КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи: 367/3469/17
Головуючий у суді першої інстанції: Оладько С.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Ящук Т.І., Чобіток А.О.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 22 серпня 2019 року,

встановив:

у травні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив суд стягнути на його користь в порядку регресу з відповідача страхове відшкодування в розмірі 56 378 грн. 08 коп. та судові витрати.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 22 серпня 2019 року позов було задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «Уніка» 56 378 грн. та судові витрати.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник відповідача подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що 03 березня 2016 року між ним та ПАТ «Глини Донбасу» було укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, предметом якого є страхування транспортного засобу марки «Nissan Qashqai», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . Зазначав, 16 вересня 216 року за участю застрахованого транспортного засобу у м.Ірпінь з вини ОСОБА_1 трапилась ДТП, внаслідок якої автомобіль зазнав механічних пошкоджень. Враховуючи те, що відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «СК «АХА Страхування» з лімітом в сумі 49 000 грн., а позивачем було виплачено страхове відшкодування у розмірі 105 378 грн. 08 коп., просив суд стягнути з ОСОБА_1 різницю в розмірі 56 378 грн. 08 коп.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 22 серпня 2019 року позов було задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «Уніка» 56 378 грн. та судові витрати.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було здійснено страхове відшкодування у зв`язку з пошкодженням з вини відповідача застрахованого транспортного засобу, а тому з нього має бути стягнута різниця між фактично сплаченим власнику пошкодженого транспортного засобу страховим відшкодуванням та страховим відшкодування, виплаченим страховиком відповідача. Такий висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та послався на положення статей 22, 993, 1166, 1187 ЦК України, Закону України «Про страхування».

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК України).

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Як вбачається з матеріалів справи, 03 березня 2016 року між ПрАТ «СК «Уніка» та ПАТ «Глини Донбасу» було укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобі, предметом якого є предметом якого є страхування транспортного засобу марки «Nissan Qashqai», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . (а.с. 14-19).

16 вересня 2016 року на перехресті вулиць Університетської та Матросова у м.Ірпінь у м.Києві трапилась ДТП за участю автомобіля марки «Nissan Qashqai», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , та автомобіля марки «Renault Trafic», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП автомобілі зазнали механічних пошкоджень.

Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 12 жовтня 2016 року винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, внаслідок якого трапилась зазначена ДТП, було визнано ОСОБА_1 (а.с.49).

З Договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, копія якого міститься в матеріалах справи, вбачається, що відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у АТ «СК «АХА Страхування» (а.с.22).

Зі Звіту про оцінку колісного транспортного засобу від 03 жовтня 2016 року вбачається, що вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля марки «Nissan Qashqai», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на 03 жовтня 2016 року склала 450 732 грн. 12 коп. З вказаного Звіту також вбачається, що ринкова вартість автомобіля без урахування пошкоджень становить 547 474 грн. 03 коп., а вартість відновлювального ремонту - 450 732 грн. 12 коп. (а.с.23-29).

З рахунку, складеного ТОВ «Автоальянс Київ» 24 вересня 2016 року, вбачається, що вартість відновлювального ремонту належного ПАТ «Глини Донбасу» автомобіля марки «Nissan Qashqai» становить 449 620 грн. 79 коп. (з ПДВ).

Зі змісту укладеного між позивачем та ПАТ «Глини Донбасу» договору страхування вбачається, що сторони погодили, що у випадку повного конструктивного або фізичного зруйнування транспортного засобу (розмір вартості відновлювального ремонту перевищує 75% дійсної вартості транспортного засобу та додаткового обладнання) знос транспортного засобу визначається з урахуванням базового зносу за перший рік експлуатації - 16% та періоду з дати початку строку дії договору до моменту настання страхового випадку в днях (пункти 10.1.2.2., 10.1.2.3. Договору).

З урахуванням зазначеної методики обрахунку коефіцієнта фізичного зносу страхова сума склала 486 931 грн. 58 коп., що відображено у Страховому акті від 08 листопада 2016 року (а.с. 6).

Крім того, враховуючи те, що розмір вартості відновлювального ремонту перевищив 75% дійсної вартості транспортного засобу та додаткового обладнання, страховиком було вирахувано з страхової суми залишкову вартість транспортного засобу, визначену шляхом отримання пропозиції на аукціоні, проведеному ТОВ «Аудатекс Україна», в розмірі 378 890 грн. (а.с. 48).

09 листопада 2016 року позивачем було здійснило виплату страхового відшкодування на користь ПАТ «Глини Донбасу» шляхом перерахування коштів в розмірі 105 378 грн. 08 коп. на рахунок ТОВ «Автоальянс Київ» (а.с.50).

У своїй апеляційній скарзі представник відповідача посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано те, що відповідач не був присутній під час огляду пошкодженого транспортного засобу, а тому оцінка вартості відновлювального ремонту не може бути покладена в основу розрахунку вартості страхового відшкодування, яке підлягає стягненню в порядку регресу.

Однак, такі доводи скаржника є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Матеріали справи містять копію Акту огляду пошкодженого транспортного засобу від 23 вересня 2016 року, з якого вбачається, що учасник ДТП був присутній під час огляду автомобіля, однак відмовився підтвердити викладені в акті відомості власним підписом (а.с. 46). Представником відповідача не надано до суду доказів про те, що вказані відомості не відповідають дійсності. Крім того, сам по собі факт відсутності відповідача під час огляду пошкодженого транспортного засобу не може свідчити про те, що викладений оцінювачем у ньому перелік пошкоджень автомобіля не відповідає механізму ДТП.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було взято до уваги Рецензію на Звіт про оцінку колісного транспортного засобу від 20 серпня 2018 року також не можуть бути підставою ля скасування рішення суду та відмови у задоволенні позовних вимог.

Так, матеріали справи свідчать про те, що ТОВ «Укрінтекс» на замовлення відповідача було проведено рецензування Звіту про оцінку колісного транспортного засобу від 03 жовтня 2016 року, проведеного оцінювачем ОСОБА_4 . Вказана Рецензія містить висновок про недостатність розкриття вихідних даних, аналізу зовнішніх факторів та ринку подібного майна, наявність описок. Разом з тим, викладені у наданій Рецензії доводи та висновки рецензента не спростовують розмір матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого транспортного засобу.

Матеріали справи свідчать про те, що за клопотанням відповідача судом першої інстанції ухвалою від 08 листопада 2018 року було призначено судову автотоварознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання: який фактичний об`єм та вартість проведених ремонтно-відновлювальних робіт, а також яким був фактичний фізичний знос автомобіля на момент ДТП.

Апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що позивачем не було надано експерту для огляду пошкоджений автомобіль, що свідчить про ухилення його від проведення експертизи та невідповідність визначеного у калькуляції розміру відновлювального ремонту дійсності. Такі доводи апеляційної скарги також є необґрунтованими, оскільки призначення експертизи з такими питаннями на вирішення взагалі є безпідставним. При визначення розміру страхового відшкодування, яке було сплачено позивачем страхувальнику, для розрахунку було взято страхову суму за договором, оскільки автомобіль було визнано конструктивно знищеним, а не вартість відновлювального ремонту. Крім того, при визначенні розміру страхового відшкодування було враховано не фактичний знос автомобіля, а процент фізичного зносу згідно з умовами договору, як базовий знос за рік експлуатації та період з дати початку дії договору до моменту настання страхового випадку, при тому, що автомобіль був випущений у 2016 році.

Також слід зазначити, що апеляційна скарга містить посилання на те, що скаржнику є незрозумілим, у зв`язку з чим відрізняється вартість пошкодженого автомобіля, визначена у договорі страхування, та у Звіті про оцінку транспортного засобу, а також про те, у зв`язку з чим була визначена вартість залишків автомобіля. Такі доводи скаржника також не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки не спростовують висновків суду та ґрунтуються на припущеннях.

При зверненні до суду із апеляційною скаргою апелянтом не було наведено фактичних обставин, які не були враховані судом першої інстанції, та не надано доказів на спростування встановлених судом обставин.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Враховуючи викладене, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, перевірено їх доказами, правильно застосовано норми матеріального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Ірпінського міського суду Київської області від 22 серпня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді