Справа № 463/1274/17
Провадження № 2/463/155/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором -

в с т а н о в и в:

Позивач ПАТ «ВіЕс Банк» звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення з останніх в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором № KF50930 від 18.07.2008р. в розмірі 57958,89 доларів США.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 18.07.2008р. між ВАТ «Електрон Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № KF50930 з додатками, відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 120 000 доларів США на строк до 18.07.2023р. з виплатою 13,5 % річних. В якості забезпечення виконання грошового зобовязання, між банком та ОСОБА_2 18.07.2008р. укладено договір поруки, згідно якого у випадку порушення боржником своїх зобовязань перед кредитором за кредитним договором боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Банком виконано свої зобовязання за кредитним договором та видано відповідачу обумовлену суму коштів, проте останній не виконує належним чином взятих на себе зобовязань. Станом на 09.03.2017р. загальний розмір заборгованості становить 57 958,89 доларів США, що еквівалентно згідно офіційного курсу НБУ станом на 09.03.2017р. 1 562 540,78 грн., з яких 54 461,40 доларів США заборгованість за кредитом, 3205,31 доларів США заборгованість по відсотках. Дану суму просить стягнути в примусовому порядку солідарно з відповідачів.

Вказаний позов перебував в провадженні судді Личаківського районного суду м. Львова Лакомської Ж.І. Провадження у даній справі відкрито. Копія позовної заяви разом з додатками учасникам справи направлялась. Крім того, ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова від 31.03.2017р. в порядку забезпечення позовних вимог накладено арешт на 0,25 частки квартири №3, загальною площею 54,7 кв.м., житловою площею 32,2 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Коновальця Є., буд.11 б, що належить ОСОБА_1 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 01),

земельну ділянку №65, площею 0,13 га, кадастровий номер :05:012:0103, що знаходиться за адресою: Львівська обл., Кам'янка-Бузький р-н., с. Жовтанці, вул. Садова, та належить ОСОБА_2 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 21)

квартиру №6, загальною площею 56,5 кв.м., житловою площею 38,2 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. І. Франка, буд.91, що належить ОСОБА_2 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 01).

Відповідно до розпорядження керівника апарату Личаківського районного суду м. Львова № 3, у вказаній справі проведено повторний автоматизований розподіл, згідно якого така передана в провадження судді Леньо С.І.

Ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова від 27.06.2018р. справа прийнята до провадження та призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження. Визначено сторонам строк для подання відзиву, відповіді на відзив та письмових заперечень.

Відповідач ОСОБА_2 подав суду відзив на позовну заяву, долучивши докази його направлення іншим учасникам справи. З позовними вимогами не погоджується. На момент укладення кредитного договору, відповідно до офіційного курсу НБУ, еквівалент національної валюти до долара США становив 4,84 грн. за 1 долар США і відповідно до цього курсу, еквівалент обрахованої позивачем до стягнення заборгованості становить 280 521,03 грн. Позивач натомість обчислює до стягнення суму в еквіваленті станом на 09.03.2017р., що суперечить службовому розпорядженню НБУ від 17.04.2013р., згідно якого гривневий еквівалент за договором кредиту має обчислюватись за курсом 7,99 грн. за 1 долар США і в такому випадку, еквівалент обрахованої позивачем до стягнення заборгованості становитиме 463 091,53 грн. Тому, вважає, що до стягнення підлягає виключно така сума. Крім цього, при визначенні суми стягнення позивач посилається на розрахунок загальної заборгованості, однак у вказаних документах жодним чином не відображено математичний чи будь-який інший механізм або формулу розрахунку. Також, відсутні докази про строк порушення грошового зобовязання, а також докази про часткове виконання відповідачем умов кредитного договору. Водночас, за умовами договору поруки порука припиняється у разі, якщо кредитор протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимогу до поручителя, хоча в матеріалах справи відсутні докази про те, що договір поруки є чинним. Тому в задоволенні позову просить відмовити.

Відповідач ОСОБА_1 відзиву на позовну заяву не подав. В свою чергу, позивач не подав відповіді на відзив відповідача ОСОБА_2

В процесі розгляду даної справи ухвалами Личаківського районного суду м. Львова від 28.09.2018р. відмовлено у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» про визнання недійсним кредитного договору та крім цього, відмовлено в задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 про призначення експертизи документів фінансово-кредитних операцій у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 28.09.2018р. закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті.

22.01.2019р. на адресу суду надійшла заява повноважного представника Акціонерного товариства «Таскомбанк» про заміну позивача у даній справі з ПАТ «ВіЕс Банк» на його правонаступника АТ «Таскомбанк» у звязку з прийняттям загальними зборами ПАТ «ВіЕс Банк» (протокол № 59 від 22.05.2018р. (а.с.187-188) рішення про надання дозволу на приєднання ПАТ «ВіЕс Банк» до ПАТ «Таскомбанк».

Розпорядженням НБУ від 10.07.2018р. № 395-ро (а.с.192) надано дозвіл на реорганізацію шляхом приєднання ПАТ «ВіЕс Банк» до АТ «Таскомбанк». Відповідно до рішення Правління НБУ від 30.10.2018р. № 728-рш (а.с.204-205) у звязку з приєднанням ПАТ «ВіЕс Банк» до АТ «Таскомбанк» відкликано у ПАТ «ВіЕс Банк» банківську ліцензію та генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій. Виключено ПАТ «ВіЕс Банк» з Державного реєстру банків. Скасовано реєстрацію ПАТ «ВіЕс Банк» як учасника міжнародної платіжної системи «VISA».

Відповідно до ч. 1 ст. 104 ЦК України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обовязки переходять до правонаступників.

Крім того, згідно ст. 55 ЦПК України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобовязанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обовязкові для нього так само, як вони були обовязкові для особи, яку він замінив.

Оскільки в справі яка розглядається юридична особа позивача припинилась у звязку з приєднанням до АТ «Таскомбанк», останнього належить залучити до участі в справі як правонаступника позивача.

Представник позивача в судове засідання не зявився, хоча про дату, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином. Скерував до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю та просить такі задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не зявились повторно, хоча про дату, місце та час розгляду справи повідомлялись належним чином, причин неявки не повідомили. Враховуючи обсяг зібраних доказів, який є достатнім для ухвалення законного та обґрунтованого рішення, суд вважає можливим завершити розгляд справи у їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, 18.07.2008р. між ВАТ «Електрон Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № KF50930 з додатками, відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 120 000 доларів США на строк до 18.07.2023р. з виплатою 13,5 % річних. (а.с.13-18).

В якості забезпечення виконання грошового зобовязання, між банком та ОСОБА_2 18.07.2008р. укладено договір поруки (а.с.19), згідно якого у випадку порушення боржником своїх зобовязань перед кредитором за кредитним договором боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Встановлено, що позивачем належно виконано умови кредитного договору та видано відповідачу ОСОБА_1 грошові кошти обумовлені договором, що стверджується копією заяви на видачу готівки № 1378_20 (а.с.20).

У відповідності до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановленому договором. Аналогічний обовязок позичальника щодо повернення коштів та сплати відсотків закріплено ч. 1 ст. 1054 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 неналежним чином виконує зобовязання за кредитним договором, у звязку з чим на адресу останнього (а.с.21), а також на адресу поручителя (а.с.22) скеровувались відповідні вимоги від 11.01.207р. про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором протягом 30 календарних днів з дати одержання цих вимог, але не пізніше 45 календарних днів з дня направлення банком такої вимоги.

Доказів про те, що відповідачі задовольнили вимогу банку про дострокове повернення коштів матеріали справи не містять і такі відповідачами не долучались.

Згідно розрахунку заборгованості, який перевірений та прийнятий судом як такий, що зроблений фахово у відповідності до умов договору (а.с.12), станом на 09.03.2017р. загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 57 958,89 доларів США, з яких 54 461,40 доларів США заборгованість за кредитом, 3205,31 доларів США заборгованість по відсотках.

Свого розрахунку заборгованості відповідач ОСОБА_2 суду не надав, у звязку з чим відповідні доводи останнього про неналежність поданого позивачем розрахунку суд відкидає, оскільки згідно висновків Верховного Суду, викладених в постанові від 11.07.2018 року у справі №753/7883/15, доводи сторони про необґрунтованість розрахунку кредитної заборгованості є безпідставними, якщо на його спростування сторона не надала власного розрахунку.

Відповідно до ст. 554 ч.1 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно із п. п. 1.2, 4.2 договору поруки, поручитель зобовязується відповідати перед кредитором солідарно із боржником в повному обсязі за своєчасне виконання боржником його зобовязань за кредитним договором. Порука згідно цього договору припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимогу до поручителя.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє відповідне право кредитора.

Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові в позові у разі звернення до суду. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов'язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений вказаним приписом, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов'язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15).

З огляду на преклюзивний характер строку поруки та зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобов'язання застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред'явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15).

ОСОБА_3 Верховного Суду під час розгляду цивільної справи № 2-1169/11 (постанова від 22.08.2018р.) сформувала правовий висновок, що позов про стягнення заборгованості слід пред'явити протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем).

Оскільки в справі яка розглядається банк предявив вимогу до відповідачів про дострокове повернення кредитних коштів 11.01.2017р., а з позовом до суду звернувся 13.03.2017р., тобто в межах шести місяців після зміни в односторонньому порядку строку виконання грошового зобовязання, строк для звернення до суду з вимогою до поручителя про стягнення заборгованості за кредитним договором не пропущений.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у звязку з невиконанням зобовязань за договором кредиту та враховуючи умови договору поруки, заборгованість за кредитним договором в розмірі 57 958,89 доларів США слід стягнути з відповідачів в солідарному порядку.

В свою чергу, що стосується доводів відповідача про стягнення заборгованості згідно офіційного курсу НБУ 7,99 грн. за один долар США, суд надає їм правову оцінку та звертає увагу на наступне.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті. У статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Такі кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Загальні положення про виконання грошового зобов'язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема в частині третій цієї статті зазначено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду під час розгляду цивільної справи № 638/1841/14-ц (постанова від 15.03.2018р.) зазначив, що у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України.

В цій же постанові Верховний Суд зазначив, що судове рішення не може змінювати зміст договірного зобов'язання, яке існувало між сторонами, тобто воно залишається грошовим зобов'язанням в іноземній валюті.

Оскільки в справі яка розглядається кредит правомірно надано в іноземній валюті, перешкоди для стягнення заборгованості в іноземній валюті відсутні, а враховуючи згадані вище висновки Верховного Суду, в даному рішенні слід зазначити саме про стягнення заборгованості в іноземній валюті без визначення гривневого еквіваленту згідно офіційного курсу НБУ.

У відповідності до ст.141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 24238,11 грн., сплата якого підтверджується відповідною квитанцією (а.с.1, 2).

Керуючись ст.ст. 10,12,81,82,141,223,263-265,268 ЦПК України, ст.ст. 3, 11, 15, 16, 509, 526, 533, 549, 550, 553, 554, 610, 625, 629, 1048-1050, 1054, ЦК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (м. Львів, вул. Коновальця, 11-б/3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1), ОСОБА_2 (м. Львів, вул. Верхратського, 7/2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» (м. Київ, вул. Петлюри, 30, ) заборгованість за договірним зобовязанням в розмірі 57 958,89 доларів США (пятдесят сім тисяч девятсот пятдесят вісім доларів США 89 центів).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» 12 119,06 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» 12 119,06 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. ст. 354, 355, пп.15.5 п. 15 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 01.02.2019 року.

Суддя: Леньо С. І.