ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/58/19 Доповідач - Бершадська Г.В.
Категорія - 302000000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Бершадська Г.В.

суддів - Ткач О. І., Ходоровський М. В.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

та представника апелянта ОСОБА_1, представника Великогаївської сільської ради - Чаповського В.В., представника Тернопільської районної державної адміністрації - Алексанян С.Ж., представника приватного підприєства "Агрон" - Бріль О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу № 607/13341/16-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 вересня 2018 року (ухваленого суддею Дзюбичем В.Л., дату складання повного тексту рішення не зазначено) у справі за позовом ОСОБА_5 до Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, Тернопільської районної державної адміністрації з участю третьої особи приватного підприємства "Агрон" про визнання права на земельну частку (пай),

ВСТАНОВИВ:

25.11.2016 року ОСОБА_5 звернувся в суд з вказаним позовом.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що з 20.06.1992 року він працював різноробочим у сільськогосподарському товаристві з обмеженою відповідальністю "Нива", 28.12.1993 року рішенням загальних зборів уповноважених членів колгоспу "Нива" був прийнятий у члени колгоспу та звільнений з роботи 01.02.1997 року.

15.11.1995 року КПС "Нива" було видано державний акт на право колективної власності на землю. Оскільки під час розпаювання земель він працював у колгоспі "Нива" та був його членом, він набув право на земельну частку(пай) та мав бути включений до списку пайовиків.

У 2016 році він довідався, що рішенням уповноважених членів колгоспу "Нива" №2 від 05.02.1996 року він був виключений з числа членів колгоспу і не включений до списків на паювання землі.

Зазначене рішення є протиправним та суперечить вимогам закону, оскільки з часу його прийняття і до 01.02.1997 року він продовжував працювати у колгоспі, зокрема у 1995 році відпрацював 208 трудоднів, у 1996 році - 110 трудоднів у зв'язку з перебуванням на лікуванні, а у 1997 році - 31 трудодень.

Вважає, що його право на землю є непорушним та підлягає захисту без обмеження строком позовної давності, а тому просить визнати за ним право на земельну ділянку(пай) у розмірі, що був визначеним при проведенні розпаювання відповідно до Державного акту на право колективної власності на землю колгоспу «Нива» серії ТР №0111 у с. Товстолуг Тернопільського району Тернопільської області.

Під час розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги та просив визнати за ним право на земельну ділянку(пай), як за членом колишнього колгоспу "Нива" у розмірі 2,54 га, що був визначений для кожного члена колгоспу при проведенні розпаювання відповідно до Державного акту на право колективної власності на землю колгоспу "Нива" серії ТР №0111 у с. Товстолуг Тернопільського району Тернопільської області в межах або поза межами населеного пункту.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 вересня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і постановити нове, яким його позовні вимоги задоволити в повному обсязі. Посилається на те, що приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції ігнорував суттєві обставини справи і прийняв рішення з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зазначив, що суд безпідставно дійшов висновку про пропуск строку позовної давності, оскільки позивач офіційно дізнався про порушення свого права на пай у 2016 році із відповіді Великогаївської сільської ради.

Вказує, що суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для поновлення строку позовної давності, при цьому не врахував стан здоров'я позивача по справі, те що він є інвалідом другої групи і потребує періодичного стаціонарного лікування у медичному закладі.

В судовому засідання представник позивача ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав і навів доводи аналогічні викладеним в апеляційній скарзі.

Представники відповідачів і третьої особи апеляційну скаргу заперечили і зазначили, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим.

Представник ПП "Агрон" - Бріль О.О. зазначила, що підприємство не є правонаступником колгоспу, а тільки орендує та обробляє земельні ділянки пайовиків, тому не є стороною у справі.

Розглянувши апеляційну скаргу в межах її доводів, заслухавши пояснення учасників справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Судом встановлено, що згідно записів у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1, ОСОБА_5 з 20.06.1992 року працював різноробочим у сільськогосподарському товаристві "Нива" та звільнений з роботи 01.02.1997 року за власним бажанням.

За період з 20.06.1992 року по 01.02.1997 року ОСОБА_5 відпрацював в колгоспі: у 1992 році 81 трудодень, у 1993 році- 281 трудодень, у 1994 році-361 трудодень, у 1995 році-208 трудоднів, у 1996 році-110 трудоднів, у 1997 році-31 трудодень.

Згідно наданого Тернопільською районною державною адміністрацією архівного витягу №555 від 10.11.2016 року, ОСОБА_5 був прийнятий у члени колгоспу "Нива" згідно виписки з протоколу №3 зборів уповноважених членів колгоспу "Нива" від 28.12.1993 року.

15.11.1995 року колгоспу "Нива" с. Товстолуг Тернопільського району Тернопільської області на підставі рішення Товстолузької сільської Ради народних депутатів №37 від 14.09.1995 року було видано державний акт на право колективної власності на землю серії ТР№0111 на земельну ділянку площею 1151,0 га для сільськогосподарського використання. Позивач у долучений до вказаного державного акту список працівників та пенсіонерів колгоспу "Нива" внесений не був.

Відповідно до виписки з протоколу №2 зборів уповноважених членів колгоспу "Нива" від 05.02.1996 року ОСОБА_5 виключено з числа членів колгоспу "Нива" та вирішено не включати його у списки на паювання за невихід на роботу з 06.04. по 30.06.1995 року, з 01.10. по 31.12.1995 року та в січні 1996 року (архівний витяг №554 від 10.11.2016 року).

Позивач не отримував сертифікат на право на земельну частку(пай).

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що на момент розпаювання земель колгоспу "Нива" с. Товстолуг Тернопільського району Тернопільської області позивач працював у даному колгоспі, був його членом та мав право на отримання земельної частки(паю), однак позивач пропустив строк позовної давності, що є підставою відмови у задоволенні позову.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до п.п. 1-2 Указу Президента України №720/95 від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», ст.ст.1-2 Закону України «Про порядок виділення в натурі(на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток(паїв)» № 899-IV від 05.06.2003 року(надалі- Закон № 899-IV) право на земельну частку(пай) мають члени КСП, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю.

Встановивши, що на момент розпаювання земель колгоспу "Нива" с. Товстолуг Тернопільського району Тернопільської області позивач працював у даному колгоспі, був його членом, а тому суд обгрунтовано прийшов до висновку, що він мав право на отримання земельної частки(паю).

Колегія суддів апеляційного суду також погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем пропущено строк позовної давності, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що паювання земель КСП "Нива" мало місце у 1995-1996 роках, тобто спірні правовідносини виникли у той період, коли був чинним ЦК України у редакції 1963 р.

Згідно зі статтею 71 ЦК УРСР 1963 року, який діяв на час виникнення правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Відповідно до статті 75 ЦК УРСР позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін.

Згідно з вимогами статті 76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і переривання перебігу строків позовної давності встановлюються і статтями 78 і 79 цього Кодексу.

Відповідно до статтею 80 ЦК УРСР закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.

Отже, відмова у задоволенні позову у зв'язку із спливом строку позовної давності можлива, у разі якщо позовні вимоги обґрунтовані, але позивач, як з'ясовано без поважних причин пропустив строк звернення до суду.

Критичній оцінці підлягають доводи апеляційної скарги про безпідставність висновку суду про пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки він офіційно дізнався про порушення свого права на пай у 2016 році, з наступних підстав.

Розпаювання земель колишніх колгоспів, яке почало проводитись з 1993 року, є загальновідомим фактом, а тому позивач, як член колгоспу, повинен був дізнатись про порушення свого права на земельну частку (пай) з часу видачі колгоспу зазначеного вище державного акту на землю.

Окрім того, позивач працював у колгоспі як до початку паювання земель так і після та звільнився в 1997 році (паювання відбувалося у 1995-1996 роках).

Діяльність колгоспу "Нива" була публічною і член такого підприємства, мав право знати про всі рішення, які приймаються колгоспом "Нива", в тому числі щодо затвердження списку громадян, який є додатком до державного акту на право колективної власності на землю.

З часу передачі колгоспу "Нива" земель у колективну власність, тобто з часу коли було видано державний акт на право колективної власності на землю з додатком до нього, позивач не міг не знати про порушення свого права, оскільки працював в колгоспі до лютого 1997 року. Таким чином перебіг позовної давності для звернення позивача з відповідним позовом до суду розпочався у листопаді 1995 року, а позов був пред'явлений позивачем лише 25.11.2016 року, тобто через 18 років - поза межами позовної давності.

Позивач, серед іншого, повинен також довести той факт, що він не міг вчасно дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого ст. 81 ЦПК України, про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Доводи апеляційної скарги, що суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для поновлення строку позовної давності, при цьому не врахував стан здоров'я позивача по справі підлягають критичній оцінці.

Правова необізнаність позивача, або ті обставини, що позивач на протязі певного часу хворів не можна вважати поважними причинами, оскільки ці обставини суттєво йому не перешкоджали у доступі до суду, з огляду на те, що хвороба не заважала йому вчасно, на протязі трьох років, звернутися за захистом своїх прав до суду, що не вимагало тривалого часу чи значних судових витрат, пов'язаних з подачею позову.

Згідно довідки Тернопільського районного територіального медичного об'єднання ОСОБА_5 стаціонарно лікувався з 18.02.1995 року по 05.04.1995 року, з 30.12.1996 року по 03.02.1997 року, з 31.12.1997 року по 16.03.1998 року, з 25.05.1999 року по 11.06.1999 року та в подальшому один раз в рік з терміном лікування до двох місяців. Отже лікування позивача носило періодичний характер і не позбавляло його можливості звернутися в суд за захистом своїх прав.

Тому наведені позивачем причини не можна вважати такими, що перешкодили його вчасному зверненню до суду з позовом.

Крім цього, посилання представника позивача у позовній заяві на те, що позивач дізнався про порушення свого права у 2016 році із відповіді Великогаївської сільської ради та доводи апеляційної скарги про поважність причин пропуску строку позовної давності у зв'язку з хворобою та лікуванням є суперечливими, оскільки позивач стверджує, що строки позовної давності ним не пропущено та одночасно вказує на те, що строки позовної давності хоч і пропущені, однак з поважних причин.

Колегія суддів вважає, що у позивача була об'єктивна можливість дізнатися про своє порушене право, оскільки ст. 76 ЦК УРСР (ст. 261 ЦК України) містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб'єктивних прав, відтак обов'язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушене право, покладається на позивача. Таких доказів позивач не надав, а причини, з яких він зазначає, що пропустив строк, не можна визнати поважними.

Звернення 08.06.2016 року до Великогаївської сільської ради Тернопільського району щодо компенсації втраченого паю (а.с. 26) не свідчить про те, що про порушення свого права на земельну частку (пай) позивач дізнався тільки у 2016 році.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення позову відсутні.

Враховуючи вимоги Закону України "Про судовий збір", ст. 141 ЦПК України те, що ОСОБА_5 звільнений від сплати судового збору, колегія суддів вважає за необхідне повернути позивачу зайво сплачений судовий збір в розмірі 775,20 грн.

Апеляційний суд, керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 390, 141 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 вересня 2018 року залишити без змін.

Повернути ОСОБА_5 сплачений судовий збір у розмірі - 775 грн. 20 коп., що внесений квитанцією №99 від 21 листопада 2018 року на р/р 0008, отримувач УК у м.Тернополі, 22030101, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), м.Київ, Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37977726, код банку отримувача (МФО) 899998.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Повний текст рішення складено 05 лютого 2019 року.

Головуючий Г.В.Бершадська

Судді О.І.Ткач

М.В.Ходоровський