Справа № 180/936/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 р. м. Марганець

Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Хомченко С.І.,

з секретарем судового засідання Назаренко А.В.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Потьомкіна ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Марганець цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ транспортного засобу, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на частину транспортного засобу, виділ майна відповідачу і стягнення з нього грошової компенсації та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання об`єктом спільної власності подружжя, визнання права власності на Ѕ частину житлового приміщення,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

1. У травні 2018 року позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ майна в якому зазначила, що її шлюб з відповідачем укладено 21 червня 2002 року. Під час шлюбу, 10 ІНФОРМАЦІЯ_1 , вони з ОСОБА_4 придбали автомобіль CHEVROLET AVEO SF69Y, 2007 р.в, р.н. НОМЕР_1 ., який було зареєстровано на відповідача. Оскільки шлюбні стосунки між ними припинені, відповідач подав до суду позов про розірвання шлюбу. З приводу поділу автомобіля виник спір, який в позасудовому порядку вирішити не передбачалось можливим. Оформити свідоцтво про право власності у спільному майні подружжя в нотаріальній конторі відповідач відмовляється, правоустановлюючі документи в оригіналах знаходяться у нього. Без свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та особистої присутності відповідача нотаріус не може вчинити нотаріальну дію. Автомобіль знаходиться у постійному користуванні ОСОБА_4 , і вона не може реалізувати свої права співвласника набутого під час шлюбу з відповідачем рухомого майна. Автомобіль був придбаний чатково за кредитні кошти 48000 грн., частково за готівку 21100 грн., тобто за 69100 грн. При купівлі машини були сплачені належні особисто їй грошові кошти в розмірі 20000 грн., які були отримані нею від продажу належної їй на праві приватної власності квартири по АДРЕСА_1 . Крім того, кредит, який був отриманий ОСОБА_4 для купівлі автомобіля, був повністю сплачений до 16 січня 2013 року за рахунок спільних коштів сім`ї. Вважає, що належна їй частка у праві власності на автомобіль є більшою, ніж у відповідача, оскільки автомобіль був придбаний за спільні сімейні кошти в розмірі 49100 грн. та за кошти, які належали особисто їй, в розмірі 20000 грн.

Згідно висновку суб`єкта оцінювальної діяльності ОСОБА_5 від 17 квітня 2018 року вартість автомобіля CHEVROLET AVEO SF69Y, 2007 р.в., VIN- НОМЕР_2 , р.н. НОМЕР_1 , складає 122988 грн.

Враховуючи викладені в позовній заяві обставини, позивачка просила поділити між нею та ОСОБА_4 майно, що є спільною сумісною власністю; встановити, що їй, ОСОБА_4 на праві власності належить 13/20 частин автомобіля CHEVROLET AVEO SF69Y, р.н. НОМЕР_1 , а ОСОБА_4 7/20 частин. Так як спірний автомобіль не може бути поділений в натурі, між сторонами не існує домовленості щодо його поділу, вона згода отримати грошову компенсацію за свою частку спільної власності, тому просить виділити відповідачу в цілому автомобіль CHEVROLET AVEO SF69Y, р.н. НОМЕР_1 , та стягнути з нього на її, ОСОБА_3 , користь грошову компенсацію в розмірі 79942,20 грн. за 13/20 частин автомобіля CHEVROLET AVEO SF69Y, р.н. НОМЕР_1 , і припинити право спільної сумісної власності на вказаний автомобіль; стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати, які згідно попереднього розрахунку судових ватрат від 06 серпня 2018 року складають 10651,82 грн.

В подальшому, у зв`язку з надходженням до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз висновку судової автотоварознавчої експертизи, позивачкою зменшено розмір грошової компенсації за 13/20 частин автомобіля CHEVROLET AVEOSF69Y, р.н. НОМЕР_1 , до 56192,50 грн.

2. 17 липня 2018 року ОСОБА_4 подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що не погоджується з позовними вимогами ОСОБА_3 . Так, відповідач вважає, що звіт про незалежну оцінку дорожнього транспортного засобу CHEVROLET AVEO SF69Y, 2007 р.в., VIN- НОМЕР_2 , р.н. НОМЕР_1 , який подано до суду ОСОБА_3 разом із позовною заявою і встановлює оціночну вартість автомобіля, є неправомірним, так як при проведенні експертизи експерт СОД ОСОБА_5 не обстежувала автомобіль, оскільки не мала доступу до нього, що є порушенням п.50 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав». Крім того, експерт порушила п.2 ч.1 Постанови КМУ від 21 серпня 2014 року № 358 «Про проведення оцінки для цілей оподаткування і сплати інших обов`язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства», і не зареєструвала звіт про оцінку у єдиній базі даних звітів про оцінку. Отже, правомірність компенсації в розмірі 79942,20 грн., зроблений ОСОБА_3 на основі звіту про оцінку автомобіля, який є недійсним, не підтверджено належними доказами.

Також, відповідач не погодився з тим, що частка ОСОБА_3 у загальній частці автомобіля становить 13/20. ОСОБА_4 вважає, що йому належить ѕ частки у загальній частці автомобіля, а позивачці ј частка, так як, хоча ОСОБА_3 і продала квартиру по АДРЕСА_1 28 грудня 2007 року за 20000 грн., однак підтвердження того, що саме ці кошти були використані для придбання автомобіля позивачкою не надано. Дійсно, автомобіль було придбано ним та позивачкою у період шлюбу. Для придбання автомобіля від взяв кредит в сумі 48000 грн., іншу частину грошей в сумі 20000 грн. було сплачено з його, ОСОБА_4 заощаджень, так як позивачка на той час не працювала. Кредит же було погашено за рахунок одноразової допомоги в розмірі 35712 грн., яку йому було призначено згідно до постанови Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України № 0409/1275/1275.1/13 «Про призначення потерпілому одноразової допомоги в разі стійкої втрати професійної працездатності». У зв`язку з викладеним ОСОБА_4 просив відмовити позивачці в задоволенні позову.

Також, ОСОБА_4 у своєму клопотанні від 03 травня 2019 року просив зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу представнику ОСОБА_3 адвокату Гончаренко О.В. з 5000 грн. до 0,00 грн.

3. 17 липня 2018 року ОСОБА_4 подано зустрічний позов до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, за яким він просив визнати об`єктом спільної власності подружжя квартиру АДРЕСА_2 , та визнати за ним, ОСОБА_4 , право власності на Ѕ частину квартири. В зустрічному позові ОСОБА_4 зазначає, що під час шлюбу з ОСОБА_3 , а саме 06 жовтня 2015 року, ними було придбано трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 , яку зареєстровано на ОСОБА_3 . Згідно висновку про вартість об`єкта оцінки від 17 липня 2018 року вартість Ѕ частини спірної квартари складає 69192 грн.

4. 10 вересня 2018 року ОСОБА_3 надано відзив на зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 про поділ майна, де вона погоджується з тим, що квартира АДРЕСА_2 була придбана під час шлюбу та в силу закону є об`єктом спільної сумісної власності сторін у справі. Квартира була придбана за 70000 грн., з яких частину коштів в розмірі 40000 грн. дала її, ОСОБА_3 , мати ОСОБА_6 , а частину коштів в розмірі 30000 грн. вона запозичила у подруги ОСОБА_7 . Запозичені у подруги кошти в розмірі 30000 грн. були повернуті за рахунок продажу належної особисто їй на праві приватної власності квартири АДРЕСА_3 . Тоді як ОСОБА_4 програвав значні кошти на ігрових автоматах і мав чисельні кредити та борги. Вказані обставини ОСОБА_3 просила врахувати при визначенні належної ОСОБА_4 частки у спільній сумісній власності.

5. У відповіді на відзив ОСОБА_3 від 20 вересня 2018 року ОСОБА_4 зазначив, що жодних доказів запозичень грошових коштів у ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відповідачкою за зустрічним позовом суду не надано, що ставить під сумнів отримання нею вказаних грошових позик.

6. В судовому засіданні представник ОСОБА_3 адвокат Гончаренко О.О. підтримав позовні вимоги позивачки і просив їх задовольнити в повному обсязі та заявив про невизнання його довірительницею зустрічних позовних вимог.

Представник ОСОБА_4 адвокат Потьомкін С.М. заявив, що відповідач не визнає позов, просить відмовити в його задоволенні та задовольнити зустрічний позов.

Заяви, клопотання.

1. Ухвалою від 25 червня 2018 року задоволено заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову та накладено арешт на автомобіль CHEVROLET AVEO SF69Y, 2007 р.в., VIN- НОМЕР_2 , р.н. НОМЕР_1 , зареєстрований за ОСОБА_4 .

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 серпня 2018 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_4 ; скасовано ухвалу Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 25 червня 2018 року про забезпечення позову; заяву ОСОБА_3 задоволено частково; заборонено ОСОБА_4 здійснювати будь-які дії щодо відчуження авомобіля CHEVROLET AVEO SF69Y, 2007 р.в., VIN- НОМЕР_2 , р.н. НОМЕР_1 , у будь-який спосіб.

2. 14 травня 2018 року позивачкою ОСОБА_3 подано заяву про виклик та допит в якості свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6

3. 06 серпня 2018 року відповідачем ОСОБА_4 подано заяву про виклик та допит в якості свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12

4. 30 серпня 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з клопотанням про призначення судової автотоварознавчої експертизи для визначення дійсної (ринкової) вартості легкового автомобіля CHEVROLET AVEO SF69Y, 2007 р.в., VIN- НОМЕР_2 , р.н. НОМЕР_1 .

Ухвалою від 01 жовтня 2018 року призначено по справі автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз.

Висновок судової автотоварознавчої експертизи автомобіля № 5319-18 надійшов до суду 21 березня 2019 року.

5. 18 грудня 2018 року ОСОБА_3 просила судовий розгляд у цивільній справі провести без її участі за наявними у справі доказами. Клопотання про допит свідків знято.

6. 18 грудня 2018 року ОСОБА_3 просив судовий розгляд у цивільній справі провести без його участі за наявними у справі доказами, заявлених ним свідків не допитувати.

Інші процесуальні дії у справі.

1. 15 червня 2018 року відкрито провадження у справі (головуючий суддя Нанічкіна Н.М.), ухвалено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

2. Ухвалою від 19 липня 2018 року задоволено клопотання представника позивача адвоката Гончаренко О.О. та постановлено розгляд справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, продовжити за правилами загального позовного провадження.

3. Ухвалою від 06 серпня 2018 року судом прийнято зустрічний позов ОСОБА_4 , і об`єднано зустрічний позов з первісним позовом для їх спільного розгляду.

4. Ухвалою від 01 жовтня 2018 року у зв`язку з призначенням судової автотоварознавчої експертизи провадження у справі було зупинено на час проведення експертизи.

5. 19 жовтня 2018 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи у зв`язку із закінченням п`ятирічного строку призначення судді Нанічкіної Н.М. Визначено головуючим суддею у справі суддю Хомченко С.І., яка прийняла справу до свого провадження.

6. Ухвалою від 22 травня 2019 року закрито підготовче провадження по справі за первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, визнання права власності на Ѕ частину житлового приміщення; справу призначено до розгляду по суті.

Мотивувальна частина рішення.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, заслухавши пояснення сторін та допитавши свідків, суд встановив наступне.

1. Сторони перебували у шлюбі з 21 червня 2002 року по 24 травня 2018 року.

10 січня 2008 року ОСОБА_4 підписано договір купівлі-продажу № 10Н, за яким він придбав автомобіль CHEVROLET AVEO SF69Y, 2007 року випуску.

Станом на 13 березня 2018 року автомобіль CHEVROLET AVEO SF69Y, 2007 року випуску, зареєстрований за ОСОБА_4 .

Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи № 5319-18 від 28 лютого 2019 року ринкова варість автомобіля CHEVROLET AVEO SF 69Y, 2007 р.в., VIN- НОМЕР_2 , р.н. НОМЕР_1 чорного кольору складає 86450,00 грн.

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06 липня 2018 року ОСОБА_3 належить квартира АДРЕСА_2 за договором купівлі-продажу від 06 жовтня 2015 року № 1144. Квартиру придбано за 70000 грн. Вартість квартири станом на 17 липня 2018 року складає 69192,00 грн.

Отже, автомобіль CHEVROLET AVEO SF69Y, 2007 року випуску, та квартира АДРЕСА_2 придбані сторонами в період шлюбу.

2. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

З огляду на наведені положення діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. У такому разі позивач звільняється від доведення цієї обставини, яка має значення для правильного вирішення справи, а відповідач, якщо заперечує проти цього, відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України має довести протилежне (спростувати матеріальну правову презумпцію).

Оскільки, як встановлено судом, сторони придбали автомобіль CHEVROLET AVEO SF69Y, 2007 року випуску, та квартиру АДРЕСА_2 під час шлюбу, і вони не заперечують дану обставину, вказане майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

3. Щодо поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності.

В своїй позовній заяві ОСОБА_3 просить встановити, що їй на праві власності належить 13/20 частин, а ОСОБА_4 7/20 частин автомобіля CHEVROLET AVEO SF69Y, 2007 року випуску, р.н. НОМЕР_1 .

В зустрічному позові ОСОБА_4 просить визнати за ним право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 .

Щодо позиції ОСОБА_3 , то вона просила суд при визначенні належної ОСОБА_4 частки у спільній сумісній власності на квартиру врахувати те, що спірна квартира була придбана за її кошти, які вона запозичила у своєї матері та подруги.

За ст.69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до п.23 та п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.

За ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

ОСОБА_3 просить суд відступити від засад рівності часток під час поділу спільного сумісного майна подружжя, посилаючись при цьому на п.3 ч.1 ст.57 СК України.

З позицією ОСОБА_3 суд не погоджується з огляду на таке.

Відповідно до п.3 ч.1, ч.7 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

За ч.3 ст.368 ЦК України майно, придбане подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Досліджені судом докази свідчать про те, що автомобіль CHEVROLET AVEO SF69Y, 2007 року випуску, був придбаний за 69100 грн., з яких 48000 грн. це кредитні кошти, перераховані ВАТ «Державний ощадний банк України» на рахунок продавця автомобіля за дорученням ОСОБА_4 як позичальника, 21100 грн. готівка, сплачена подружжям продавцю автомобіля.

Так, 17 січня 2008 року ОСОБА_4 уклав кредитний договір № 3048/1 з Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», за яким позичив в Банку кредит в сумі 48000 грн. Кредит надано на 60 місяців з терміном остаточного погашення не пізніше 16 січня 2013 року. Згідно кредитного договору (п.1.3) кредит надається шляхом перерахування коштів в національній валюті з кредитного рахунку Позичальника (Банк) на поточний рахунок продавця товару, на підставі платіжного доручення Позичальника ( ОСОБА_4 ), для здійснення оплати за легковий автомобіль CHEVROLET AVEO за договором купівлі-продажу № 10Н від 10 січня 2008 року, укладений між позичальником та продавцем транспортного засобу.

Того ж дня, 17 січня 2008 року легковий автомобіль CHEVROLET AVEO, придбаний за договором купівлі-продажу № 10Н від 10 січня 2008 року, переданий в заставу ВАТ «Державний ощадний банк України».

Враховуючи положення ст.61 СК України, кредитні кошти в розмірі 48000 грн., отримані ОСОБА_4 в ВАТ «Державний ощадний банк України» на придбання автомобіля CHEVROLET AVEO SF69Y, 2007 року випуску, є об`єктом права спільної сумісної власності.

Згідно постанови відділення ВД Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України № 0409/1275/1275.1/13 від 05 лютого 2010 року ОСОБА_4 було призначено одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності в сумі 35712,00 грн. із зобов`язанням Фонду виплатити призначену суму впродовж місяця з дня визначення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності за наявності усіх необхідних документів.

За довідкою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 06 липня 2010 року на банківський рахунок ОСОБА_4 надійшло 35712,00 грн., які ним було знято з рахунку готівкою протягом 07-17 липня 2010 року.

ОСОБА_4 стверджує, що отримана ним від Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України одноразова грошова допомога в разі стійкої втрати професійної працездатності в сумі 35712,00 грн., яку він витратив на погашення крединого договору № 3148/1 від 17 січня 2008 року, є його особистими коштами. Однак, дане твердження суперечить ст.61 СК України, якою встановлено, що заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності.

Щодо 20000 грн., сплачених продавцю автомобіля в рахунок вартості автомобіля CHEVROLET AVEO SF69Y, 2007 року випуску:

ОСОБА_3 стверджує, що то є її особисті кошти, отримані нею від продажу квартири АДРЕСА_4 .

Згідно договору купівлі-продажу від 28 грудня 2007 року, зареєстрованого в реєстрі за № 5649, квартира АДРЕСА_4 , продана ОСОБА_3 , належала їй на підставі договору купівлі-продажу від 03 квітня 2007 року, реєстраційний № 1115.

Отже, квартира АДРЕСА_4 була придбана на ім`я ОСОБА_3 в період шлюбу з ОСОБА_4 , а тому була об`єктом права спільної сумісної власності.

Крім того, грошові кошти від продажу ОСОБА_3 вказаної квартири також є відповідно до ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності, а не особистими коштами позивачки.

ОСОБА_4 стверджує, що вказані 20000 грн. це були його заощадження, так як позивачка в той час не працювала. Однак, відповідачем не надано жодного доказу, що ці заощадження були ним зроблені до шлюбу. Все ж, що заощаджено під час шлюбу, є об`єктом права спільної сумісної власності, якщо інше не доведено належними й допустимими доказами.

Також, позивачка запевняє, що квартиру АДРЕСА_2 придбано лише за її кошти, і що на покупку квартири відповідачем не витрачено жодної копійки. Однак, і в даному випадку суду не надано жодних доказів.

Таким чином, ні ОСОБА_3 , ні ОСОБА_4 не доведено, що автомобіль CHEVROLET AVEO SF69Y, 2007 року випуску, та квартира АДРЕСА_2 набуті за кошти, які належали їй, йому особисто.

Сторони під час шлюбу не укладали шлюбного договору й не змогли дійти домовленостей щодо часток кожного з них у спільній сумісній власності. Також, ні позивачка, ні відповідач не зазначили оставин, що мають істотне значення в розумінні ст.70 СК України, які б могли вплинути на розмір часток.Тож суд не вбачає підстав для відступлення від засад рівності часток під час поділу спільного сумісного майна Рагутських.

Враховуючи положення ст.ст.69, 70 СК України, зважаючи на вищевикладені обставини, суд вважає за необхідне поділити між позивачкою та відповідачем майно, що є об`єктом спільної сумісної власності, в рівних частках.

4. Щодо поділу майна в натурі та припинення права власності позивача на частку у спільному майні.

Відповідно до ст.71 Сімейного кодексу України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Відповідно до ст.364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст.183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Згідно п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст.71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

ОСОБА_3 в своїй уточненій позовній заяві висловила згоду на отримання грошової компенсації за свою частку автомобіля. Питання виділу в натурі частки квартири АДРЕСА_2 ні позивачкою, ні відповідачем не ставиться.

Зважаючи на те, що автомобіль CHEVROLET AVEO SF 69Y, 2007 р.в., р.н. НОМЕР_1 зареєстрований на ОСОБА_4 , перебуває в його користуванні, є неподільною річчю в розумінні ст.183 ЦК, тобто його не можна поділити без втрати цільового призначення, позивачка бажає отримати грошову компенсацію за свою частку автомобіля, а також, враховуючи те, що відповідач не заперечував проти виплати ОСОБА_3 грошової компенсації за частку автомобіля, заперечуючи лише проти розміру частки позивачки в праві спільної сумісної власності на автомобіль, суд вважає за можливе частково задовольнити вимогу ОСОБА_3 та стягнути з ОСОБА_4 грошову компенсацію за Ѕ частину автомобіля CHEVROLET AVEO SF 69Y, 2007 р.в., р.н. НОМЕР_1 .

За висновком судової автотоварознавчої експертизи від 28 лютого 2019 року ринкова вартість легкового автомобіля CHEVROLET AVEO SF 69Y, 2007 р.в., VIN- НОМЕР_2 , р.н. НОМЕР_1 чорного кольору складає 86450,00 грн. Отже, грошова компенсація за Ѕ частину автомобіля дорівнює 43225 грн.

5. Щодо судових витрат.

Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами регламентовано ст.141 ЦПК України. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Статтею 137 ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу:

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4 ст.137 ЦПК України).

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

ОСОБА_3 сплачено 1151,82 грн. судового збору, в тому числі:

-799,42 грн. 1 відсоток ціни позову, яка становила 79942,20 грн., за подачу позовної заяви (квитанція від 08.05.2018 року, а.с.1);

-352,40 грн. 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб за подачу заяви про забезпечення позову (квитанція від 22.06.2018 року, а.с.38).

В ході судового розгляду справи ціну первісного позову було зменшено до 56192,50 грн., тому сума судового збору, що підлягала сплаті, складає 1 відсоток ціни позову, але не меньше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 704,80 грн.

Разом, сума судового збору, що підлягала сплаті при подачі первісного позову (уточненого) та заяви про забезпечення позову, становить 1057,20 грн.

ОСОБА_4 сплачено судовий збір:

-704,80 грн., що становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб за подачу зустрічного позову, ціна якого складає 69192,00 грн. (квитанція від 17.07.2018 року, а.с.72);

-352,40 грн. за подачу апеляційної скарги на ухвалу Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 25 червня 2018 року про забезпечення позову.

Разом, сума сплаченого ОСОБА_4 судового збору становить 1057,20 грн.

Оскільки судом задоволено в рівних частинах як первісний позов ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, так і зустрічний позов ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, з кожної сторони підлягає стягненню на користь іншої сторони 1057,20 грн.

Згідно ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи рівні затрати сторін на сплату судового збору, суд звільняє ОСОБА_3 і ОСОБА_4 від обов`язку сплачувати один одному судовий збір.

Також, ОСОБА_3 понесено інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, які вона просить стягнути з відповідача. Так, нею сплачено:

1) 4118,40 грн. за проведення судової автотоварознавчої експертизи (квитанція від 27.11.2018 року, а.с.174);

2) 5500 грн. витрати, пов`язані з наданням правової допомоги, зокрема, аналіз наданих документів та їх юридична оцінка, підготовка позовних матеріалів, в т.ч. заяви про забезпечення позову 1500 грн.; надання правової допомоги при розгляді справи в суді (ознайомлення з матеріалами справи, складання клопотань, заперечень, участь у судових засіданнях, надання роз`яснень та консультацій, пов`язаних з розглядом справи) 4000 грн.

На підтвердження наявності витрат на правову допомогу ОСОБА_3 надано:

-копію рахунку від 12 березня 2018 року на 5500 грн. (а.с.124);

-копію квитанцій до прибуткового касового ордеру від 12 березня 2018 року на 1500 грн. та від 21 липня 2018 року на 4000 грн. (а.с.125);

-договір про надання правової допомоги від 12 березня 2018 року між адвокатом Гончаренком О.О. та ОСОБА_3 (а.с.217).

Також долучено ордер серії ДП № 324/000035 від 02 липня 2018 року, відповідно до якого ОСОБА_3 уповноважує адвоката Гончаренка О.О. представляти її інтереси в Марганецькому міському суді Дніпропетровської області (а.с.53).

За матеріалами справи вбачається, що представником ОСОБА_3 - адвокатом Гончаренком О.О. підготовлено та подано до суду позовну заяву від 14 травня 2018 року на 5 сторінках (а.с.2-4), заяви про забезпечення позову від 14 травня 2018 року на 2 сторінках (а.с.6-7) та від 22 червня 2018 року на 2 сторінках (а.с.39-40), заяву про виклик свідків (а.с.8), клопотання про розгляд справи в загальному порядку (а.с.52), заперечення ОСОБА_3 на відзив ОСОБА_4 (а.с.113), клопотання про призначення по справі судової автотоварознавчої експертизи (а.с.114), відзив на зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_3 від 10 вересня 2018 року (а.с.133), уточнену позовну заяву від 19 квітня 2019 року на 5 сторінках (а.с.202-206)

Також, представник позивачки адвокат Гончаренко О.О. прийняв участь в 6-ти судових засіданнях по справі: 19 липня 2018 року, 06 серпня 2018 року, 17 вересня 2019 року, 01 жовтня 2018 року, 22 травня 2019 року, 25 серпня 2019 року.

Враховуючи наведене та письмові докази, які підтверджують надання правової допомоги ОСОБА_3 адвокатом Гончаренком О.О., та сплату ОСОБА_3 5500 грн. понесених нею витрат на правничу допомогу, суд приходить до висновку про стягнення половини зазначених витрат, а саме 2750 грн. на користь ОСОБА_3 з відповідача ОСОБА_4 у зв`язку із частковим задоволенням позовної заяви, а також половини витрат на проведення судової автотоварознавчої експертизи, а саме 2059,20 грн.

Суд не приймає доводи клопотання ОСОБА_4 від 03 травня 2019 року про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката Гончаренка О.О. з 5000 грн. до 0,00 грн., оскільки вважає, що останній провів належну роботу по наданню професійної правової допомоги клієнту, і підтвердив це належними доказами.

Керуючись ст.ст.12, 13, 77-81, 137, 141, 259, 263-265, 267, 268, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на частину транспортного засобу, виділ майна відповідачу і стягнення з нього грошової компенсації задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину автомобіля CHEVROLET AVEO SF69Y, 2007 р.в, VIN- НОМЕР_2 , р.н. НОМЕР_1 , чорного кольору, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину автомобіля CHEVROLET AVEO SF69Y, 2007 р.в, VIN- НОМЕР_2 , р.н. НОМЕР_1 , чорного кольору, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя

Виділити ОСОБА_4 в цілому автомобіль CHEVROLET AVEO SF69Y, 2007 р.в, VIN- НОМЕР_2 , р.н. НОМЕР_1 , чорного кольору.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію в розмірі 43225 (сорок три тисячі двісті двадцять п`ять) грн. за Ѕ частину автомобіля CHEVROLET AVEO SF69Y, 2007 р.в, VIN- НОМЕР_2 , р.н. НОМЕР_1 , чорного кольору, після чого припинити право спільної власності на вказаний автомобіль.

2. Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання об`єктом спільної власності подружжя, визнання права власності на Ѕ частину житлового приміщення задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_2 об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 .

3. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 4809,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Марганецький міський суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження за умов, визначених в ч.2 ст.354 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_5 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_6 .

Суддя: С. І. Хомченко