Провадження № 2/686/4641/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2019

12 грудня 2019 року

Хмельницький міськрайонний судХмельницької області

в складі: головуючого судді Чевилюк З.А.,

за участі секретаря Перун А.М.,

представника позивача: ОСОБА_1

відповідача: ОСОБА_2

представник відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Хмельницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання її такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 з підстав тривалої відсутності, відповідно до ст.ст.316,317, 319,321, 391,405 ЦК України. Перебувала з відповідачем у шлюбі. Шлюб за рішенням суду розірвано.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задоволити. Відповідач подала письмовий відзив на позов, де підтвердила, що вимушено залишила квартиру внаслідок домашнього насильства зі сторони позивача. Проживає в соціальному готелі. Іншого житла немає. Мали місце звернення до органів поліції. В судовому засіданні відповідач та її представник позов заперечили та просили відмовити у його задоволені.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 , яка є завідуючою соціальним готелем підтвердила, що відповідач немає наміру повертатись до квартири позивача, оскільки між ними склалась конфліктна ситуація. Зі слів відповідача знає, що відповідач вимушено залишила квартиру АДРЕСА_1 з вини позивача; 2-5 роки живе в готелі.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов підлягаючим задоволенню, виходячи з наступного.

Позивач є власником квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується оглянутими в судовому засіданні правовстановлюючими документами. Відповідач є колишньою дружиною позивача по справі.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 16.11.2017 року у справі №686/18849/17 шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 припинено.

Позивач самостійно несе витрати по утриманню жилого приміщення. Відповідач не приймає участі в утриманні квартири.

За ст.5 ЦПК особа, звертаючись до суду самостійно обирає спосіб захисту порушених прав. Суд, враховуючи позовні вимоги, може визначити у своєму рішенні спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушним.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Відповідно до ст.ст.71,72 Житлового кодексу України, в судовому порядку здійснюється визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад шість місяців.

Член сімї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.(ст.405 ЦКУ)

Судом з`ясовано, що відповідач тривалий період часу-понад рік не проживає за адресою АДРЕСА_3 , спільним побутом не пов`язана з позивачем.

Суду не представлено будь-яких доказів на підтвердження вини позивача у здійснені домашнього насилля по відношенню до відповідача по справі, притягнення позивача до відповідальності за вказані дії. Під час розгляду справи судом відповідач не подала зустрічного позову про вселення у вказане житло. Підтвердила, що немає наміру на сьогоднішній момент жити у вказаній квартирі, проте можливо в майбутньому буде мати такий намір.

Ніякої домовленості або ж договору стосовно того, що відповідач буде проживати в спірному житлі немає. Будь-яких заяв до ЖЕКу чи реєстраційної служби стосовно того, що відповідач не проживатиме в квартирі з поважних причин чи прохання закріпити за нею спірне житло також немає.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.10.2018 у справі № 490/12384/16-цзроблено висновок по застосуванню статей 71, 72 ЖК Української РСР, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

Відповідно до ст. 71 ЖК, за наймачем зберігається право на житлове приміщення при тимчасовій відсутності до шести місяців. Якщо термін більше, то таке право може зберігатися за наявності поважних причин.

Тимчасова відсутність і пов`язані з цим правові наслідки необхідно відокремлювати від постійної відсутності в жилому приміщенні в зв`язку з вибуттям наймача і членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті (ст. 107 ЖК).

Суд критично сприймає покази допитаного свідка, оскільки вона не була очевидцем подій, що мали наслідком переселення відповідача у соціальний готель. Всю інформацію щодо причин переселення, стосунків сторін, конфліктів між ними свідок отримала зі слів відповідача. Тому суд ставить під сумнів об`єктивність наданої інформації свідком та не бере її до уваги.

Враховуючи те, що відповідач не є членом сім`ї позивача, недоведення здійснення перешкод у користуванні квартирою, відсутність будь-яких витрат зі сторони відповідача щодо утримання квартири, відсутність відповідача за адресою квартири понад рік аргументи позивача щодо підставності позову, суд приходить до висновку про обґрунтованість позивачем пропорційності заявлених вимог аргументованій меті поданого позову. Підстави для відмови в задоволені позову про визнання відповідача таким, що втратила право користування житлом відсутні.

За таких обставин суд приходить до висновку про те, що право відповідача на користування квартирою підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень частини другої статті 406 ЦК України.

Керуючись ст.ст.319, 383,391, 405,406 ЦК України, ст.ст. 4,5, 12, 81, 141, 258, 259, 354 ЦПК України суд,

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_2 , що зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою АДРЕСА_3 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду, через суд першої інстанції, шляхом подачі в 30 денний строк з дня проголошення судового рішення апеляційної скарги .

Позивач: ОСОБА_4 , АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення 19 грудня 2019 року.

Суддя Хмельницького міськрайонного суду З.А.Чевилюк