Справа № 277/911/19
Номер рядка звіту 80
РІШЕННЯ

іменем України

"23" грудня 2019 р. смт Ємільчине

Ємільчинський районний суд Житомирської області

в складі: головуючого судді Заполовський В. В.

при секретарі с/з Лук`янчук Т. В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в смт Ємільчине цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з відповідача на свою користь завдану йому внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди матеріальну шкоду в сумі 22800,00 грн., 25000 грн. моральної шкоди та судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Вимоги мотивує тим, що 05 серпня 2019 року приблизно о 13 год. 20 хв. відповідач керуючи транспортним засобом Audi 100 державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався з смт. Яблунець в с. Сімаківка, зі швидкістю 70 км/год., не переконавшись у безпечності маневру, допустив наїзд на його автомобіль Volkswagen Passat державний номерний знак НОМЕР_2 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди його автомобіль зазнав механічних пошкоджень, у зв`язку з чим йому було завдано матеріальних збитків на суму 22800.00 грн.

05.08.2019 року відповідач власноруч написав розписку відповідно до якої зобов`язався відшкодувати позивачу завдані збитки спричинені внаслідок ДТП.

Також позивач зазначив, що йому було завдано моральної шкоди, яка полягає у завданні йому негативних наслідків в результаті ДТП як безпосередньо під час вчинення адміністративного правопорушення, так і після нього. До негативних наслідків він відносить нервовий стрес, який він пережив під час наїзду транспортного засобу відповідача, оскільки в цей час знаходився за кермом свого автомобіля, він дуже глибоко пережив завдання пошкоджень його транспортному засобу. Для відновлення нормального душевного стану потрібен був час. До того ж, відмова відповідача на його пропозицію добровільно відшкодувати матеріальний збиток, призвела до необхідності додаткових витрат часу для захисту своїх інтересів. Йому потрібен був час для поїздок в смт Ємільчине для ремонту автомобіля. До негативних наслідків він також відносить непередбачені витрати на паливо, яке було потрібно для поїздок з с. Райгородка Бердичівського району до смт Ємільчине. Всі два місяці він нервує з приводу поновлення свого порушеного права в результаті неправомірних дій відповідача.

03.10.2019 року по справі було відкрито провадження та постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Одночасно відповідачу було роз`яснено його право подати відзив на позовну заяву та встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії ухвали про відкриття провадження у справі для його подання. Також відповідача було попереджено про те, що у разі ненадання відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішуватиме справу за наявними матеріалами. Копію ухвали про відкриття провадження ОСОБА_2 отримав 30.11.2019 року, однак повідомлення про вручення поштового відправлення повернулось до суду 20.12.2019 року. Оскільки відповідачем не було подано відзиву на позовну заяву протягом вказаного часу, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ксерокопії пояснення від 05.08.2019 року наданого поліцейському СРПП Ємільчинського ВП ОСОБА_2 пояснив, що 05.08.2019 року приблизно о 13 год. 20 хв. він рухаючись власним автомобілем Audi 100 д/н НОМЕР_1 із смт Яблунець в с. Сімаківка здійснив зіткнення з автомобілем Volkswagen Passat д/н НОМЕР_2 внаслідок чого обидва автомобілі отримали механічні пошкодження. Також ОСОБА_2 пояснив, що ситуація була вирішена до приїзду працівників поліції і що він відшкодує завдані збитки водію автомобіля Volkswagen Passat. (а.с. 9).

Відповідач зобов`язався відшкодувати ОСОБА_1 завдані внаслідок ДТП збитки, що підтверджується розпискою від 05.08.2019 року. (а.с.11).

Згідно акту виконаних робіт від 18.08.2019 року, кошторису вартості запчастин та проведення робіт при ремонті автомобіля, які надані приватним підприємцем ОСОБА_3 загальна вартість робіт та запчастин і матеріалів витрачених на ремонт автомобіля Volkswagen Passat д/н НОМЕР_2 становить 22800,00 грн. (а.с. 12-13).

Згідно п.14 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У відповідності до п.1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ч.1 ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

За таких обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення матеріальної шкоди в сумі 22800,00 грн. та задовольняє їх у повному обсязі.

Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне.

Приписами статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її |чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом відповідно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року № 5) «Про практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягає обов`язковому з`ясуванню наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Позивачу були спричинені моральні страждання, що виразились у негативних емоційних переживаннях, які виникають у кожної людини в стресовій ситуації внаслідок ДТП. Крім того, тривалий час позивач був позбавлений можливості використовувати власний автомобіль, що суттєво погіршувало якість його життя.

Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості суд приходить до висновку, що за вказаних обставин, відшкодування моральної шкоди в сумі 25000 гривень є достатнім та обґрунтованим і задовольняє позов у цій частині.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений ним при подачі позовної заяви судовий збір.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 258, 259, 265, 268, 274, 279 ЦПК України, ст.ст. 22, 23, 1166, 1167, 1188, 1192 ЦК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 22800(двадцять дві тисячі вісімсот) грн. 00 коп., моральну шкоду в розмірі 25000 (двадцять п`ять) грн. 00 коп. та сплачений при подачі позовної заяви судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Ємільчинський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 23.12.2019 року.

Суддя /підпис/

Копія вірна:

Суддя: В. В. Заполовський