА_7 та підтверджується квитанцією № 49 від 27 грудня 2017 року про перерахування коштів на р/рахунок ПАТ «УкрСиббанк» в сумі 27 900 доларів США або 779 653,42 грн. на момент сплати за курсом НБУ та квитанцією № 50 від 27 грудня 2017 року на суму 7 775,40 грн..

Таким чином, за договором факторингу № Ф-2017/12-1 ТзОВ «Фінансова компанія «Морган Капітал» набуло у ПАТ «УкрСиббанк» право грошової вимоги за кредитним договором № 0 від 18 грудня 2007 року та договорами забезпечення, а на підставі договору комісії № 104-К від 27 грудня 2017 року передало це право ОСОБА_2 , що підтверджується актом прийому-передачі прав вимоги від 27 грудня 2017 року.

Згідно приписів ст.ст. 512, 514, 1077 ЦК України вимоги ПАТ «УкрСиббанк» за вилданимми судом виконавчими листами у справі №161/8676/15-ц припинилися внаслідок уступки права вимоги ОСОБА_2 ..

З Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек було вилучено обтяження предмета іпотеки квартири АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_7 .

ОСОБА_2 , як новий кредитор, у тому числі і за договором іпотеки, не заперечувала проти вилучення цих обтяжень, що підтверджує відсутність у останньої будь-яких майнових претензій до позивачів.

Такі претензії відсутні і на момент звернення з цим позовом, що опосередковано підтверджується відсутністю заяви ОСОБА_2 до державної виконавчої служби про відкриття виконавчого провадження зі стягнення з них залишку заборгованості.

Таким чином, на момент звернення з цим позовом зобов`язання перед третіми особами згідно кредитного договору та зобов`язання перед відповідачем є відсутніми, що виключає застосування арешту майна.

Ураховуючи наведене, з урахуванням уточнених позовних вимог (а.с.74), просили зняти арешти з усього майна ОСОБА_7 , накладені постановою державного виконавця Другого відділу ДВС Луцького міського управління юстиції Цимбалюк М.Ю. від 11 квітня 2016 року у виконавчому провадженні № 50754789 (обтяження у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень № 141646930 від 13 квітня 2016 року та № 14146580 від 13 квітня 2016 року); постановою старшого державного виконавця Другого відділу ДВС м. Луцьк ГТУЮ у Волинській області Берегович О.Л. від 22 лютого 2017 року у виконавчому провадженні № 53459085 (обтяження у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень № 19146326 від 22 лютого 2017 року); постановою старшого державного виконавця Другого відділу ДВС м. Луцьк ГТУЮ у Волинській області Берегович О.Л. від 30 березня 2017 року у виконавчому провадженні № 53459085 про накладення арешту на кошти боржника. Зняти арешти з усього майна ОСОБА_5 , накладені постановою державного виконавця Ківерцівського районного відділу ДВС Вішнер М.Р. від 25 травня 2016 року у виконавчому провадженні № 51240420 (обтяження у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень № 14660875 від 25 травня 2016 року); постановою головного державного виконавця Ківерцівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Волинській області Пащук В.З. від 06 березня 2017 року у виконавчому провадженні № 53536889 (обтяження у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень № 19341254 від 07 березня 2017 року).

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 27 серпня 2019 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_6 від імені обох позивачів, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач Другий відділ ДВС м.Луцьк ГТУЮ у Волинській області, посилаючись на її безпідставність та законність і обґрунтованість судового рішення, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Інші учасники справи відзив на апеляційну скаргу не подавали.

У судовому засіданні представник відповідача: Другого відділу ДВС м.Луцьк ГТУЮ у Волинській області Януш-Федорук Н.В. апеляційну скаргу заперечила та просить залишити її без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Представник третьої особи ОСОБА_2 ОСОБА_3 апеляційну скаргу визнав та просить її задовольнити.

Будучи належним чином повідомлені про день та годину розгляду справи, інші учасники справи у судове засідання не з`явилися і їх неявка відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачі являються боржниками перед ПАТ «УкрСиббанк» відповідно до виконавчих документів, виданих судом на підставі судового рішення про стягнення із обох позивачів на користь банку заборгованості за кредитним договором, на підставі яких державними виконавцями було відкрито виконавчі провадження, у процесі виконання яких накладався арешт на майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачі звернулися до суду за захистом прав боржників у виконавчому провадженні шляхом виключення з акту опису та звільнення з-під арешту майна, що належить їм на праві власності.

Підстави зняття арешту з майна у виконавчому провадженні визначено статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно із ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

За змістом частини 1 статті 59 цього Закону до суду з позовом про визнання права власності на майно та зняття арешту з цього майна може звернутись особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові.

Таким чином, у позовному провадженні підлягає захисту порушене право власності у спосіб визнання права, передбачений п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України.

При цьому божник у виконавчому проваджені не може бути позивачем у позовному провадженні про зняття арешту з майна.

Саме таке роз`яснення міститься у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27.08.1976 № 6 (з наступними змінами та доповненнями) та у п.5 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 № 5.

Згідно із ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

У зв`язку із цим боржник не може пред`являти такий позов, оскільки у судовому процесі він є відповідачем та законом для нього встановлений інший порядок вирішення питання.

Виходячи з наведеного, повно і об`єктивно дослідивши всі обставини справи та давши їм вірну правову оцінку, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами страви, є суб`єктивним тлумаченням скаржником норм матеріального права та не містять встановлених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення, ухваленого з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу позивачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , подану від їх імені представником ОСОБА_6 залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 серпня 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді