Житомирський апеляційний суд
Справа №296/3439/16-ц Головуючий у 1-й інст. Драч Ю. І.
Категорія 43 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Миніч Т.І.

суддів: Павицької Т.М.,

ОСОБА_1

секретаря

судового засідання ОСОБА_2

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_4

на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 04 вересня 2018 року під головуванням судді Драча Ю.І.

у цивільній справі №296/3439/16-ц за позовом ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства №9, Управління житлового господарства Житомирської міської ради в особі Відділу приватизації державного житлового фонду, «Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Інститутське», третя особа Орган опіки та піклування Житомирської міської ради про скасування розпорядження про передачу квартири у приватну власність, -

в с т а н о в и в:

У квітні 2016 року ОСОБА_3,яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом. Просила виділити їй та неповнолітній доньці ОСОБА_4 у користування кімнату площею 15,7 кв.м., а відповідачам кімнати площею 9,7 кв.м. та 13,2 кв.м. в квартирі №8 по проїзду Інститутському, 12 у м.Житомирі, зобовязати КВЖРЕП №9 укласти з нею окремий договір найму на кімнату площею 15,7 кв.м. в квартирі №8 по проїзду Інститутському, 12 у м. Житомирі та визнати недійсним і скасувати розпорядження Відділу приватизації державного житлового фонду Управління житлового господарства Житомирської міської ради №63577 від 21.01.2015 року про передачу квартири №8 по проїзду Інститутському, 12 у м.Житомирі у спільну часткову власність ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що вона та її неповнолітня донька ОСОБА_4,09.04.2005р.н., були зареєстровані у трикімнатній квартирі АДРЕСА_1 (нині - проїзд Інститутський 12) як члени сімї наймача.

Наймачем даної квартири значився її батько - ОСОБА_5 Крім того, у цій квартирі зареєстровані та проживають: ОСОБА_6 її мати та сестра ОСОБА_7

Оскільки відповідачі чинили їй перешкоди у користуванні квартирою, не впускали до вказаного житла, не надавали ключі від вхідних дверей, то у липні 2011 року вона звернулася до суду з позовом про вселення, усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням та укладення окремого договору найму.

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 22.05.2015 року по справі №296/783/12-ц, залишеним в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.09.2015 року було скасовано рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 26.08.2014 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про вселення та надання ключів від вхідних дверей спірної квартири, ухвалено в цій частині нове рішення, яким вирішено вселити - ОСОБА_3 та її неповнолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у квартиру АДРЕСА_2, зобов'язавши ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 надати ОСОБА_3 ключі від вхідних дверей даної квартири. Рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 26.08.2014 року в частині визнання ОСОБА_3 разом із неповнолітньою дитиною ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_3 скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення - про відмову у задоволенні позову за безпідставністю.

Таким чином, вказаним вище судовим рішенням відновлено її право та право її неповнолітньої доньки на користування спірною квартирою.

Проте, користуючись тим, що рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 26.08.2014 року, яким було відмовлено їй в задоволенні позовних вимог, набрало законної сили, відповідачами 09.12.2014 року було знято її разом із неповнолітньою дочкою ОСОБА_4 з реєстраційного обліку, а спірну квартиру приватизовано.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло №63577 від 21.01.2015 року, виданого Відділом приватизації державного житлового фонду Житомирської міської ради, квартира №8 по проїзду Інститутському,12 у м.Житомирі була передана у приватну спільну часткову власність відповідачам по справі: ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 22.05.2015 року у справі №296/783/12-ц встановлено, що на час звернення позивача (ОСОБА_3М.) до суду, наймачем квартири АДРЕСА_4 був ОСОБА_5 Як члени сімї у спірній квартирі були зареєстровані його дружина ОСОБА_6, дочки: ОСОБА_7 та ОСОБА_3, а також малолітня онука ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 Квартира знаходиться у будинку державного житлового фонду.

Також у цьому ж рішенні зазначено, що вимоги ОСОБА_3 щодо виділення їй разом з неповнолітньою дочкою ОСОБА_4 в користування окремої кімнати та укладення окремого договору найму житлового приміщення задоволені бути не можуть, оскільки на час розгляду справи вказана квартира перебуває у спільній частковій власності ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 по 1/3 ідеальній частці кожному і їм видано свідоцтво про право власності на житло. Тому в цій частині судове рішення повинно бути залишено без змін.

Оскільки єдиною мотивацією суду у відмові задовольнити позовні вимоги щодо виділення їй та її доньці - ОСОБА_4 у користування окремої жилої кімнати площею 15,7 кв.м. та зобовязання КВЖРЕП№9 укласти окремий договір найму на зазначену кімнату було те, що спірна квартира вже перебуває у спільній частковій власності ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, то у червні 2015 року вона звернулась до Корольовського районного суду м.Житомира із позовом про визнання свідоцтва про право власності недійсним.

Відповідно до заочного рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 12.08.2015 року по справі № 296/6757/15-ц, яке було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області 09.12.2015 року, було задоволено позов та визнано недійсним свідоцтво про право власності на квартиру №8 по проїзду Інститутському, 12 в м.Житомирі, серія та номер 63577, видане 21.01.2015 року відділом приватизації державного житлового фонду Житомирської міської ради ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

Ухвалою Корольовського районного суду від 12 квітня 2018 року справу в частині виділення ОСОБА_3 та її дочці ОСОБА_4 в користування кімнати площею 15.7 кв.м., а відповідачам - кімнат площею 9,7 кв.м. та 13,2 кв.м. в спірній квартирі та зобовязання КВЖРЕП № 9 укласти з позивачем окремий договір найму кімнати площею 15,7 кв. м. залишено без розгляду за заявою позивача (а.с.183 т.1).

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 04 вересня 2018 року у задоволенні позову в даній справі відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове - про задоволення позовних вимог в частині оскарження розпорядження органу приватизації. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції в цій частині постановлене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи. Зокрема зазначає, що ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не врахував інтереси її неповнолітньої дочки ОСОБА_4, право якої на участь в приватизації спірного житла було порушене діями відповідачів. Адже станом на день здійснення приватизації квартири, вона також мала право на проживання у спірному приміщенні, яке було відновлено рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 22.05.2015 року у справі № 296/783/12-ц. Крім того, апелянт вважає, що за нею та її неповнолітньою дочкою збереглося право на приватизацію спірної квартири разом з іншими членами сімї ОСОБА_5, а тому приватизація спірного житла могла відбутися лише за її письмовою згодою, але квартира була приватизована відповідачами без згоди та участі апелянта, так і без участі її доньки, чим грубо порушені її законні права та інтереси. На думку апелянта, в оскаржуваному рішенні судом встановлено факт, щодо обставин які не були предметом розгляду в судових засіданнях. Зокрема факт повного використання ОСОБА_3 житлових чеків. Інформація щодо наявності або відсутності останніх не підтверджується та не спростовується жодними наявними у справі доказами, показами сторін та не витребовувалась судом під час розгляду справи.

В іншій частині вимог рішення суду в даній справі не оскаржується. Тому його законність апеляційним судом не перевіряється.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що задоволенню підлягає апеляційна скарга ОСОБА_3, подана в інтересах неповнолітньої доньки, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 та її донька, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, були зареєстровані у трикімнатній квартирі АДРЕСА_5 (нині - проїзд Інститутський 12) як члени сімї наймача.

Наймачем даної квартири значився батько позивача - ОСОБА_5 Крім того, у даній квартирі зареєстровані та проживають: ОСОБА_6 - мати позивача та її сестра - ОСОБА_7

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 22.05.2015 року у справі №296/783/12-ц, залишеним в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.09.2015 року, було частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_3 та скасовано рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 26.08.2014 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про вселення та надання ключів від вхідних дверей спірної квартири. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким вирішено вселити ОСОБА_3 та її доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у квартиру АДРЕСА_3, зобов'язавши ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 надати ОСОБА_3 ключі від вхідних дверей даної квартири. Рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 26.08.2014 року в частині визнання ОСОБА_3 разом із неповнолітньою дитиною ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_3 скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням за безпідставністю.

09.12.2014 року відповідачами було знято позивача разом із її неповнолітньою дочкою ОСОБА_4 з реєстраційного обліку, а спірну квартиру приватизовано.

Відповідно до свідоцтва про право власності, на житло №63577 від 21.01.2015 року, виданого Відділом приватизації державного житлового фонду Житомирської міської ради на підставі розпорядження Відділу приватизації державного житлового фонду Управління житлового господарства Житомирської міської ради №63577 від 21.01.2015 року, квартира №8 по проїзду Інститутському, 12 в м.Житомирі була передана у приватну спільну часткову власність відповідачам по справі: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

Згідно довідки, наданої КВЖРЕП №9 від 07.04.2015 року за №3/166 вбачається, що відбулась зміна назви вулиці та нумерація будинку, зокрема, вулицю Київське шосе, 127 перейменовано на Проїзд Інститутський, 12.

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 22.05.2015 року у справі №296/783/12-ц встановлено, що на час звернення позивача (ОСОБА_3М.) до суду, наймачем квартири АДРЕСА_6 був ОСОБА_5 Як члени сімї у спірній квартирі були зареєстровані його дружина ОСОБА_6, дочки: ОСОБА_7 та ОСОБА_3, а також малолітня онука ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1

Квартира на той час перебувала в будинку державного житлового фонду.

Заочним рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 12.08.2015 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, за участю третьої особи органу опіки та піклування Житомирської міської ради про визнання свідоцтва про право власності недійсним задоволено.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області 09.12.2015 року залишено без змін рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 12.08.2015 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.06.2017 року заочне рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 12.08.2015 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 09.12.2015 року скасовано, справу передано до суду першої інстанції на новий розгляд.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що приватизація спірної квартири відповідачами не порушує прав особисто позивачки.

При цьому судом враховано, що відповідно до ст. 3 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» - приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю. Аналогічну норму містить п.5 «Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 16.12.2009р. № 396.

Позивач скористалась своїм правом на приватизацію житла, згідно із ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», набувши у спільну сумісну власність квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_7, загальною площею 42,2 кв.м., що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 26.01.1994 року.

Відповідно до п.5 ст.5 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

Згідно п.20 Положення документом, що підтверджує невикористання громадянином житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідка з попередніх місць проживання (після 1992 року) щодо невикористання права на приватизацію державного житлового фонду.

За таких обставин, суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що позивач використала своє право на приватизацію державного житлового фонду в межах номінальної вартості житлового чеку та відповідно не має права на приватизацію спірної квартири.

Ці обставини додаткового доведення не потребують, оскільки факт використання права на приватизацію можна перевірити шляхом проведення простих математичних дій, а саме додаванням приватизованої позивачкою та її бабусею площі у спільній квартирі: 21+ (10+10)=41.

Разом з тим, помилковими є висновки суду в частині заперечення права неповнолітньої доньки позивачки на приватизацію.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку). Спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) державного житлового фонду, вирішуються судом.

Так, як вже зазначалося вище, право позивачки та її доньки на проживання у спірній квартирі відновлено рішенням апеляційного суду від 22 травня 2015 року.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст.82 ЦПК).

Із змісту зазначеного судового рішення вбачається, що неможливість проживання у спірній квартирі позивачки та її доньки обумовлена відсутністю у неї ключів від квартири та існуванням неприязних стосунків з батьками і сестрою (а.с.19 зворот).

Тобто, неможливість проживання у спірному жилому приміщенні мала місце всупереч волі позивачки та її дитини. Разом з тим, суд зазначає, що позивачка не втрачає інтересу до спірної квартири.

Відповідно до ст.18 Закону України «Про охорону дитинства»

держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Крім того, Законом України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» на Державу покладено обов»язок щодо запобігання безпритульності дітей.

Тобто, відмовляючи в позові в частині вимог в інтересах неповнолітньої дитини, суд позбавив неповнолітню ОСОБА_4 права на проживання у спірній квартирі, яка є єдиним для неї постійним житлом, та законного права на набуття у власність частки у спірній квартирі, що суперечить вимогам закону.

За наведених обставин та відповідно до п.3 ч.1 ст.376 ЦПК рішення суду в цій частині вимог підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову.

Крім того, пропорційно до розміру задоволених вимог підлягають відшкодуванню і понесені позивачкою судові витрати.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,376,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_4 задовільнити.

Скасувати рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 04 вересня 2018 року в частині вимог про скасування розпорядження про передачу квартири у приватну власність, ухваливши в цій частині вимог нове рішення.

Скасувати розпорядження Відділу приватизації державного житлового фонду Управління житлового господарства Житомирської міської ради №63577 від 21.01.2015 року про передачу квартири №8 по проїзду Інститутському, 12 у м.Житомирі у спільну часткову власність ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7.

Стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 по 137,6 грн. з кожного на користь ОСОБА_3 понесених судових витрат.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючи: Судді:

Повний текст постанови складений 10 січня 2019 року.