ПОСТАНОВА

Іменем України

31 січня 2019 року м. Кропивницький

справа № 405/9706/14-ц

провадження № 22-ц/4809/28/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді Суровицької Л. В.,

суддів Письменного О. А., Черненка В. В.

секретар Лазаренко-Шаповалова В. В.,

учасники справи :

позивач - Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк», в особі Кіровоградської обласної дирекції АБ «Укргазбанк»,

представник позивача за довіреністю - ОСОБА_1,

відповідачі - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_4,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12 березня 2018 року у складі судді Шевченко І.М. у справі за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Кіровоградської обласної дирекції АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2014 року Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Кіровоградської обласної дирекції АБ «Укргазбанк» (далі - Банк), звернулось в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову Банк зазначав,що 23 травня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством акціонерним банком «Укргазбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укргазбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 05-101209308-Ф. За умовами цього кредитного договору та додаткових угод до нього, банк надав позичальнику кредит в сумі 50 000,00 доларів США на строк з 23 травня 2008 року по 22 травня 2028 року, або по день, визначений у пункті 3.3.11 цього договору, із сплатою процентів за користування кредитом 13,8 % річних. В забезпечення виконання зобов?язань за вказаним договором 23 травня 2008 року між Банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки № 05-101209308-Ф, а також укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки без оформлення заставної, реєстровий номер 4334, за умовами якого банку в іпотеку передано нерухоме майно - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, належну на праві власності ОСОБА_3 на підставі договору купівлі - продажу від 11 жовтня 2002 року. Позичальник ОСОБА_2 свої зобов'язання за кредитним договором щодо сплати процентів, суми кредиту належним чином не виконував, погашення кредиту здійснювалось із порушенням встановленого кредитним договором графіку, внаслідок чого виникла прострочена заборгованість.

Крім того, 09 листопада 2012 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» було укладено договір добровільного страхування іпотечного майна на період з 10 листопада 2012 року по 09 листопада 2013 року. В порушення умов договору після 09 листопада 2013 року, відповідач не уклав договір страхування іпотечного майна на наступний термін. Пунктом 4.2. договору іпотеки за невиконання чи неналежне (в тому числі, невчасне) виконання п.п, 3.3.1-3.3.13 даного договору позичальник сплачує на користь іпотекодержателя штраф у розмірі 5 відсотків від заставної вартості предмета іпотеки згідно п.2.3. дійсного договору. Оскільки вартість предмета застави становить 352 000,00 грн., то 5% від цієї суми становить 17 600, 00 грн.. З урахуванням уточнень до позовної заяви, Банк просив суд стягнути солідарно з відповідачів на його корить заборгованість, яка виникла станом на 03 вересня 2014 року: заборгованість за кредитом в розмірі 37 285,08 доларів США та 24 908,00 гривень, яка складається: заборгованість за кредитом - 34 375,25 доларів США, заборгованість за процентами - 453,29 доларів США, прострочена заборгованість за кредитом - 831,08 доларів США, прострочена заборгованість за процентами - 1 625,46 доларів США, пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 2 240,74 грн., пеня за несвоєчасне погашення процентів - 5 067,26 грн., штраф за невиконання умов договору іпотеки -17 600,00 грн. (т. 1 а.с. 1-3, 135-136).

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12 березня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з відповідачів на користь Банку заборгованість за кредитним договором від 23 травня 2008 року в сумі 37 285,08 доларів США та 17 600 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з відповідачів на користь Банку судові витрати по справі в сумі 1 827 грн. з кожного.

Суд дійшов висновку, що позивачем доведено видачу ОСОБА_2 кредиту в сумі 50 000 доларів США, неналежне виконання позичальником зобов?язань за кредитним договором підтверджено нарахуванням Банком заборгованості за кредитом та процентами відповідно до умов кредитного договору. Позовні вимоги Банку про стягнення пені за несвоєчасне погашення кредиту - 2 240,74 грн., пені за несвоєчасне погашення процентів - 5 067,26 грн. суд вважав такими, що задоволенню не підлягають через необґрунтованість нарахування та недоведеність їх розміру позивачем (т. 2 а.с. 229-234).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції з підстав порушення норм матеріального і процесуального та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Зазначає, що між ним та Банком було укладено кредитний договір на суму 50 000 дол.США, в забезпечення умов кредитного договору були укладені договори іпотеки, поруки, добровільного страхування. Вказує, що в день видачі кредиту отримав лише 30 000 доларів США, а залишок в сумі 20000 дол. США Банк йому не надав. Додаткова угода до договору кредиту № 1 підписана не ним, а з наслідуванням його підпису, що підтверджується висновком експерта. Висновками судово-економічних експертиз встановлено, що розрахунок пені наданий Банком не відповідає ст. 3 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань». Крім того, Банком не було надано суду оригіналів документів, які підтверджують факт перерахування на його поточний рахунок коштів в сумі 50 000 дол. США та зняття їх з рахунку. Судом безпідставно взято до уваги копії виписок позивача щодо перерахування коштів в розмірі 50 000 дол. США з позичкового рахунку на його поточний рахунок, відповідно до якої він нібито просив позивача надати йому 50 000 дол. США ( т. 2 а.с. 242-244).

Відповідачем ОСОБА_3 рішення суду в апеляційному порядку не оскаржується.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін. Зазначає, що апеляційна скарга є безпідставною та необґрунтованою, доводи апеляційної скарги спростовуються наявними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав належну оцінку (т.3 а.с.6-8).

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 24 квітня 2018 року апеляційне провадження відкрито, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи на 31 травня 2018 року (т. 2 а.с. 247,251). Розгляд справи відкладено на 22 червня 2018 року у зв'язку з відпусткою судді. 22 червня 2018 року у справі оголошено перерву до 04 липня 2018 року. 04 липня 2018 року оголошено перерву до 06 липня 2018 року. 06 липня 2018 року оголошено перерву до 09 липня 2018 року у зв'язку з поданням клопотанням про призначення експертизи.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 22 червня 2018 року продовжено строк розгляд у апеляційної скарги на п'ятнадцять днів (т. 3 а.с. 26).

09 липня 2018 року представником позивача ОСОБА_1 подано до суду клопотання про відвід колегії суддів. Ухвалою Апеляційного суду від 09 липня 2018 року визнано відвід необгрунтованим. Провадження у справі зупинено на час вирішення питання про відвід суддям. (т. 3 а.с. 53-53, 57-61).

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 11 липня 2018 року поновлено провадження у справі, розгляд справи призначено на 13 липня 2018 року (т. 3 а.с. 68)

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 13 липня 2018 року у справі призначено судову почеркознавчу та технічну експертизу, проведення якої доручено Кропивницькому відділенню Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. На час проведення експертизи провадження у справі зупинено (т. 3 а.с. 89-95).

У зв'язку з ліквідацією Апеляційного суду Кіровоградської області справу передано до утвореного Кропивницького апеляційного суду, 05 жовтня 2018 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи визначено суддю-доповідача (т.3, а.с. 118 ), а 12 грудня 2018 року склад колегії суддів для розгляду справи (т.3, а.с. 131).

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 12 грудня 2018 року призначено судове засідання для вирішення питання про поновлення провадження та розгляду справи по суті на 09 січня 2019 року (т. 3, а.с. 132 ), 09 січня 2019 року провадження у справі поновлено. 09 січня 2019 року за клопотанням представника позивача у справі оголошено перерву до 16 січня 2019 року (т.3,а.с.160). За клопотанням представника позивача з причини його хвороби продовжено перерву і призначено судове засідання на 31 січня 2019 року (т.3,а.с,168,169).

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_2 та його представник підтримали доводи апеляційної скарги, а представник позивача заперечив проти цих доводів та просив рішення суду залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_3, повідомлена належним чином про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не прибула, про причини неявки суд не повідомила , заяв та клопотань не надала.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України її неявка не перешкоджає розглядові справи.

Колегія суддів перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч.1 ст.631 ЦК України).

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 23 травня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством акціонерним банком «Укргазбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк», та відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 05-101209308-Ф, за умовами якого, банк надав позичальнику кредит в сумі 50 000,00 доларів США на строк з 23 травня 2008 року по 22 травня 2028 року, або кредит має бути повернутий в день визначений п. 3.3.11 цього договору, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13,8 % річних.

16 лютого 2009 року між Банком та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, в якій кредитний договір, зокрема доповнено підпунктом 3.1.13: отримані від позичальника кошти направляти в першу чергу для плати простроченої суми комісійних платежів, потім простроченої заборгованості по процентах та кредит, потім - простроченої заборгованості по кредиту, потім - строкової заборгованості по нарахованим комісіям, потім строкової заборгованості по процентах за кредит. Сума, що залишилася, направляється для погашення строкової заборгованості по кредиту (т.1,а.с.13). 05 березня 2009 року між Банком та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду № 2 щодо внесення зміни до п.3.2.2. про право Банку на договірне списання грошових коштів на користь Банку з поточних рахунків позичальника і національній та в іноземній валютах (т.1,а.с.14).

В забезпечення виконання зобов?язань за кредитним договором між Банком та ОСОБА_3, як поручителем, ОСОБА_2, як позичальником, 23 травня 2008 року укладено договір поруки № 05-101209308-Ф, за умовами якого поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за порушення виконання зобов?язань по кредитному договору - за сплату кредиту, процентів за користування кредитом, неустойки( т.1,а.с.15-16).

Також в забезпечення виконання зобов?зань за кредитним договором 23 травня 2008 року між Банком та ОСОБА_3 укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки, згідно якого ОСОБА_3 передала в іпотеку Банку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_2 (т.1,ас.с17-21).

У зв?язку з тим, що позичальник належним чином умови кредитного договору не виконував не дотримувався строку повернення коштів, Банк визначив суму заборгованості станом на 03 вересня 2014 року , яка становить: заборгованість за кредитом в розмірі 37 285,08 доларів США та 24 908,00 гривень, яка складається: заборгованість за кредитом - 34 375,25 доларів США, заборгованість за процентами - 453,29 доларів США, прострочена заборгованість за кредитом - 831,08 доларів США, прострочена заборгованість за процентами - 1 625,46 доларів США, пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 2 240,74 грн., пеня за несвоєчасне погашення процентів - 5 067,26 грн., штраф за невиконання умов договору іпотеки -17 600,00 грн..

З розрахунку заборгованості, наданого Банком та пояснень відповідача ОСОБА_2 встановлено, що з травня 2014 року він кошти на погашення кредиту взагалі не вносить.

Відповідно до умов кредитного договору та договору поруки Банк направив рекомендованим повідомленням позичальнику та його поручителю претензію від 18 липня 2014 року щодо погашення суми заборгованості у строк 10 днів, скориставшись передбаченим умовами договору правом на дострокове повернення кредиту у повному обсязі, яку відповідачі отримали під розписку - ОСОБА_2 26 серпня 2014 року, а ОСОБА_3 - 24 серпня 2014 року (т.1 а.с.24,25,27).

Відповідачі у десятиденний строк з дня отримання претензії вимоги Банку щодо дострокового повернення коштів не виконали. 23 жовтня 2014 року Банк звернувся в суд з позовом до відповідачів про стягнення з них солідарно заборгованості за кредитом.

Заперечуючи проти позову, відповідач ОСОБА_2 посилався на те, що додаткову угоду № 1 з Банком не укладав, особисто її не підписував. Відповідач ОСОБА_3 вказувала на те, що додатковою угодою № 1 змінено черговість погашення простроченої заборгованості, чим збільшена її відповідальність, згоду на укладення додаткової угоди № 1 вона не надавала. Пізніше відповідач ОСОБА_2 та його представник заявили про те, що в порушення умов кредитного договору Банк не видав відповідачу кредит в сумі 50 000 доларів США. Видав 30 000 доларів США і вказана сума з урахуванням процентів вже повернута позичальником Банку. Зазначали, що розрахунок Банку є безпідставним, невірним.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позичкодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі визначені родовими ознаками, а позичальник зобов?язується повернути позичкодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того є роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Пунктом 3.1.1 кредитного договору передбачено, що Банк зобов?язується відкрити позичальнику позичковий рахунок та видати позичальнику кредит в сумі 50 000 доларів США з позичкового рахунка, шляхом перерахування на поточний рахунок позичальника, відкритий в Кіровоградській філії ВАТ АТ «Укргазбанк». Надання кредиту здійснюється в день укладання цього договору 23 травня 2008 року (т.1,а.с.9).

За клопотанням відповідача ОСОБА_2 та його представника судом першої інстанції була призначена судова почеркознавча експертиза підпису в додатковій угоді № 1 до кредитного договору (т.1,а.с.90).

Згідно висновку експерта № 417 від 03 квітня 2014 року судової почеркознавчої експертизи підпис від імені ОСОБА_2 у додатковій угоді № 1 від 16 лютого 2009 року до кредитного договору від 23 травня 2008 року виконаний не ОСОБА_2, а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_2 (т.1 а.с.105-107).

Також за клопотанням відповідача ОСОБА_2 судом першої інстанції призначалась судова економічна експертиза, на вирішення якої були поставлені питання чи відповідає наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості позичальника по процентах, по сплаті процентів та погашення основної суми боргу перед банком, умовам укладеного між Банком та ОСОБА_2 кредитного договору та розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту за цим кредитним договором і за умови, що додаткова угода № 1 від 16 лютого 2009 року не укладалась з відповідачем ОСОБА_2.(т.1,а.с.22-213).

Згідно висновку експерта № 840,841 судово-економічної експертизи від 30 грудня 2016 року експертом досліджені розрахунок заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором, кредитний договір від 23 травня 2008 року, додаткова угода № 1 від 16 лютого 2009 року, договір поруки, іпотечний договір, претензії направлені Банком відповідачам, Статут Банку, графік платежів по кредитному договору, а також Положення про кредитування, виписка по особовому рахунку ОСОБА_2, розрахунок заборгованості по кредитному договору з урахуванням додаткової угоди № 1 від 16 лютого 2009 року, розрахунок заборгованості по кредитному договору без урахування додаткової угоди № 1 від 16 лютого 2009 року, квитанції, платіжні доручення на погашення кредиту.

Експертом зазначено, що дослідження проводилось методом документальної перевірки та співставлення, способами: перевірки первинних документів та записів по формі; арифметичної перевірки документів; перевірки даних розрахунку заборгованості, проведеного Банком умовам кредитного договору; співставлення даних розрахунку заборгованості, проведеного Банком, з первинними документами на оплату кредитних коштів. Проведеним дослідженням наданих документів встановлено, що наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості ОСОБА_2 по сплаті проценті та погашення основної суми боргу перед Банком відповідає умовам, укладеного між Банком та ОСОБА_2 кредитного договору від 23 травня 2008 року та розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту за цим кредитним договором і за умови, що додаткова угода № 1 від 16 лютого 2009 року з відповідачем не укладалась.

Експертом зазначено, що проведеним співставленням первинних банківських документів з даними виписки по особовому рахунку та розрахунку заборгованості несвоєчасного зарахування коштів не встановлено. Кошти зараховували лише на погашення суми заборгованості по процентах та кредиту відповідно до умов п.п.3.3.38 кредитного договору(т.2,а.с.52-59).

Вказаним висновком спростовуються доводи відповідача та його представника щодо неправильності розрахунку заборгованості, відсутності боргу перед Банком по кредитному договору та спростовуються доводи про видачу кредиту у меншому розмірі, ніж передбачено умовами договору.

В матеріалах кредитної справи ОСОБА_2, вилученої на підставі протоколу тимчасового вилучення майна від 01 липня 205 року в межах кримінального провадження за заявою ОСОБА_2, містяться заяви ОСОБА_2 від 23 травня 2008 року: з проханням перерахувати 23 травня 2008 року з позичкового рахунку на його поточний рахунок кредитні кошти в сумі 50 000 доларів США згідно кредитного договору № 05-101209308-Ф від 23 травня 2008 року (т.2,а.с.168), яка завірена під час вилучення представником Банку 01 липня 2015 року та надана слідчим на вимогу суду; заява щодо перерахування з позичкового рахунку на його поточний рахунок коштів в сумі 30 000 доларів США згідно кредитного договору від 23 травня 2008 року, завірена слідчим (т.2,а.с.158,198).

Проте, факт отримання відповідачем кредиту в сумі 50 000 доларів США підтверджується наданими банком оригіналами виписки по позичковому рахунку ОСОБА_2 НОМЕР_1 за період з 23 травня 2008 року по 06 квітня 2016 року та виписки по поточному рахунку позичальника за період з 23 травня 2008 року по 06 квітня 2016 року (т.2,а.с.122-132); заявою ОСОБА_2 від 23 травня 2008 року, згідно якої він просив перерахувати 23 травня 2008 року з його позичкового рахунку НОМЕР_1 на його поточний рахунок НОМЕР_1 кредитні кошти в сумі 50 000 доларів США, згідно кредитного договору № 05-101209308-0 від 23 травня 2008 року, яка завірена представником банку при вилученні кредитної справи слідчим; умовами кредитного договору про надання кредиту в сумі 50 000 доларів США, умовами договору поруки, іпотечного договору, за якими забезпечується зобов?язання позичальника на суму 50 000 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом та іншими платежами.

Вказані особові рахунки відповідно до п.5.4. Положення № 254 про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою правління національного банку України від 30 грудня 1998 року № 566 (зі змінами та доповненнями) є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі здійснюється отримання інформації на паперовому носії. Пунком 5.1 глави 5 Положення визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа.

Відповідно до умов пункту 3.1.1 кредитного договору зобов?язання Банку щодо видачі кредиту закінчується фактичним перерахуванням кредиту з позичкового рахунку на поточний рахунок позичальника.

Також факт отримання позичальником кредиту в сумі 50 000 доларів США підтверджується копією платіжного доручення про видачу готівкових коштів з поточного рахунку ОСОБА_2 від 23 травня 2008 року, підпис про отримання в якому відповідачем не заперечується (т.2,а.с.169).

Доводи відповідача та його представника про те, що вказана копія платіжного доручення від 23 травня 2008 року на видачу готівки не є належним та допустимим доказом, є безпідставними. Вказана копія в установленому порядку завірена Банком, в ній містяться дані про виконавця операції, зміст операції та наявні всі необхідні реквізити первинного бухгалтерського документа.

Крім того, суд зауважує, що оцінка доказів здійснюється на підставі сукупності доказів, що наявні у справі. Сукупністю цих доказів підтверджуються доводи позивача про виконання ним зобов?язання щодо видачі відповідачу кредиту в сумі 50 000 доларів США та отримання вказаної суми позичальником та спростовуються доводи відповідача і його представника про отримання коштів у меншій сумі.

Доводи відповідача та його представника спростовуються висновком № 840,841 судово-економічної експертизи від 30 грудня 2016 року проведеної за їх клопотанням, яким підтверджено видача кредиту в сумі 50 000 доларів США відповідно до умов кредитного договору та правильність розрахунку заборгованості, здійсненого саме з цієї суми кредиту. Наданий відповідачем та його представником висновок експертного дослідження за результатами проведення економічного експертного дослідження від 02 липня 2018 року, в якому розрахунок з погашення кредитних коштів експертом проведено з вихідних даних, наданих відповідачем щодо видачі кредиту в сумі 30 000 доларів США, суд не може прийняти до уваги як належний доказ, оскільки дослідження виконано як умовний розрахунок без первинних документів щодо видачі кредиту, з урахуванням лише первинних документів, наданих відповідачем на підтвердження повернення кредитних коштів, які вже були враховані експертом при проведенні судової економічної експертизи (т.3,а.с.153-158).

Вказаний висновок експертного дослідження не спростовує доводи Банку про наявність заборгованості позивача за кредитним договором.

Доводи апеляційної скарги відповідача проте, що суд безпідставно стягнув з нього 17 600 грн. штрафу в розмірі 5 % від заставної вартості предмета іпотеки за невиконання ним, як позичальником обов?язків щодо страхування предмета іпотеки, оскільки іпотечний договір від 23 травня 2008 року був укладений між Банком та ОСОБА_3, а він не є стороною цього договору, є безпідставними, такими, що спростовуються умовами кредитного договору.

Відповідно до п.п. 3.3.12 -3.3.15 кредитного договору, позичальник зобов'язався: одночасно з укладенням цього договору надати банку укладений договір страхування майна, яке береться в іпотеку, вказаного в п.2.1 цього договору, від ризиків зазначених у п.3.2.5. цього договору, а також надати банку докази сплати страхових платежів, що підтверджують дію договору страхування на строк не менший, ніж на півроку; вчиняти всі необхідні дії для дійсності договору страхування майна, яке береться в іпотеку, визначеного у п.2.1 цього договору, зокрема вчасно сплачувати всі чергові страхові платежі, сплата яких забезпечувала б дію договору страхування на строк не менший, ніж той, в межах якого позичальник виконає всі зобов'язання за цим кредитним договором, а будь-яка чергова сплата платежів продовжувала б дію договору страхування не менше, ніж на наступний рік; не пізніше, ніж за 3 календарних дні до граничного строку сплати чергових страхових платежів, визначеного договором страхування, сплачувати такі чергові страхові платежі та не пізніше, ніж за 1 календарний день до граничного строку сплати чергових страхових платежів, визначеного договором страхування, надавати до банку докази таких оплат; підтримувати, шляхом негайної сплати відповідних страхових платежів, розмір страхової суми, яка зменшилась з будь-яких причин, на рівні, визначеному в договорі страхування, на момент укладення договору страхування та надавати до банку докази таких оплат.

Відповідно до п.3.3.317 кредитного договору позичальник зобов?язався неухильно дотримуватись взятих на себе зобов?язань, як іпотекодавець, згідно п.3.3 договору іпотеки та інших зобов?язань, що випливають з договору іпотеки та забезпечувати безперервну дійсність положень п.2.3. договору іпотеки.

Як свідчать матеріали справи відповідач останній раз на виконання умов кредитного договору уклав 09 листопада 2012 року договір добровільного страхування майна, після чого вказаний обов?язок не виконував.

Умови кредитного договору та іпотечного договору відповідачем в установленому порядку не оспорювались, тому є дійсними.

За невиконання чи неналежне (в тому числі, невчасне) виконання п.п, 3.3.1-3.3.13 даного договору позичальник сплачує на користь іпотекодержателя штраф у розмірі 5 відсотків від заставної вартості предмета іпотеки згідно п.2.3. дійсного договору. Оскільки вартість предмета застави становить 352 000,00 гривень, а 5% від цієї суми становить 17 600.00 гривень.

За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача штрафу за невиконання зобов?язань щодо страхування майна.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст.375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишається без змін.

Керуючись ст.268, п.1 ч.1ст. 374, ст. ст.375, 381-383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 08 лютого 2019 року.

Головуюча суддя Л. В. Суровицька

Судді О. А. Письменний

В. В. Черненко