Постанова

Іменем України

23 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 234/13060/16-ц

провадження № 61-35463св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Публічне акціонерне товариство «Фідобанк», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 12 грудня 2017 року у складі судді Лутай А. М. та постанову Апеляційного суду Донецької області від 22 березня 2018 року у складі колегії суддів: Санікової О. С., Будулуци М. С., Канурної О. Д.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог, заперечень на позов і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який уточнив у процесі розгляду справи, до Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» (далі - ПАТ «Фідобанк»), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про захист прав споживачів, стягнення внесеної суми депозиту, процентів по ньому та штрафних санкцій, посилаючись на те, що 22 серпня 2014 року між уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в Публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Промекономбанк» (далі - ПАТ «КБ «Промекономбанк») та ПАТ «Фідобанк» було укладено договір про передачу частини активів та зобов`язань ПАТ «КБ «Промекономбанк», за умовами якого ПАТ «Фідобанк» набув усіх прав та обов`язків боржника перед вкладниками ПАТ «КБ «Промекономбанк» в межах 200 000 грн. 18 вересня 2014 року між ним та ПАТ «Фідобанк» було укладено договір№ 203729-840/2014 на розміщення депозиту «Щаслива сімка» і відкриття банківського (поточного) рахунку № НОМЕР_1 з базовою процентною ставкою 7% річних і 5% додатково до базової ставки у разі продовження на 10-й, 20-й, 30-й, 40-й, 50-й раз з конвертацією. Фондом гарантування вкладів фізичних осіб на зазначений депозитний рахунок було перераховано 17 049,57 доларів США як гарантовану суму вкладу після ліквідації ПАТ «КБ «Промекономбанк». 30 травня 2016 року він звернувся до ПАТ «Фідобанк» із заявою про закриття депозитного рахунку, повернення вкладу з усіма нарахованими відсотками та надання виписки за рахунком, однак заява була залишена без задоволення. Він не мав можливості отримати свій вклад у зв`язку з перебуванням в зоні проведення антитерористичної операції, а найближче відділення ПАТ «Фідобанк» знаходилося в місті Харкові, і Національним банком України було введено обмеження на видачу коштів в еквіваленті 15 000 грн. 19 липня 2016 року було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Фідобанк» і Фонд гарантування вкладів фізичних осіб виплатив йому кошти в розмірі 200 000 грн, що відповідає 7 911,56 доларам США, після чого залишок заборгованості за вкладом та нарахованими відсотками за період з 18 вересня 2014 року по 19 липня 2016 року становить 11 475,90 доларів США. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на свою користь суму неповернутого банківського вкладу з нарахованими відсотками в розмірі 11 475,90 доларів США та три проценти річних від простроченої суми - 126,03 доларів США, а всього - 11 601,93 доларів США.

В запереченні на позовну заяву ПАТ «Фідобанк» зазначило, що правові засади та порядок здійснення тимчасової адміністрації банку, а також спеціальний порядок задоволення вимог кредиторів після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку передбачені Законом України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-VI). Позивач звернувся до нього із заявою про повернення вкладу 30 травня 2016 року, коли вже було розпочато процедуру виведення ПАТ «Фідобанк» з ринку шляхом запровадженням в ньому тимчасової адміністрації, а з 20 липня 2016 року було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Фідобанк». Після запровадження в банку тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку в судовому порядку та шляхом примусового стягнення коштів. 05 серпня 2016 року ОСОБА_1 виплачено суму граничного розміру відшкодування коштів за вкладами - 200 000 грн, тому позові вимоги не підлягають задоволенню.

В запереченні на позовну заяву Фонд гарантування вкладів фізичних осіб просив відмовити в задоволенні позовних вимог з тих самих підстав, що й ПАТ «Фідобанк», а також зазначив, що він є спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, тому спори, що виникають в таких правовідносинах, є публічно-правовими та підлягають розгляду в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України. Відповідно до вимог Закону № 4452-VI виконавча дирекція Фонду затвердила загальний реєстр вкладників ПАТ «Фідобанк», куди був включений і позивач. На підставі вказаного реєстру вкладників ОСОБА_1 виплачено суму відшкодування за вкладами в розмірі, визначеному уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Фідобанк». Таким чином, він виконав свої зобов`язання перед позивачем.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 12 грудня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що на момент звернення ОСОБА_1 до банку із заявою про повернення вкладу (30 травня 2016 року) Фонд гарантування вкладів фізичних осіб вже запровадив тимчасову адміністрацію та розпочав процедуру виведення ПАТ «Фідобанк» з ринку, що унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, ніж це передбачено Законом № 4452-VI, який є спеціальним законом, що регулює спірні правовідносини. 05 серпня 2016 року позивач отримав гарантовану суму відшкодування за вкладом в розмірі 200 000 грн, тому підстави для задоволення позову відсутні.

Постановою Апеляційного суду Донецької області від 22 березня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 12 грудня 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги.

У квітні 2017 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Краматорського міського суду Донецької області від 12 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Донецької області від 22 березня 2018 року і ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суди неповно з`ясували обставини справи і не звернули уваги на умови укладеного між ПАТ «КБ «Промекономбанк» та ПАТ «Фідобанк» договору від 22 серпня 2014 року № 1 про передачу частини активів та зобов`язань ПАТ «КБ «Промекономбанк», за яким ПАТ «Фідобанк» набув усіх прав та обов`язків боржника перед вкладниками ПАТ «КБ «Промекономбанк». Незважаючи на умови зазначеного договору Фонд гарантування вкладів фізичних осіб лише частково сплатив йому гарантовану суму відшкодування. Крім цього, суди не застосували висновків Верховного Суду України щодо неконституційності Закону № 4452-VI, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), норми Конституції України та статті 15, 16, 391, 530, 610, 612, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 19 червня 2018 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали з Краматорського міського суду Донецької області.

10 липня 2018 року справа № 234/13060/16-ц надійшла до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 22 серпня 2014 року між ПАТ «КБ «Промекономбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та ПАТ «Фідобанк» було укладено Договір № 1 про передачу активів і зобов`язань неплатоспроможного банку ПАТ «КБ «Промекономбанк», за умовами якого ПАТ «КБ «Промекономбанк» передав, а ПАТ «Фідобанк» прийняв на себе зобов`язання щодо повернення грошових коштів і сплати процентів за договорами банківського рахунку/вкладу, укладеними неплатоспроможним банком.

18 вересня 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Фідобанк» було укладено договір № 203729-840/2014 на розміщення депозиту «Щаслива сімка» і відкриття банківського (поточного) рахунку № НОМЕР_1 з базовою процентною ставкою 7% річних і 5% додатково до базової ставки у разі продовження на 10-й, 20-й, 30-й, 40-й, 50-й раз з конвертацією.В межаж реалізації процедури виведення неплатоспроможного ПАТ «КБ «Промекономбанк» з ринку на вищевказаний рахунок в ПАТ «Фідобанк» було перераховано грошову суму в розмірі 17 049,57 доларів США. Строк залучення депозиту складав 7 днів з дня відкриття депозитного рахунку.

30 травня 2016 року ОСОБА_1 направив ПАТ «Фідобанк» письмову заяву про закриття депозитного рахунку та видачу йому суми вкладу з усіма нарахованими відсотками.

На підставі рішення Правління Національного банку України від 20 травня 2016 року № 8 «Про віднесення ПАТ «Фідобанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцію Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було видано наказ від 20 травня 2016 року № 184 «Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Фідобанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку», згідно з яким розпочато процедуру виведення ПАТ «Фідобанк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на один місяць з 20 травня 2016 року до 19 червня 2016 року включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «Фідобанк».

18 липня 2016 року Правлінням Національного банку України прийнято рішення № 142-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Фідобанк», на підставі якого виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 19 липня 2016 року № 1265 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Фідобанк» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Фідобанк», призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Фідобанк» Коваленку О. В. на два роки з 20 липня 2016 року до 19 липня 2018 року включно.

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з частинами першою, другою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу на вимогу банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Умова договору банківського вкладу на вимогу про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Разом з тим згідно з частиною першою статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Банк не має права встановлювати заборону на встановлення обтяження, але може встановлювати розумну винагороду.

Тобто випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, які знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені у спеціальному законі.

Процедура виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом № 4452-VI, який є спеціальним законом, що регулює спірні правовідносини.

Згідно з пунктами 6, 16 частини першої статті 2 Закону № 4452-VI ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства; тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Отже, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, в якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону № 4452-VIє спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Виконання зобов`язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов`язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам у строк, встановлений цим Законом. Гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 36 Закону № 4452-VIврегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Згідно з частиною п`ятою статті 36 Закону № 4452-VI під час тимчасової адміністрації не здійснюється: 1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; 2) примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку); 3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), а також зобов`язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань банку; 4) зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов`язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), поєднанням боржника і кредитора в одній особі; 5) нарахування відсотків за зобов`язаннями банку перед вкладниками та кредиторами.

У пункті 1 частини шостої статті 36 Закону № 4452-VI передбачено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п`ятої цієї статті, не поширюється на зобов`язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 46 Закону № 4452-VIз дня початку процедури ліквідації банку банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси

Якщо на момент ухвалення рішення судом першої інстанції у банку вже було введено тимчасову адміністрацію, це унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, ніж це передбачено Законом № 4452-VI.

Зазначений правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постановах від 20 січня 2015 року у справі № 6-2001цс15, від 13 червня 2016 року у справі № 6-1123цс16, від 12 квітня 2017 року у справі № 6-350цс17. Вказаний правовий висновок є незмінним і правових підстав для відступлення від нього Верховний Суд не знаходить.

05 серпня 2016 року ОСОБА_1 отримав гарантовану суму вкладу у розмірі 200 000 грн, що підтверджується випискою по рахунку і не заперечується позивачем.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

Встановивши, що на момент звернення до суду з цим позовом в ПАТ «Фідобанк» вже було введено тимчасову адміністрацію, а також те, що на час розгляду справи ОСОБА_1 вже отримав гарантовану суму вкладу разом з процентами, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки вказані обставини унеможливлюють стягнення коштів з банку у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом № 4452-VI, в тому числі - нарахованих до введення такої адміністрації сум за невиконання грошового зобов`язання.

Доводи касаційної скарги про те, що суди не звернули уваги на умови укладеного між ПАТ «КБ «Промекономбанк» та ПАТ «Фідобанк» договору від 22 серпня 2014 року № 1 про передачу частини активів та зобов`язань ПАТ «КБ «Промекономбанк», не заслуговують на увагу, оскільки у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону № 4452-VI є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Відповідно до частини п`ятої статті 45 Закону № 4452-VI протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку.

Задоволення вимог окремих кредиторів поза межами процедури ліквідації банку порушує в цілому баланс інтересів кредиторів банку та не узгоджується з положеннями Закону № 4452-VI, якими передбачено, що під час ліквідаційної процедури неплатоспроможного банку визначається загальна сума його заборгованості перед кредиторами (пасив), формується ліквідаційна маса банку (актив) та здійснюється її реалізація з подальшим спрямуванням коштів, одержаних від продажу майна банку, на погашення акцептованих (визнаних) вимог кредиторів у порядку черговості відповідно до статті 52 цього Закону.

Аргументи касаційної скарги про те, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб лише частково сплатив йому гарантовану суму відшкодування, є безпідставними, оскільки судами встановлено, що позивач отримав гарантовану суму вкладу разом з процентами у розмірі, передбаченому частиною першою статті 26 Закону № 4452-VI.

Посилання заявника на порушення його прав як власника, що гарантовано статтею 41 Конституцією України, статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод безпідставне, так як гарантована державою сума вкладу йому повернута, а решта підлягає поверненню в межах ліквідаційної процедури, що передбачена Законом № 4452-VI.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення місцевого суду, та статтями 89, 367, 368 ЦПК України, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанцій стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Згідно з частиною третьою статті 401 та частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 12 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Донецької області від 22 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

С. О. Карпенко

М. Ю. Тітов