Ухвала

21 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 755/3649/19

провадження № 61-22628ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 червня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права користування житловим приміщенням та вселення,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання права користування житловим приміщенням та вселення.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його баба - ОСОБА_3 , що мешкала у квартирі АДРЕСА_1 , на підставі ордеру. Він постійно відвідував бабу, деякий час мешкав у вказаній квартирі та був членом її сім`ї. Після смерті ОСОБА_3 відповідач припинила родинні стосунки із ним. Зареєструватися у вказаній квартирі позивач не має змоги, оскільки відповідач чинить йому перешкоди.

Посилаючись на наведені обставини, позивач просив суд визнати за ним право користування квартирою АДРЕСА_1 , та вселити його у вказану квартиру.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25 червня 2019 року в задоволені позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 11 листопада 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 червня 2019 року залишено без змін.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про відсутність правових підстав для визнання за позивачем права користування спірним житловим приміщенням, оскільки останнім не надано доказів на підтвердження факту його постійного проживання у спірній квартирі, а також того, що він був членом сім`ї померлої у ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 відповідно до вимог статті 64 Житлового кодексу Української РСР.

18 грудня 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 червня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 листопада 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пунктів 1 та 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Верховний Суд вважає, що ця справа є малозначною в силу своїх властивостей, при цьому суд врахував предмет позову та характер правовідносин, у яких виник спір. Судова практика розгляду такої категорії справ є усталеною, касаційна скарга не стосується питання права, яке має фундаментального значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Крім того, при визначенні справи малознаною Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у цій справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи малозначною, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у загальних положеннях цього Кодексу, то вона поширюються й на касаційне провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, тому суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для відкриття касаційного провадження.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 червня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права користування житловим приміщенням та вселення, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Ступак