Справа № 199/5134/18
(2/199/1398/19)
РІШЕННЯ

Іменем України

20.03.2019 року Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська в складі: головуючого судді Руденко В.В., при секретарі Куземі О.Г., за участі позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання договору дарування домоволодіння недійсним, третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_5, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом в якому, просить визнати недійсним договір дарування домоволодіння №19 по вул. Епіка у м. Дніпропетровську, укладений між сторонами, посвідчений 17.07.2015р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстровано в реєстрі за №1324.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого сторони мають малолітню дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. На підставі рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21.06.2013 року позивачу належало домоволодіння №19 по вул. Епіка у м. Дніпропетровську. 17.07.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 було посвідчено договір дарування домоволодіння між сторонами, зареєстровано в реєстрі № 1324.

Позивач після укладення договору дарування продовжує проживати у житловому будинку №19 по вул. Епіка, який є його єдиним житлом, не вчиняв дій, які б могли свідчити про його небажання користуватись спірним майном, фактична передача домоволодіння не відбулась; укладаючи спірний договір дарування ОСОБА_1 помилився щодо обставин, які мають істотне значення, зокрема, щодо юридичної природи цього правочину, прав та обов'язків сторін за цим договором, у нього було відсутнє вільне волевиявлення на безоплатну передачу нерухомого майна у власність відповідачки. Крім цього, спірний договір вчинено внаслідок тяжкої обставини, оскільки останній хворіє на ВІЧ інфекція, СНІД та постійно знаходиться в стані вираженого афекту страху смерті. Додатковою тяжкою обставиною та обставиною, що привело його до помилки, стало психічне захворювання доньки, яку у той період неодноразово госпіталізовували, їй встанолено групу інвалідності у звязку із захворюванням, а також переживання повязані з тим, що непрацездатні діти позивача, які знаходяться на утриманні позивача, залишаться без допомоги, що повязано з хворобою. Фактично підписуючи договір дарування позивач мав намір розпоряджатись будинком на момент смерті, а не відчужувати його, проте перебування у стані вираженого афекту страху смерті потягнуло за собою наслідки у вигляді помилково укладеного договору дарування. У нього та його доньки-інваліда нема іншого житла, в той час як відповідач уклала шлюб з іншим чоловіком, народила від нього дитину та проживає з новим чоловіком. При цьому позивач створює нестерпні умови проживання у вказаному будинку: вивезла всю побутову техніку, виганяє його на вулицю разом з донькою, зняла опалювальний котел. Аби відстояти свої права на будинок вимушений звернутись до суду з позовом до ОСОБА_7, оскільки досягнути будь-якої домовленості щодо мирного вирішення «конфлікту» немає можливості.

Позивач та його представник підтримали позовну заяву, надали пояснення, аналогічні викладеним у позові.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти позову, зазначила, що відповідач, яка з 16.12.2011 року перебувала у шлюбі з позивачем жодного разу не чула про те, що позивач хворий на СНІД з діагнозом ВІЛ інфекція. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження перебування його у стані афекту під час укладення оскаржуваного договору дарування. Крім того, згідно наданої позивачем копії довідки, статус ВІЛ йому було підтверджено 30.04.2015 року, а договір дарування укладено 17.07.2015 року, у звязку з чим позивач ніяк не міг перебувати у стані афекту два з половиною місяці, оскільки стан афекту тим і характеризується, що короткочасністю його прояву. У момент вчинення оскаржуваного правочину нотаріус розяснила у повному обсязі сторонам, а особливо позивачу умови та наслідки правочину. Після укладення договору дарування позивач проживав у спірному домоволодінні, оскільки перебував у шлюбі з відповідачем, проте, після припинення фактичних шлюбних відносин він вигнав відповідача з їх сином з даного будинку. На момент укладання договору дарування позивач чітко усвідомлював зміст та наслідки своїх дій, міг керувати ними. Жодних коштів за договором дарування позивачу не передавалось, у сторін не було на меті укладання будь-якого іншого договору, ніж договір дарування. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Третя особа в судове засідання не зявилась, надала суду заяву, в якій просила справу розглядати без її присутності.

Суд, вислухав пояснення сторін, свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, згідно до вимог ч. ч. 1, 5-7ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

При цьому, положеннями ст.76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Судом встановлено, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21.06.2013 року визнано право власності за ОСОБА_1 на домоволодіння № 19 по вул. Епіка у м. Дніпропетровську, яке складається х житлового будинку літ. А-1 загальною площею 59,4 м.кв., житловою площею 37,7 м.кв., гаражу літ. Б, вбиральні літ. В та споруд № 1-2 (ворота, огорожа), за набувальною давністю. 17.07.2015р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 було посвідчено договір дарування домоволодіння №19 по вул. Епіка у м. Дніпропетровську, укладений між сторонами по справі, зареєстрований в реєстрі за № 1324.

Згідно п.1 Договору дарування Дарувальник передає безоплатно у власність, а Обдаровуваний приймає у дар домоволодіння № 19 по вул. Епіка у м. Дніпропетровську, розташоване на земельній ділянці, площею 998 кв.м., (у фактичному користуванні, кадастровий номер земельній ділянці не присвоєний та не визначений) та складається з житлового будинку літ. А-1 загальною площею 59,4 м.кв., житловою площею 37,7 м.кв., гаражу літ. Б, вбиральні літ. В та споруд №1-2 (ворота, огорожа).

Згідно п. 12 Договору, сторони підтверджують, що вони не визнані недієздатними чи обмежено дієздатними; укладання договору відповідає їх інтересам; волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі; умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін; договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовленні у ньому.

З матеріалів справи вбачається, що позивач та його донька, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, постійно проживають та зареєстровані в ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідно до довідки Голови квартального комітету № 29 від 23.06.2018 року. Донька позивача є інвалідом третьої групи за загальним захворюванням, перебуває на обліку у лікаря-психіатра.

Позивач іншого житла не має згідно витягу з реєстру 144919163 від 12.11.2018 року, сплачує постійно комунальні платежі за домоволодіння.

Відповідно довідки Центру з профілактики та боротьби зі СНІД м. Дніпро Комунального закладу Дніпропетровська міська клінічна лікарня №21 імені професора ОСОБА_11 Дніпропетровської обласної ради № Ц-258 від 13.07.2018 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, перебуває на диспансерному обліку в Дніпропетровському міському центрі профілактики та боротьби за СНІДом з 2015 року з діагнозом ВІЧ інфекція, ІV клінічна стадія, тяжка іммусупрессія. Аналіз підтверджено лабораторією 30.04.2015 року.

Зокрема, позивач звертаючись до суду, як підставу для визнання договору дарування домоволодіння, укладеного між ним та відповідачем, вказував на те, що він хворіє невиліковною хворобою і підставами для визнання договору дарування недійсним, є те, що він помилявся щодо правової природи договору, прав та обов'язків сторін, які для нього мають істотне значення, договір вчинено проти його справжньої волі під впливом тяжкої обставини.

Так, частиною 1ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 3 ст.. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст.. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Крім того, Пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 розяснив, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі

статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом

тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга

сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути

тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки.

Суд вважає, що позивач вчинив спірний договір під впливом тяжкої для нього обставини і на вкрай невигідних умовах, оскільки договір вчинено після того, як позивач дізнався про наявність у нього смертельної хвороби для забезпечення фінансового благополуччя своєї на той час дружини ( відповідача по справі) та їх спільної малолітньої дитини, в той час як домоволодіння № 19 по вул. Епіка у м. Дніпрі було і є єдиним його житлом та житлом його доньки-інваліда за психічним захворюванням від першого шлюбу, тобто на вкрай невигідних умовах.

За таких обставин, суд оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, а також враховуючи норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини сторін, приходить до висновку про вчинення правочину позивачем під впливом тяжкої для нього обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому він підлягає визнанню недійсним.

Згідно зіст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 1057,20 грн.

Керуючись ст.ст. 203,215,233 ЦК України,ст.ст. 5, 12, 13, 263-265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання договору дарування домоволодіння недійсним,- задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування домоволодіння №19 по вулиці Епіка в місті Дніпрі, укладений 17 липня 2015 року між ОСОБА_1, як дарувальником, та ОСОБА_7, як обдаровуваною, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі за №1324, скасувавши державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на домоволодіння №19 по вулиці Епіка в місті Дніпрі.

Стягнути з ОСОБА_4 (м. Дніпро, вул. Епіка,19, РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 ( м. Дніпро, вул. Епіка,19, РНОКПП НОМЕР_2) судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 1057,20 грн.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі у тридцятиденний строк з дня складання повного судового рішення апеляційної скарги.

Суддя: