Ухвала

22 березня 2019 року

місто Київ

справа № 333/2184/16-ц

провадження № 61-4958ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Штелик С.П. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 30 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні спільним двором,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, у якому з урахуванням уточнень просив зобов'язати ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні спільним з ним двором, що знаходиться на земельній ділянці, кадастровий номер НОМЕР_1, та у користуванні належним ОСОБА_1 будинком, що позначений в технічному паспорті літ. «Б», та прибудовою, що позначений в технічному паспорті літ. «б», шляхом, у тому числі, але не виключно: забезпечення вільного доступу та демонтажу листа шиферу біля вікна прибудови, що позначений в технічному паспорті літ. «б», усунення перешкод у доступі до стіни будинку (літ.Б) та прибудови (літ.б) через хвіртку, що примикає до будинку (літ.Б), не перешкоджання в будівництві та ремонті відмощення стін будинку «літ.Б» та прибудови (літ.б) не перешкоджання в обслуговуванні стін будинку (літ.Б) та прибудови (літ.б).

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 липня 2018 року позов задоволено. Зобов'язано ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні спільним з ним двором, що знаходиться на земельній ділянці, кадастровий номер НОМЕР_1, та у користуванні належними ОСОБА_1 будинком, що позначений в технічному паспорті літ. Б, та прибудовою, що позначений в технічному паспорті літ. «б», шляхом, у тому числі, але не виключно: забезпечення вільного доступу та демонтажу листа шиферу біля вікна прибудови, що позначений в технічному паспорті літ. б, усунення перешкод у доступі до стіни будинку (літ. Б) та прибудови (літ. б) через хвіртку, що примикає до будинку (літ. Б), не перешкоджання в будівництві та ремонті відмощення стін будинку «літ. Б» та прибудови (літ. б) не перешкоджання в обслуговуванні стін будинку (літ. Б) та прибудови (літ. б). Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 30 січня 2019 року рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 липня 2018 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні спільним двором.

ОСОБА_1 у касаційній скарзі просить скасувати постанову Запорізького апеляційного суду від 30 січня 2019 року, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд зробив висновок про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки скаргу подано на судове рішення, ухвалене у малозначній справі, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України ця справа за зазначеним спором не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Предметом спору в цій справі є немайнова вимога про усунення перешкод у користуванні двором.

Зазначена справа не становить значної складності для вирішення судами та не належить до винятків із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд визнає за можливе, користуючись власними повноваженнями, визнати цю справу малозначною.

У касаційній скарзі не містяться посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та з'ясовано, що зазначені обставини відсутні.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справі: «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року, заява № 26737/95).

З урахуванням наведеного, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Верховний Суд наголошує на тому, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність підстав чи відсутність таких підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 30 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні спільним двором відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя С. П. Штелик