23.12.2019 Справа № 756/5236/19
Справа пр. №2/756/4009/19
ун. №756/5236/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 грудня 2019 року Оболонський районний суд міста Києва в складі:
головуючого - судді Андрейчука Т.В.,
за участю секретаря судового засідання - Лісовенка О.О.,
учасники справи:
представник позивача - ОСОБА_2 ,
розглянувши у загальному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зняття арешту з майна, -
У квітні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про зняття арешту з майна.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її донька ОСОБА_4 .
Заявник стверджувала, вона є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 . Проте на даний час ОСОБА_1 не може оформити в порядку спадкування право власності на спадкове майно, оскільки нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, обґрунтовуючи відмову наявністю арешту на квартиру АДРЕСА_1 .
ОСОБА_1 також зазначила, що її донька ОСОБА_4 була єдиною спадкоємицею першої черги за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
ОСОБА_4 належала на праві власності квартира АДРЕСА_1 .
Як стверджувала позивач, вона дізналася, що ухвалою судді Оболонського районного суду м. Києва від 08 червня 2009 року у справі №2-3562/2009 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гаврилової О.В., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Головне управління юстиції м. Києва, про визнання заповіту недійсним вжито захід забезпечення позову та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .
ОСОБА_1 зазначила, що наявність арешту, накладеного на згадане майно, унеможливлює отримання нею свідоцтва про право власності на квартиру.
З цих підстав ОСОБА_1 просила суд зняти арешт, накладений ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 08 червня 2009 року у справі №2-3562/2009 на квартиру АДРЕСА_1 .
Позивач та її представник позовні вимоги у судовому засіданні підтримали, просили суд їх задовольнити.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав.
За таких обставин та за відсутності заперечень позивача та її представника, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд дійшов такого висновку.
Матеріалами справи засвідчується, що 18 березня 1996 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_4 було укладено шлюб, зареєстрований у Червонодонецькій селищній раді Балаклійського району Харківської області, актовий запис №12 (а. с. 21).
Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 25 червня 1998 року, виданого Державним комунальним управлінням житлового господарства Мінського району м. Києва згідно з розпорядженням від 25 серпня 1998 року №1167, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 30 червня 1998 року в реєстровій книзі за №2085, ОСОБА_4 належала на праві власності квартира АДРЕСА_1 (а. с. 56).
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер.
На випадок своєї смерті ОСОБА_4 склав заповіт від 27 грудня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гавриловою О.В., зареєстрований в реєстрі за №3474, яким заповів ОСОБА_3 належне йому на праві власності майно (а. с. 78).
Однак, 18 жовтня 2010 року рішенням Оболонського районного суду м. Києва позов ОСОБА_4 було задоволено та визнано недійсним заповіт від 27 грудня 2007 року, складений ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гавриловою О.В., зареєстрований в реєстрі за №3474 (а. с. 11-12). Згадане рішення суду було залишено без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 16 лютого 2011 року та набрало законної сили (а. с. 13-14).
Таким чином, єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 була його дружина ОСОБА_4 .
Матеріалами спадкової справи №162-2009 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 засвідчується, що ОСОБА_4 прийняла спадщину після смерті чоловіка шляхом подання заяви до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори (а. с. 69).
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 12 жовтня 2016 року (а. с. 53).
Ст. 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).
На випадок своєї смерті ОСОБА_4 заповіту не склала, а тому спадкування після її смерті здійснювалось за законом.
За приписами ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_4 а тому вона є спадкоємцем першої черги за законом після смерті доньки (а. с. 20).
Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).
ОСОБА_1 спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняла у порядку, встановленому ч. 1 ст. 1270 ЦК України. Указані обставини підтверджуються матеріалами спадкової справи №02-14, заведеної Одинадцятою київською державною нотаріальною конторою щодо майна померлої ОСОБА_4 (а. с. 51-93).
Проте на даний час ОСОБА_1 не може оформити в порядку спадкування право власності на спадкове майно, оскільки нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, обґрунтовуючи відмову наявністю арешту на квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 23).
Як встановлено у судовому засіданні, ухвалою судді Оболонського районного суду м. Києва від 08 червня 2009 року у справі №2-3562/2009 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гаврилової О.В., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Головне управління юстиції м. Києва, про визнання заповіту недійсним вжито захід забезпечення позову та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 10).
Ч. 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Нормою ч. 1 ст. 321 ЦК України гарантовано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Ст. 391 ЦК України закріплено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Ураховуючи наведене, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту.
Ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Арешт, накладений ухвалою судді Оболонського районного суду м. Києва від 08 червня 2009 року у справі №2-3562/2009 на квартиру АДРЕСА_1 , унеможливлює отримання ОСОБА_1 свідоцтва про право власності на це майно.
Отже, ОСОБА_1 може захистити своє право вільно розпоряджатись квартирою АДРЕСА_1 шляхом пред`явлення позову про зняття арешту з майна.
За таких обставин суд дійшов висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 , знявши арешт з квартири АДРЕСА_1 , накладений ухвалою судді Оболонського районного суду м. Києва від 08 червня 2009 року у справі №2-3562/2009.
Зважаючи на вищенаведене, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 15, 16, 319, 321, 391 ЦК України, ст. ст. 2-5, 10-13, 19, 81-82, 89, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зняття арешту з майна - задовольнити.
Зняти арешт, накладений ухвалою судді Оболонського районного суду м. Києва від 08 червня 2009 року у справі №2-3562/2009 на квартиру АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В. Андрейчук

Повний текст рішення виготовлено 23 грудня 2019 року