Справа № 454/2508/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2019 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Адамович М. Я. ,

за участю секретарів: Калиш В.О., Хомин В.М. та Мандрик І.Я.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача - адвоката ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

та представника відповідача - адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сокаль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, третьої особи Опільської сільської ради про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася в суд із даною позовною заявою до відповідача та третьої особи, в якому просить: визначити, що частка померлої ОСОБА_6 в праві спільної сумісної власності подружжя на житловий будинок №58 по вул.Луговій в с.Забужжя Сокальського району Львівської області та земельну ділянку для обслуговування зазначеного будинку становила 1/2; визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частини житлового будинку 58 по вул.Луговій в с.Забужжя Сокальського району Львівської області та на 2/3 частини земельної ділянки площею 0,0808га, що розташована на території Опільської сільської ради Сокальського району надану для будівництва, обслуговування житлового будинку і господарських будівель №58 по вул.Луговій в с.Забужжя Сокальського району Львівської області в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_6, яка померла 24.02.2014 року.

Свої вимоги мотивує наступним.

29.01.2010р. помер їх з відповідачкою батько ОСОБА_7.

До дня смерті ОСОБА_7 проживав та був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1. З ним проживала та була зареєстрована його дружина ОСОБА_6

Після смерті ОСОБА_7 відкрилась спадщина на житловий будинок№58 по вул.Луговій в с.Забужжя Сокальського району Львівської області та земельні ділянки загальною площею 0,4683га надані для будівництва, обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства.

На спадкове майно ОСОБА_7 склав заповіт на користь своєї дочки - рідної сестри позивачки ОСОБА_5

Відповідно до глави 85 ЦК України, ОСОБА_5 є спадкоємцем за заповітом щодо майна свого батька ОСОБА_7, а згідно ст.1241 ЦК України позивачка та мати позивачки - дружина спадкодавця мають обов'язкову частку незалежно від змісту заповіту, оскільки ОСОБА_6 та ОСОБА_1 на час смерті ОСОБА_7 були непрацездатними.

В строк встановлений ст.1270 ЦК України ОСОБА_5, ОСОБА_7 та ОСОБА_1 звернулись з заявами до нотаріальної контори з метою спадкування. 09.02.2010р. державним нотаріусом Сокальської державної нотаріальної контори ОСОБА_8 була заведена спадкова справа №48/2010 та внесена в спадковий реєстр за №48844944. Однак, в силу обставин ніхто зі спадкоємців не отримав свідоцтва про право на спадщину та не зареєстрував своє право власності на спадкове майно.

24.02.2014р. померла мама позивачки та відповідачки ОСОБА_6.

Після смерті матері залишилось спадкове майно, що складалося із її частки у спільному майні подружжя - житловому будинку та земельній ділянці та її обов'язкової частки, яку вона прийняла шляхом подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини та проживання разом із спадкодавцем на день смерті.

Однак, за життя мати сторін не встигла оформити право власності на зазначене майно, а саме: 1/2 частину спільного майна подружжя та 1/6 частину вищевказаного житлового будинку (обов'язкова частка), тобто 2/3 від цілого будинку та 2/3 частини земельної ділянки.

За життя ОСОБА_6 склала заповіт, яким все своє майно заповіла ОСОБА_9

Позивачка звернулась в нотаріальну контору з метою спадкування майна належного ОСОБА_6 Однак, 11.09.2017р. завідуючим Сокальської державної нотаріальної контори ОСОБА_8 надано роз'яснення про те, що у зв'язку з відсутністю свідоцтва про право на спадщину та витягу про реєстрацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, нотаріальна контора не може видати свідоцтво про право на спадщину на майно, яке було прийнято ОСОБА_6 після смерті свого чоловіка ОСОБА_10

В зв'язку з чим вона змушена звертатись до суду.

Також, вказує, що ОСОБА_5 за законом (обов'язкова частка) після смерті матері не прийняла, разом з нею на день її смерті не проживала і до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини не подавала.

13.03.2018р. представник відповідача ОСОБА_11 подав відзив на позовну заяву, в якому покликався на те що, позов є необґрунтованим, безпідставним та таким, що не ґрунтується на вимогах закону, оскільки позивачкою не надано достатніх, належних та допустимих доказів, які б у сукупності свідчили про наявність правових підстав для задоволення позову.

Відзив мотивовано наступним.

29.01.2010р. помер батько сторін ОСОБА_7, який за життя склав заповіт, яким усе своє майно заповів ОСОБА_5 Останній за життя, разом зі своєю дружиною визначили, що усе своє майно після його смерті перейде до старшої дочки - ОСОБА_5

Після смерті батька відповідачка подала заяву про прийняття спадщини за заповітом, однак порушення попередніх домовленостей дружина ОСОБА_6 та молодша дочка ОСОБА_1 подали заяви про спадкування обов'язкових часток відповідно до положень ст.1242 ЦК України.

24.02.2014р. померла дружина ОСОБА_7 - ОСОБА_6

За життя ОСОБА_7 не отримала свідоцтва про право на обов'язкову частку у майні чоловіка.

Окрім цього, остання не зверталась до нотаріуса про видачу свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя. Такі дії свідчать про те, що за життя ОСОБА_6 не претендувала або не мала права на визначення за нею права власності на половину майна її чоловіка.

Фактично ОСОБА_6 за життя не реалізувала свого права, або на час смерті не бажала виділяти частку, оскільки нотаріусу подала лише заяву про спадкування обов'язкової частки.

Згідно свідоцтва про право особистої приватної власності на будинок від 20.05.1987р. будинок №58 по вул.Луговій в с.Забужжя Сокальського району був зареєстрований за ОСОБА_7 на праві особистої приватної власності на підставі рішення Сокальського райвиконкому за №112.

Окрім цього, земельна ділянка під даним будинком виділялась ОСОБА_7 на підставі рішення 9 сесії першого скликання Опільської сільської ради народних депутатів у приватну власність площею 0,4663га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства. Отже, дана земельна ділянка набута ОСОБА_7 на підставі приватизації державного житлового фонду.

Згідно правової позиції ВСУ висловленої у справі №6-2710цс15 вбачається, що відповідно до положень статей 6,17 ЗК України1992р., Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992р. №15 "Про приватизацію земельних ділянок", Порядку передачі земельних ділянок у приватну власність громадян (затверджених наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15.02.1993р. №10 і ст. 22 КпШС України, які були чинними на час приватизації спірної земельної ділянки, земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, ведення особистого підсобного господарства, садівництва, дачного і гаражного будівництва, є його власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частки у земельному фонді.

Це підтверджує, що будинок №58 по вул.Луговій в с.Забужжя так і земельна ділянка під ним належали батькові сторін на праві особистої приватної власності особи.

Отже, виділ 1/2 частки у праві спільної сумісної власності подружжі не допускається, оскільки спірне майно перебувало у режимі особистої приватної власності особи.

За життя дружина померлого ОСОБА_12 - ОСОБА_6 із позовами чи після смерті чоловіка із заявою про виділ такої частки не зверталась.

Тому, вважають, що після смерті ОСОБА_6 не допускається виділення частки у спільному майні подружжя.

Також, на час смерті матері ОСОБА_6 відповідач ОСОБА_5 була особою пенсійного віку, а тому в силу положень ст.1241 ЦК України, остання також має право на обов'язкову частку у спадщині своєї матері.

Фактично на час смерті матері ОСОБА_5 успадкувала за заповітом частину спірного будинку, а тому вважається такою, що постійно проживала у даному будинку і згідно положень ст.1268 ЦК України прийняла обов'язкову частку у спадщині після смерті своєї матері.

28.03.2018р. представник позивача - адвокат ОСОБА_2 подала відповідь на відзив, в якому покликалась на те, що позиція відповідача викладена у відзиві не заслуговує на увагу, так як твердження про те, що ОСОБА_6 не претендувала або не мала права на визнання за нею права власності на половину майна її чоловіка, та те що вона фактично на час смерті не бажала виділити частку є голослівними і не ґрунтуються на законі. Крім цього, покликання на те, що ОСОБА_5 вважається такою що прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_6 в силу того, що вона успадкувала за заповітом частинку спірного будинковолодіння після смерті батька, внаслідок чого вважається такою що постійно проживала в даному будинку та прийняла обовязкову частку у спадщині після смерті матері є недоречним, позаяк доказом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини є реєстрація разом із спадкодавцем на день його смерті чи встановлений рішенням суду зазначений факт постійного проживання, а не факт прийняття спадщини після смерті іншого спадкодавця в іншій спадковій справі. Оскільки, реєстрацією місця проживання відповідачки є с. Бояничі Сокальського району, факт прийняття нею спадщини у вигляді обовязкової частки після смерті матері може стверджуватися лише заявою, поданою в межах шестимісячного терміну до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

12.04.2018р. представник відповідача - адвокат ОСОБА_11 подав заперечення, в яких покликався на те, що ОСОБА_6 за життя не зверталась до нотаріуса із заявою про виділ частки у спільному майні подружжя, а тому вважають, що остання лише претендувала на обов'язкову частку у спадщині. Вона фактично не реалізувала за життя свого права на виділ частки у спільному майні подружжя і однією з причин цього, могло бути визнання за нею того факту, що спірний будинок та земельна ділянка по вул.Лугова, 58 у с.Забужжя належить на праві особистої приватної власності її чоловіку ОСОБА_7, що стверджується наявними в матеріалах справи правовстановлюючих документах, зокрема, свідоцтва про право особистої власності на будинок та державного акта про право власності на землю на ОСОБА_7

Позивач та її представник - адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. В обгрунтування надали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві.

Відповідач та її представник - адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили у задоволенні позову відмовити. В обгрунтувння навели пояснення аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву.

Представник третьої особи Опільської сільської ради в судове засідання не прибув.

Заслухавши учасників та дослідивши докази по справі в їх сукупності, суд дійшов до наступних висновків.

З дослідженого в судовому засіданні свідоцтва про смерть серія І-СГ №476728 встановлено, що 29.01.2010р. помер ОСОБА_7.

Згідно свідоцтва про право особистої власності на будівлі, виданого Червоноградським МБТІ 20.05.1987р., житловий будинок № 58 по вул. Луговій (№ 30 по вул.17 вересня) в с.Забужжя Сокальського району Львівської області, належав ОСОБА_7, яке видане Виконкомом Сокальської районної ради Львівської області на підставі рішення № 112 від 16.04.1987р.

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛВ 11016, виданого 25.12.2000р., земельна ділянка загальною площею 0,4683 га., надана для будівництва, обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства, що розташована на території Опільської сільської ради належала ОСОБА_7 на праві приватної власності.

Судом встановлено, що на все спадкове майно ОСОБА_7 склав заповіт на користь своєї дочки ОСОБА_5, яка відповідно до глави 85 ЦК України, є спадкоємцем за заповітом щодо майна свого батька ОСОБА_7

Згідно ст. 1241 ЦК України, ОСОБА_1 та ОСОБА_6, мати позивачки - дружина спадкодавця мають право на обовязкову частку незалежно від змісту заповіту, оскільки вони на час смерті ОСОБА_7 були непрацездатними.

В строк встановлений ст.1270 ЦК України, спадкоємці ОСОБА_5, ОСОБА_7 та ОСОБА_1 звернулись з заявами до нотаріальної контори з метою спадкування. Проте, ніхто з спадкоємців не отримав свідоцтва про право на спадщину та не зареєстрував своє право власності на спадкове майно.

З дослідженого в судовому засіданні витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі за № 48844944 встановлено, що 09.02.2010р. державним нотаріусом Сокальської державної нотаріальної контори ОСОБА_8 була заведена спадкова справа № 48/2010р.

Також, з дослідженого в судовому засіданні свідоцтва про смерть серія І-СГ №346166 встановлено, що 24.02.2014р. померла ОСОБА_6.

Після смерті ОСОБА_6 залишилось спадкове майно, що складалося із її частки в спільному майні подружжя - житловому будинку № 58 по вул. Луговій в с. Забужжя Сокальського району та частини земельної ділянки наданої для його обслуговування та її обовязкова частка, яку вона прийняла шляхом подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини та проживання разом із спадкодавцем на день смерті. Однак ОСОБА_6 за життя не встигла оформити право власності на зазначене майно, а саме: 1/2 частину житлового будинку № 58 по вул. Луговій в с. Забужжя Сокальського району Львівської області ( спільна власність подружжя) та 1/12 частину цього ж будинку (обовязкова частка).

З дослідженого в судовому засіданні заповіту, посвідченого секретарем Опільської сільської ради від 24.02.2011р. та зареєстрованого в реєстрі за №05 встановлено, що ОСОБА_6 все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті, заповіла ОСОБА_9

Згідно довідки №1292 від 12.08.2017р. виданої виконкомом Опільської сільської ради встановлено, що ОСОБА_6 до дня смерті проживала в ІНФОРМАЦІЯ_2. На день смерті з нею проживала без реєстрації її дочка ОСОБА_1

Відповідно до повідомлення завідуючого Сокальської державної нотаріальної контори ОСОБА_8 від 11.09.2017р. вбачається, що 09.02.2010р. заведена спадкова справа після смерті ОСОБА_7, де заяви про прийняття спадщини подали його дружина ОСОБА_6 та дочка ОСОБА_1

Після смерті ОСОБА_6 спадкова справа заведена 10.07.2014р. та заяву про прийняття спадщини за заповітом подала ОСОБА_1

У звязку з відсутністю свідоцтва про право на спадщину та витягу про реєстрацію з ДРРП на нерухоме майно - Сокальська державна нотаріальна контора не може видати свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, яке було прийняте у спадщину ОСОБА_6 після смерті свого чоловіка ОСОБА_10

Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ОСОБА_13 спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 « Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» (далі ОСОБА_13), умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

За ч. 1 ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Як вказано вище, мати позивачки за життя прийняла спадщину після смерті свого чоловіка, оскільки в межах строку встановленого ст. 1270 ЦК України, звернулась до нотаріуса з відповідною заявою для оформлення спадщини, більше того вступила у володіння та користування спадковим майном, так як проживала в житловому будинку та користувалась земельною ділянкою, від так позивачка є спадкоємцем тої частини спадкового майна, яке фактично прийняла її мати.

Згідно ч. 2 ст. 1226 ЦК України, суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі, а оскільки заповітом матері позивачки охоплене все майно, яке за законом на день смерті їй належить, то цим же заповітом охоплена обовязкова частка матері позивачки у спільному майні подружжя.

Твердження відповідача та його представника про те, що житловий будинок та земельна ділянка належали на праві особистої приватної власності лише померлій ОСОБА_7 не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 22 КпШС України (чинного на момент виникнення права власності), майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку та ст. 28 цього Кодексу за якою в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя їх частки визнаються рівними.

Також, відповідно до правової позиції Верховного суду України у справі №6-2710цс15 встановлено, що виходячи зі ст.30 ЗК України 1992 року, згідно з якою при переході права власності на будівлю і споруди, разом з цими обєктами переходить і право власності на земельну ділянку без зміни її цільового призначення, у разі будівництва подружжям на земельній ділянці будівель і споруд право власності на земельну ділянку відповідно виникає й в учасників спільної власності на ці будівлі та споруди. Аналогічне право в учасників спільної власності на будівлі і споруди виникає при приватизації земельних ділянок, на яких останні знаходяться.

Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворенене рухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Судом встановлено, що право власності на житловий будинок №58 по вул.Луговій в с.Забужжя Сокальського зареєстроване на ім'я ОСОБА_7 20.05.1987 року, а земельна ділянка для його обслуговування була приватизована ОСОБА_7 лише 25.12.2000р., тобто ним приватизовувалась земельна ділянка під вже збудованим будинком, що належав подружжю на праві спільної власності.

Таким чином, в ОСОБА_6 виникло рівне із її чоловіком ОСОБА_7 право власності на житловий будинок та земельну ділянку для обслуговування будинку, що узгоджується з вищезгаданою правовою позицією ВСУ про право в учасників спільної власності на будівлі і споруди, що виникає при приватизації земельних ділянок, на яких останні знаходяться.

Крім того, твердження відповідача та її представника на те, що мати сторін ОСОБА_6І не претендувала або не мала права на визнання за нею права власності на половину майна її чоловіка, та те що вона фактично на час смерті не бажала виділити частку не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки майно щодо якого відкрилася спадщина не є особистою власністю покійного ОСОБА_7, а є спільним майном подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_6 набутим за час шлюбу, незалежно на кого воно зареєстроване, відтак право на частку в спільному майні подружжя ґрунтується на законі і не залежить від волевиявлення сторін.

Також, покійна мати позивачки ОСОБА_6 не отримала свідоцтва про право на спадщину та не зареєструвала своє право власності на спадкове майно, однак прийняла спадщину шляхом звернення до нотаріуса з відповідною заявою та внаслідок реєстрації та проживання разом із спадкодавцем на час його смерті (ст. 1268 ЦК України, згідно із якою спадкоємець який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким що прийняв спадщину якщо протягом встановленого ЦК строку, він не заявив про відмову від неї.) Крім того, закон не встановлює терміну для отримання спадкоємцем Свідоцтва про право на спадщину та реєстрації права власності на спадкове майно, а лише встановлює строк для прийняття спадщини чи відмову від неї. Статтею 1270 ЦКУ для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Вказане право може бути реалізоване спадкоємцем в будь-який час. Оскільки ОСОБА_6, проживала та була зареєстрованою разом з своїм чоловіком на день його смерті вона вважається такою що прийняла спадщину і звернулася до нотаріуса з метою прийняття спадщини. Саме ця обставина спростовує твердження представника відповідача проте що вона не претендувала на спадкове майно або не мала права на визнання за нею права власності на половину майна.

Також, покликання відповідача та її представника на те, що між батьками сторін була домовленість, що у випадку смерті батька сторін ОСОБА_7 усе належне йому на день смерті майно, після його смерті перейде до старшої дочки ОСОБА_5, про що він склав заповіт, проте ні позивачка по справі, ні їхня покійна мати домовленості не дотримали, подавши до нотаріуса заяви на спадкування обовязкових часток відповідно до положень ст.1241 ЦК України, не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не доведено жодними належними та допустимими доказами, та є власним субєктивним твердженням відповідачки.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з цим, покликання представника відповідача про те, що ОСОБА_5 вважається такою що прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_6 в силу, того що вона успадкувала за заповітом частинку спірного будинковолодіння після смерті батька, внаслідок чого вважається такою що постійно проживала в даному будинку та прийняла обовязкову частку у спадщині після смерті матері є недоречним, позаяк доказом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини є реєстрація разом із спадкодавцем на день його смерті чи встановлений рішенням суду зазначений факт постійного проживання, а не факт прийняття спадщини після смерті іншого спадкодавця в іншій спадковій справі. Тобто реалізація права на прийняття спадщини є похідною від факту постійного проживання підтвердженого належними та допустимими доказами чи поданням заяви у строки встановлені законом до нотаріуса, а не навпаки факт постійного проживання похідним від прийняття спадщини. Оскільки, реєстрацією місця проживання відповідачки є с. Бояничі Сокальського району факт прийняття нею спадщини у вигляді обовязкової частки після смерті матері може стверджуватися лише заявою, поданою в межах шестимісячного терміну до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

З наведеного судом встановлено, що після смерті ОСОБА_7 його дружині ОСОБА_6 належить 1/2 частині спірного житлового будинку - спільна власність подружжя та 1/12 частина будинку як обовязкова частка в спадковому майні.

Позивачці ОСОБА_1 належить 1/12 житлового будинку, яка є обовязковою часткою в спадковому майні.

Також, після смерті ОСОБА_6, на підставі заповіту позивачці ОСОБА_1 належить 1/2 частина та 1/12 частина будинку, які належали її матері.

Таким чином, ОСОБА_1 належить 2/3 частини спірного житлового будинку, виходячи з наступного: 1/2 (частка ОСОБА_6 в спільному майні подружжя) + 1/12 (обовязкова частка ОСОБА_6І.) в спадковому майні) + 1/12 (обовязкова частка ОСОБА_1 в спадковому майні) = 2/3.

В свою чергу ОСОБА_5 на підставі заповіту належить 1/3 спадкового житлового будинку після смерті батька.

Таким чином, оцінивши всі докази по справі в їх сукупності суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визначити, що частка померлої ОСОБА_6 в праві спільної сумісної власності подружжя на житловий будинок №58 по вул.Луговій в с.Забужжя Сокальського району Львівської області та земельну ділянку для обслуговування зазначеного будинку становила 1/2.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частини житлового будинку 58 по вул.Луговій в с.Забужжя Сокальського району Львівської області в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_6, яка померла 24.02.2014 року.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частини земельної ділянки площею 0,0808га, що розташована на території Опільської сільської ради Сокальського району надану для будівництва, обслуговування житлового будинку і господарських будівель №58 по вул.Луговій в с.Забужжя Сокальського району Львівської області в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_6, яка померла 24.02.2014 року.

Рішення може бути оскаржене учасниками розгляду шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги в апеляційному порядку безпосередньо до Львівськгго апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Сокальський районний суд Львівської області.

Позивач: ОСОБА_1, 21.09.1956р.н., ІПН НОМЕР_1, проживає: ІНФОРМАЦІЯ_3/2Львівської області.

Відповідач: ОСОБА_5, проживає: ІНФОРМАЦІЯ_4.

Третя особа: Опільська сільська рада, , місце знаходження: с.Опільсько, вул.Зелена, 2 Сокальського району Львівської області.

Повне рішення складено 05 лютого 2019 року.

Головуючий: М. Я. Адамович