РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2019 р. Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Губської Я.В.,

при секретарі Савицькій М.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнових збитків та моральної (немайнової) шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

07.08.2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно ухвали суду від 28.07.2017 року відкрито провадження після усунення недоліків позову та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 11.12.2017 року за клопотанням представника відповідача провадження у справі зупинено для проведення судово автотоварознавчої експертизи, матеріали даної справи направлені до ХНДІСЕ ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса.

20.02.2019 року до суду повернуті матеріали з повідомленням про неможливість проведення експертизи, у зв`язку з чим ухвалою суду від 01.03.2019 року було відновлено провадження по даній справі та призначено до судового засідання.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 20.05.2019 року було задоволено клопотання представника відповідача, справу постановлено направити до Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С.Бокаріуса для виконання судової автотоварознавчої експертизи згідно ухвали Київського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2017 року, провадження по даній справі зупинено.

22.10.2019 року вищевказану справу було повернуто до суду з висновками експертизи, у зв`язку з чим ухвалою суду від 23.10.2019 року було відновлено провадження по даній справі та призначено до судового засідання.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 06.05.2017 року о 16:50 год. ОСОБА_2 (далі - відповідач) керував належним йому автомобілем «MERCEDES BENZ», державний номер НОМЕР_1 , по вул. Ахсарова в м. Харків, неправильно обрав швидкісний режим та безпечну дистанцію, та скоїв зіткнення з належним ОСОБА_1 (далі - позивач) автомобілем NISSAN MICRA, державний номер НОМЕР_2 , яким керувала позивач, чим завдав позивачу значної матеріальної шкоди. Вина відповідача у скоєнні вказаної ДТП встановлена постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.07.2017 по справі № 638/8253/17, якою ОСОБА_2 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до висновку автотоварознавчої експертизи № 8536 від 13 червня 2017 року розмір матеріальної шкоди, завданої позивачу, як власнику автомобіля «NISSAN MICRA», державний номер НОМЕР_2 , складає 97 552 гривни 82 коп. Вартість проведеного експертного дослідження, яка сплачена позивачем, складає 2 019 гривень 60 копійок.

Окрім майнової шкоди, завданої пошкодженням автомобіля позивача, відповідач спричинив позивачу пошкодження здоров`я, на відновлення якого були понесені грошові витрати, які підтверджені розрахунковими документами (фіскальними чеками) на загальну суму 1 604 гривні 17 коп. Також, згідно з випискою з медичної карти стаціонарного хворого №11988 від 13.05.2017 року КЗОЗ «Харківська міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. Мещанінова», внаслідок скоєного відповідачем ДТП у позивача було діагностовано струс головного мозку, забита рана лобової області зліва, посттравматичний міозит м`язів шиї; остеохондроз шийного відділу хребта, протрузія диска С4-С5, корінцевий синдром.

Отже, внаслідок винних дій відповідача позивачу було завдано фізичного болю та страждань, ушкоджено його здоров`я, позивач був вимушений тиждень знаходитись на стаціонарному лікуванні в медичному закладі, а не перебувати вдома з сім`єю, маючи двох малолітніх дітей, та вести звичне життя.

Також відповідачем завдано невиправні ушкодження обличчю позивача, адже внаслідок хірургічного оброблення рани - накладення швів на розсічення шкіри, на обличчі позивача залишився шрам, який понівечив обличчя та природнім шляхом усунутий бути не може, що позивачу, як жінці, завдає ще більших страждань. Більше того, на момент вчинення відповідачем ДТП в автомобілі позивача знаходився її одинадцятирічний син, за якого позивач, як мати, несе особливу відповідальність та зазнала безмірних душевних страждань в момент ДТП через хвилювання за його життя. Окрім викладеного, завдання шкоди автомобілю позивача викликало значні душевні страждання у позивача, оскільки вплинуло на звичайний порядок її життя.

Внаслідок ДТП Позивач зазнала додаткових незручностей, адже щоденно до теперішнього часу вимушена вишукувати транспортні засоби для пересування у необхідному напрямку, прикладаючи додаткових зусиль задля організації свого життя та життя моєї сім`ї та нести додаткові грошові витрати на користування таксі. Окремо слід зазначити, що відповідач жодним чином самостійно навіть не намагався в добровільному порядку відшкодувати завдані позивачу збитки.

Більше того, на пропозицію позивача щодо відшкодування шкоди у позасудовому порядку відповідач відмовив в досить грубій формі, що свідчцть про його небажання в наступному здійснити таке відшкодування та відсутність навіть будь-якого жалю з приводу вчиненого ним ДТП. За таких обставин, завдану відповідачем моральну шкоду позивач оцінює у 50 000 грн., які вважає достатньою та належною компенсацією спричинених їй відповідачем страждань та незручностей.

Крім цього, з метою належного захисту законних прав та представництва інтересів з питань відшкодування шкоди, спричиненої відповідачем внаслідок ДТП позивач була змушена звертатися за отриманням правової допомоги до адвоката та нести додаткові грошові витрати на оплату такої правової допомоги.

В судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, представник позивача подав на адресу суду заяву, в якій просить розглядати справу за їх відсутності, заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, зазначав про їх недоведеність належними доказами.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності, допустимості та достовірності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що згідно постанови від 12.07.2017 Дзержинського районного суду м.Харкова по справі №638/8253/17, 06.05.2017 о 16:50 ОСОБА_2 керував автомобілем «MERCEDES BENZ», державний номер НОМЕР_1 , по вул. Ахсарова в м. Харків, неправильно обрав швидкісний режим та безпечну дистанцію, та скоїв зіткнення з належним ОСОБА_1 автомобілем NISSAN MICRA, державний номер НОМЕР_2 .

Факт ДТП підтверджено протоколом про адміністративне правопорушення від 25.05.2017 серія БР № НОМЕР_3 , схемою до протоколу огляду місця ДТП, поясненнями ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , висновком за результатами перевірки матеріалу ДТП ВП 14981 від 06.05.2017 року, довідкою Харківської міської клінічної лікарні швидкої та невідкладної медичної допомоги ім.. проф. О.І. Мещанінова від 12.05.2017 року про стан здоров`я ОСОБА_1 , протоколом огляду місця ДТП від 06.05.2017 року, фото таблицями.(а.с.8)

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Постановою Дзержинського районного суду м.Харкова від 12.07.2017 по справі №638/8253/17, що набрала законної сили, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, що призвело до ДТП 06.05.2017 року, призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 власником автомобілю NISSAN MICRA, державний номер НОМЕР_2 є ОСОБА_1 (а.с.9-10)

В результаті ДТП транспортний засіб NISSAN MICRA, державний номер НОМЕР_2 , отримав механічні пошкодження.

З висновку експерта за результатами судової авто товарознавчої експертизи №12532 від 17.09.2019 р., проведеної Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бакаріуса вбачається, що розмір матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля NISSAN MICRA, державний номер НОМЕР_2 в результаті ДТП (06..05.2017), складає 97552,82 грн. (а.с. 165-173).

Статтею 22 ЦК України передбачено що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, зокрема якщо особа зазнала втрати у зв`язку з пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до вимог ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою.

Відповідно до роз*яснень, які викладені в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованою суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року за № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати па увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, піддягає відшкодуванню з повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Як встановлено судом під час розгляду справи, шкода, яку просить позивач відшкодувати, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, а тому підлягає відшкодуванню за правилами ст.ст. 1187, 1188 ЦК України.

Вимогами ст. 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Цивільна-правова відповідальність власника автомобіля «MERCEDES BENZ», державний номер НОМЕР_1 , на момент ДТП була застрахована не була, доказів щодо наявності в нього дійсного на момент ДТП полісу загальнообов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу до суду не надано.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Під час розгляду справи встановлено та не оспорюється як позивачем, так і відповідачем, що провина в ДТП 06.05.2017 року відповідача ОСОБА_2 встановлена згідно постанови Дзержинського районного суду м.Харкова від 12.07.2017 по справі №638/8253/17 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Доводи позивача в цій частині є обґрунтованими та доведеними.

Вирішуючи питання щодо стягнення суми відшкодування згідно позовних вимог ОСОБА_1 суд приходить до висновку про наявність підстав для повного задоволення позовних вимог стосовно відшкодування шкоди, завданої її майну в розмірі 97552,82 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди за пошкодження автомобіля.

Відповідно до наданих до суду фіскальних чеків на придбання ліків від 08.05.2017, 09.05.2017, 10.05.2017, 11.05.2017, на суму в розмірі 1604,17 грн. (а..с. 12), суд приходить до висновку, що вказані ліки придбавалися під час перебування позивача в КЗОЗ ХМКЛНШМД ім..проф. О.І. Мещанінова внаслідок ДТП 06.05.2017.

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню в рахунок відшкодування витрат на лікування внаслідок ДТП документально підтверджені витрати на суму 1604,17 грн.

Щодо заявленої в позові ОСОБА_1 суми відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання. Одним із способів такого захисту є відшкодування моральної (немайнової) шкоди, що гарантується в першу чергу Конституцією України, а також Цивільним і Господарським кодексами і відповідними законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 23 ЦПК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Право фізичних та юридичних осіб на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої внаслідок порушення їхніх прав, свобод та законних інтересів, має конституційно-правову природу і зазначено в статтях 32,56,62,152 Конституції України.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 засади та сутність моральної шкоди розкриваються в Цивільному кодексі України, у етапі 23 якого встановлено, що на шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частина друга); моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (частини четверта, п`ята).

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади державної влади, орган влади Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок і джерела підвищеної небезпеки. (п. 1 ч.2 ст. 1167 ЦК України).

За приписами ч. 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, і підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до п.З Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про кодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Позивачем заявлена в позові моральна шкода, спричинена внаслідок ДТП, оцінюється на суму 50 000 грн., яка обґрунтовується завданими їй моральними чи фізичними стражданнями, у зв`язку із зміною звичного порядку життя, ушкодження обличчю, заподіяними їй незаконними діями ОСОБА_2 .

Виходячи з принципів розумності та доведеності, обґрунтованості вимог, суд частково задовольняє вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000 грн., вказуючи, що саме такий розмір відшкодування є достатнім для відшкодування моральної шкоди, завданої за обставин, вказаних позивачем.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідачів витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Стаття 59 Конституції гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.

КС зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч.2 ст.3, ст.59 Конституції покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги. Проте не всі галузеві закони, зокрема процесуальні кодекси, містять приписи, спрямовані на реалізацію такого права, що може призвести до обмеження чи звуження змісту та обсягу права кожного на правову допомогу.

Визначальним в цивільному судочинстві, за ст.2 ЦПК України, є принцип верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та встановлюють зміст і спрямованість діяльності держави, а тому при вирішенні справ суди повинні в першу чергу застосовувати саме принцип верховенства права.

Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставини кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю досліджувати змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих конвенцією.

При цьому склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Наведене також узгоджується з постановою Великої палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16.

Позивачем на підтвердження суми в обґрунтування вимог про стягнення витрат на оплату правової допомоги належних доказів до суду не надано, відомості про вартість послуг щодо участі адвоката у судових засіданнях фактично представником не подано, таким чином дана позовна вимога задоволенню не підлягає.

Виходячи з принципів розумності та доведеності, обґрунтованості вимог, суд частково задовольняє документально підтверджені вимоги позову, враховуючи, що належних та допустимих доказів на спростування доводів позивача відповідачем до суду не надано.

Відповідно до вимог п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову, судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А тому з відповідача підлягає стягненню понесені витрати позивачем по оплаті судового збору у розмірі 1091,56 грн.

Керуючись ст.ст.4-13, 76-89, 258-273, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 623-625, 1188, 1191, Цивільного кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнових збитків та моральної (немайнової) шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 97552,82 грн. (дев`яносто сім тисяч пятсот п`ятдесят дві гривні, 82 коп.) в рахунок відшкодування матеріальної шкоди за пошкодження автомобіля.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 1604,17 грн. (одна тисяча шістсот чотири гривні, 17 коп.) в рахунок відшкодування витрат на лікування внаслідок ДТП.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 10000,00 грн. (десять тисяч гривень, 00 коп.) в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 1091,56 грн. (одна тисяча дев`яносто одна гривня, 56 коп.) в рахунок відшкодування судових витрат.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

На рішення суду першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Харківського апеляційного суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення, а у випадку проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк для апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до вимог п.15 Перехідних положень ЦПК України (в ред. з 15.12.2017 року) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_2 .

Суддя : Я.В. Губська