КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Головуючий в 1 інстанції - Шевченко Т.М.
№22-ц/824/1566/2019 Доповідач - Українець Л.Д.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2019 року Київський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Українець Л.Д.

суддів Оніщука М.І.,

Шебуєвої В.А.,

за участю секретаря Федорчук Я.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, поданою представником ОСОБА_4 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 15 серпня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про визнання недійсними договорів дарування квартир та витребування майна з чужого незаконного володіння, та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про визнання недійсними договорів дарування квартир, визнання недійсними договорів купівлі-продажу квартир та витребування майна з чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И В

У грудні 2016 року ОСОБА_5 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про визнання недійсними договорів дарування квартир та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Свої вимоги мотивувала тим, що на підставі заповіту вона є спадкоємицею всього майна, що належало померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_11 Після смерті ОСОБА_11 відкрилась спадщина, до складу якої входять: квартира АДРЕСА_2, яка належала на праві власності померлому ОСОБА_11., та квартира № АДРЕСА_1, яка належала на праві власності матері померлого ОСОБА_11 - ОСОБА_12, і яку останній успадкував після її смерті.

Після подання заяви про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_11, вона дізналась, що вказані квартири вибули із володіння останнього.

Так, 09.11.2005 року приватним нотаріусом Ялтинського міського нотаріального округу Автономної Республіки Крим Єпіфановим Ю.О. посвідчено договір дарування, згідно якого ОСОБА_12 відчужила квартиру квартири АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_6, та договір дарування, згідно якого ОСОБА_11 відчужив квартиру АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_6

Уподальшому ОСОБА_6 29.07.2016 року на підставі договорів купівлі-продажу відчужив квартиру АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_14, а останній - на користь ОСОБА_10 Крім того, 29.07.2016 року ОСОБА_6 на підставі договору-купівлі-продажу відчужив квартиру АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_9

Ураховуючи наведене та на підставі статтей 203, 215, 216, 388 ЦК України просила суд:

визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 09.11.2005 року, посвідчений приватним нотаріусом Ялтинського міського нотаріального округу Автономної Республіки Крим Єпіфановим Ю.О., згідно якого ОСОБА_12 подарувала ОСОБА_6 вказану квартиру;

визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_2 від 09.11.2005 року, посвідчений приватним нотаріусом Ялтинського міського нотаріального округу Автономної Республіки Крим Єпіфановим Ю.О., згідно якого ОСОБА_11 подарував ОСОБА_6 вказану квартиру;

витребувати на її користь із володіння ОСОБА_9 квартиру АДРЕСА_2;

витребувати на її користь із володіння ОСОБА_10 квартиру АДРЕСА_1.

У грудні 2017 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про визнання недійсними договорів дарування квартир, визнання недійсними договорів купівлі-продажу квартир та витребування майна з чужого незаконного володіння.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що між нею та померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_11, 06 травня 2016 року укладено шлюб. Після смерті ОСОБА_11 вона є єдиною спадкоємицею першої черги щодо майна померлого, до складу спадщини входять, зокрема: квартира АДРЕСА_2, яка належала на праві власності померлому ОСОБА_11., та квартира № АДРЕСА_1, яка належала на праві власності матері померлого ОСОБА_11 - ОСОБА_12, і яку останній успадкував після її смерті.

Після подання заяви про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_11, вона дізналась, що вказані квартири вибули із володіння останнього на підставі нікчемних договорів, оскільки договори стосувались нерухомого майна, що розташовано у м. Києві, натомість були посвідчені на території Автономної Республіки Крим.

Ураховуючи наведене просила суд:

визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 09.11.2005 року, посвідчений приватним нотаріусом Ялтинського міського нотаріального округу Автономної Республіки Крим Єпіфановим Ю.О., згідно якого ОСОБА_12 подарувала ОСОБА_6 вказану квартиру;

визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 29.07.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Некриловим К.Ю., згідно якого ОСОБА_6 відчужив вказану квартиру на користь ОСОБА_14;

визнати недійсним договорі купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 20.10.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, згідно якого ОСОБА_14 відчужив вказану квартиру на користь ОСОБА_10;

визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_2 від 09.11.2005 року, посвідчений приватним нотаріусом Ялтинського міського нотаріального округу Автономної Республіки Крим Єпіфановим Ю.О., згідно якого ОСОБА_11 подарував ОСОБА_6 вказану квартиру;

визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Некриловим К.Ю., згідно якого ОСОБА_6 відчужив вказану квартиру на користь ОСОБА_9;

витребувати на її користь із володіння ОСОБА_10 квартиру АДРЕСА_1;

витребувати на її користь із володіння ОСОБА_9 квартири АДРЕСА_2.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 15 серпня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.

У задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким застосувати до нікчемних - недійсних договорів дарування від 09 листопада 2005 року наслідки недійсного правочину та задовольнити решту позовних вимог.

З посиланням на ст. 216,228 ЦК України, зазначає, що договори дарування є нікчемними, оскільки порушують публічний порядок, а не оспорюваними, як те зазначає суд.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників ОСОБА_3 та ОСОБА_7 вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_12, що стверджується даними копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2, виданого 24.11.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві (т. 1 а.с. 7).

21.12.2015 року державним нотаріусом Шостої київської державної нотаріальної контори заведено спадкову справу № 861/2015 року щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_12 (т. 1 а.с. 81).

Спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_12 був її син ОСОБА_11, ступінь родинних зв'язків підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_11 серії НОМЕР_1 від 02.06.1970 року (т. 1 а.с. 72).

21.12.2015 року ОСОБА_11 звернувся до Шостої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_12 (т. 1 а.с. 71).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_11, що стверджується даними свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3, виданого 31.05.2016 року Голосіївським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві (т. 1 а.с. 5).

11.07.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_15 заведено спадкову справу № 10 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_11 (т. 1 а.с. 6).

Із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_11 до приватного нотаріуса ОСОБА_15 звернулись: 11.07.2016 року ОСОБА_16 (т. 1 а.с. 58); 05.08.2016 року ОСОБА_17 (т. 1 а.с. 63); 12.10.2016 року ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 97); 20.10.2016 року ОСОБА_18 (т. 1 а.с. 106); 21.11.2016 року ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 107).

Звертаючись в суд з даним позовом ОСОБА_3 посилалася на те, що вона була дружиною ОСОБА_11 та після його смерті є єдиною спадкоємицею першої черги щодо майна померлого, до складу спадщини входять, зокрема: квартира АДРЕСА_2, яка належала на праві власності померлому ОСОБА_11., та квартира № АДРЕСА_1, яка належала на праві власності матері померлого ОСОБА_11 - ОСОБА_12, і яку останній успадкував після її смерті. Після подання заяви про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_11, вона дізналась, що вказані квартири вибули із володіння останнього на підставі нікчемних договорів, оскільки договори стосувались нерухомого майна, що розташовано у м. Києві, натомість були посвідчені на території Автономної Республіки Крим.

З матеріалів справи вбачається, що 06 травня 2016 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_3 укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4, виданим 06.05.2016 року (т. 1 а.с. 104).

Судом вірно зауважено, що ОСОБА_3 є спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_11, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Також з матеріалів справи вбачається, що 09 листопада 2005 року між ОСОБА_12 та ОСОБА_6 укладено договір дарування квартири АДРЕСА_1, за яким ОСОБА_12 відчужено квартиру на користь ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Ялтинського міського нотаріального округу Автономної Республіки Крим Єпіфановим Ю.О. за реєстровим номером 1126 (т. 1 а.с. 111).

Також, 09 листопада 2005 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_6 укладено договір дарування квартири АДРЕСА_2, за яким ОСОБА_11 відчужено вказану квартиру на користь ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Ялтинського міського нотаріального округу Автономної Республіки Крим Єпіфановим Ю.О. за реєстровим номером 1128 (т. 1 а.с. 177).

Уподальшому, 29 липня 2016 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Некриловим К.Ю. за реєстровим номером 6923 (т. 2 а.с. 21).

29 липня 2016 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_14 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Некриловим К.Ю. за реєстровим номером 6922 (т. 1 а.с. 110).

20 жовтня 2016 року між ОСОБА_14 та ОСОБА_10 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_19 за реєстровим номером 355 (т. 2 а.с. 25).

ОСОБА_3 у позові посилалася на нікчемність договорів дарування, у зв'язку з недійсністю встановленою законом, оскільки договори стосувались нерухомого майна, що розташовано у м. Києві, натомість були посвідчені на території Автономної Республіки Крим, тому ці договори не створили юридичних наслідків й, відповідно, договори купівлі-продажу мають бути визнані недійсними та квартири витребувані на її користь.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 посилається також на те, що договори дарування є нікчемними на підставі ст. 228 ЦК України, оскільки порушують публічний порядок.

Разом з тим, у силу ч.6 ст. 367 ЦПК України, у суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

За таких обставин, судом апеляційної інстанції не приймаються доводи апеляційної скарги про нікчемність договорів дарування з підстав, передбачених ст.228 ЦК України.

Частиною 2 ст.215 ЦК України передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

ЦК України виділяє такі види нікчемних правочинів:

1) вчинений з порушенням обов?язкової письмової та нотаріальної форми (ст. 218, 219, 220);

2) вчинений малолітньою особою за межами її цивільної дієздатності (ст. 221);

3) вчинений у випадках, передбачених законом, без дозволу органу опіки та піклування (ст. 224);

4) вчинений недієздатною фізичною особою (ст. 226);

5) правочин, що порушує публічний порядок (ст. 228);

6) удаваний правочин (ст. 235).

Усі інші правочини можуть визнані недійсними з підстав недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України, зокрема: частина 1 встановлює, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; частина 2 встановлює, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; частина 3 встановлює, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; частина 4 встановлює, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; частина 5 встановлює, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; частина 6 встановлює, що правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За таких обставин, суд дійшов вірного висновку про відсутність підстав для визнання договорів дарування нікчемними правочинами та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Також судом вірно зауважено, що положеннями статті 55 закону України «Про нотаріат», в редакції від 20.09.2005 року, яка діяла на момент посвідчення 09.11.2005 року оспорюваних договорів дарування, було визначено, що посвідчення угод про відчуження або заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна провадиться за місцезнаходженням вказаного майна. Всупереч вимогам вказаної статті, договори дарування від 09.11.2005 року від імені ОСОБА_12 та ОСОБА_11 щодо двох об'єктів нерухомого майна - квартир, що розташовані за адресами: АДРЕСА_1, та АДРЕСА_2, - посвідчено приватним нотаріусом Ялтинського міського нотаріального округу, тобто не за місцезнаходженням об'єктів нерухомого майна.

Разом з тим, за життя, ОСОБА_12 та ОСОБА_11 не зверталися до суду з відповідними позовами про визнання договорів дарування недійсними.

Крім того, за змістом ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини ( ч. 3 ст. 1223 ЦК України), яким у відповідності до положень ч. 2 ст. 1220 ЦК України є день смерті особи.

Станом на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_12, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року, єдиним спадкоємцем після смерті останньої був її син ОСОБА_11

Згідно матеріалів спадкової справи щодо майна померлої ОСОБА_12, спадкова маса складалась із грошових вкладів, розміщених на банківських рахунках. Доказів належності на момент смерті ОСОБА_12 іншого рухомого чи нерухомого майна, матеріали спадкової справи, не містять.

Як вірно зауважено судом, на момент смерті, ОСОБА_12 не була власником квартири АДРЕСА_1, оскільки відчужила її у 2005 році за безвідплатним правочином на користь ОСОБА_6 а відтак, доводи, щодо набуття ОСОБА_11 права власності в порядку спадкування на квартиру АДРЕСА_1 після смерті матері ОСОБА_12 є безпідставними.

Також судом підставно взято до уваги те, що станом на час набуття ОСОБА_11 права власності на квартиру АДРЕСА_2, а саме 20.02.2004 року та станом на час укладення оспорюваного договору дарування цієї квартири, а саме 09.11.2015 року, померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_11 не перебував у шлюбі з позивачем ОСОБА_3, оскільки шлюб між ними було зареєстровано лише 06 травня 2016 року.

Ураховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3, якою не доведено факт порушення її цивільного права, яке б підлягало захисту судом, як того вимагають ст. 4 ЦПК України та ст. 15 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Суд повно та всебічно з'ясував обставини справи, дав їм належну оцінку.

Рішення суду відповідає вимогам закону, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_5 не оскаржувалося та набрало законної сили.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану представником ОСОБА_4 залишити беззадоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 15 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повне судове рішення складено 08 лютого 2019 року.

Суддя-доповідач Л.Д. Українець

Судді М.І. Оніщук

В.А. Шебуєва