Справа № 453/1311/18
№ провадження 2/453/64/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

01 квітня 2019 року Сколівський районний суд Львівської області у складі: головуючого судді Микитина В.Я.,

секретаря судового засідання Трембач М.М.,

з участю представника позивача адвоката ОСОБА_1,

та відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Сколе Львівської області за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинного будівництва,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_3 в особі належно уповноваженого представника адвоката ОСОБА_1 (ордер серії ЛВ № 142104 від 16.10.2018 року) 30.10.2018 року звернувся до суду з позовом, в якому просить зобовязати відповідача ОСОБА_2 усунути йому перешкоди у користуванні власною земельною ділянкою площею 0,08 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться по вул. Довбуша у смт. Славське Сколівського району Львівської області, шляхом знесення самочинно будівництва фундаменту житлового будинку із зведеними на ньому із бувших у вжитку залізничних шпал стінами першого поверху та встановленими деревяними балками перекриття першого поверху. Судові витрати у справі позичач просить покласти на відповідача.

Ухвалою судді від 13.11.2018 року, після отримання судом інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача, який не є підприємцем, вказаний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження із визначенням дати підготовчого засідання.

Ухвалою підготовчого судового засідання у справі від 11.02.2019 року підготовче провадження закрито, а справу призначено до розгляду по суті.

Розгляд справи по суті відбувся 29.03.2019 року.

Позов обґрунтовано тим, що позивач є власником земельної ділянки площею 0,08 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої по вул. Довбуша у смт. Славське Сколівського району Львівської області, а відповідач користується суміжною земельною ділянкою, котра є комунальною власністю. У серпні 2018 року відповідач на зазначеній земельній ділянці розпочав будівництво житлового будинку самовільно, без будь-якої проектної та дозвільної документації та без виділення земельної ділянки для цієї мети. Позивач звертався до відповідача усно із вимогою про припинення самочинного будівництва, оскільки такі дії порушують його право на користування своєю власністю. Проігнорувавши вимогу позивача, останній звернувся із письмовими заявами в усі можливі контролюючі служби, а також повідомив про факт самовільного будівництва правоохоронні органи, на що одержав відповіді про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за самовільне будівництво, складення щодо нього припису про припинення таких робіт, котрий у подальшому відповідачем не був виконаний, триває досудове розслідування у кримінальному провадженні. Позивач зазначає, що самочинним будівництвом у виді фундаменту житлового будинку із зведеними на ньому із бувших у вжитку залізничних шпал стінами першого поверху та встановленими деревяними балками перекриття першого поверху, грубо порушуються його права та законні інтереси як власника сусідньої земельної ділянки, так як частина такого будівництва знаходиться на його зазначеній земельній ділянці, чим чиняться перешкоди. Позивач наполягає на тому, що відповідач, здійснивши самочинне будівництво, порушив вимоги чинного законодавства України та його права як сусіднього землевласника. Оскільки відповідач самостійно відмовляються знести самочинне будівництво і тим самим усунути перешкоди у користуванні позивачем власною земельною ділянкою, вимоги припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил ним не виконано, то позивач, посилаючись на положення ст. ст. 15-16, 317-319, 321, 376, 391 ЦК України, ст. 152 ЗК України та положення чинного законодавства, котре врегульовує здійснення містобудівної діяльності, був змушений звертатися у суд із даним позовом за захистом своїх порушених прав.

Уповноважений представник позивача адвокат ОСОБА_1 у судове засідання щодо розгляду справи по суті зявився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач у судове засідання щодо розгляду справи по суті зявився, проти позову заперечив повністю. При цьому, відповідачем визнається та обставина, що дійсно у серпні 2018 році ним було розпочато будівництво житлового будинку на земельній ділянці, якою він користується, без наявних на це дозвільних та проектних документів. Відповідач зазначає, що не вважає здійснене ним будівництво у виді фундаменту житлового будинку із зведеними на ньому із бувших у вжитку залізничних шпал стінами першого поверху та встановленими деревяними балками перекриття першого поверху, самочинним, так як почав будівельні роботи на земельній ділянці, якою користувалася його матір, а тепер користується він і має намір просити Славську селищну раду Сколівського району Львівської області про передачу йому такої земельної ділянки у власність. Крім того, відповідач не вважає, що частина зведеного ним самочинного будівництва порушує права позивача, зокрема те , що частина його розміщена на належній позивачу земельній ділянці, так як не вірить проведеним обмірам та конфігурації цієї земельної ділянки, у звязку з чим відповідач переконаний, що споруда у цілому розміщена на земельній ділянці, якою він користується. За таких обставин, відповідач вважає позовні вимоги у справі надуманими, а, відтак, просить у позові відмовити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх учасників справи, давши належу оцінку доказам у справі, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невідємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обовязків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 розяснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів.

Виходячи із наведених вище процесуальних норм та розяснень, суд, перевіряючи порушення прав позивача цивільного характеру на належне користування своєю власністю, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК Украни кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 ст. 16 ЦК України закріплено право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до п. п. 3, 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України припинення дії, яка порушує право, а також відновлення становища, яке існувало до порушення, визначено одними із способів захисту цивільних прав та інтересів.

Визначення права власності особи наведено у ст. 316 ЦК України, частиною 2 якої визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності, у відповідності до ч. 1 ст. 317 ЦК України складають правомочності власника щодо володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

В силу ч. 2, 4-5 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власність зобовязує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян.

Статтею 321 ЦК України закріплений принцип непорушності права власності, за яким ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У відповідності до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Статтею 391 ЦК України встановлена можливість захисту права власності від порушень, не повязаних із позбавленням володіння, а саме власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.У свою чергу, статтею 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням його права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

За змістом наведених статей позивачем негаторного позову може бути власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ і щодо якого відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю. Предметом негаторного позову є вимога позивача про усунення з боку відповідача будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Підставою негаторного позову є обставини, що підтверджують право позивача на користування і розпорядження майном, вчинення відповідачем дій, що перешкоджають позивачу використовувати належні йому права, позадоговірний характер наявних між сторонами правовідносин.

Щодо обставин, котрі підтверджують право позивача на користування та розпорядження майном, то судом встановлено, що позивачу згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний № 122249095 від 27.04.2018 року (копія знаходиться у справі, а. с. 14), на праві власності належить земельна ділянка площею 0,08 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: :01:005:0453, розташована по вул. Довбуша у смт. Славське Сколівського району Львівської області.

Відтак, право власності позивача на вищевказану земельну ділянку підтверджене відповідним правовстановлюючим документом.

Щодо вчинення відповідачем дій, які перешкоджають позивачу використовувати належне йому право на таку земельну ділянку, то судом встановлено, що відповідачем у серпні 2018 року розпочато будівництво житлового будинку на земельній ділянці комунальної власності орієнтовною площею 0,0044 га, а також на належній позивачу земельній ділянці із захопленою її площею 0,0019 га без будівельного паспорта забудови земельної ділянки та відповідних дозвільних документів на початок робіт, що стверджується актом виїзду земельної комісії Славської селищної ради щодо обстеження та встановлення у натурі (на місцевості) меж земельної ділянки за зверненням позивача від 22.08.2018 року (а. с. 59-60), листом-відповіддю на звернення позивача ОСОБА_4 управління Держгеокадастру у Львівській області Управління з контролю за використанням та охороною земель за вих. № 31-13-0.4-2598/90-18 від 23.11.2018 року (а. с. 58), листом-відповіддю на звернення позивача ОСОБА_5 Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області за вих. № 1013-6/4837-18 від 19.10.2018 року (а. с. 44), протоколом про адміністративне правопорушення № 774/18-пз-1 від 17.10.2018 року (копія міститься у справі, а. с. 47-48) та постановою № 165/24/18-ф/пз у справі про адміністративне правопорушення від 31.10.2018 року (копія мітиться у справі, а. с. 52-53), якою відповідача за здійснене самочинне будівництво притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 4 ст. 96 КУпП.

Вбачається також, що станом на момент проведення перевірок та розгляду судом даної справи відповідачем виконано будівельні роботи з влаштування бетонного стрічкового фундаменту, стін першого поверху із бувших у вжитку залізничних шпал та встановлення деревяних балок перекриття першого поверху.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил, вважаються самочинним будівництвом. Випадки для можливості знесення самочинного будівництва передбачені частинами 4-7 ст. 376 ЦК України.

Відтак, на підставі наявних у справі досліджених письмових доказів суд переконаний про наявність у здійсненому відповідачем будівництві всіх ознак самочинного, у звязку з чим до такого підлягають застосуванню положення чинного ЦК України про правовий режим самочинного будівництва (ст. 376 ЦК України) та його наслідки для особи, яка здійснила таке самочинне будівництво.

Як уже йшлося вище та як додатково вбачається з наявного у справі плану території належної позивачу земельної ділянки, виконаного на замовлення позивача інженером-геодезистом ліцензованої установи ПП «Кадастр-М» (а. с. 57), відповідачем самочинне будівництво здійснене частково на земельній ділянці позивача, що, відповідно, з урахуванням категорії землі ведення особистого селянського господарства, унеможливлює її використання за цільовим призначенням.

Таким чином, у матеріалах справи містяться належні та допустимі докази того, що самочинне будівництво відповідачем житлового будинку уже на відповідній початковій стадії, створює перешкоди позивачу, як власнику сусідньої земельної ділянки, і такими доказами доводиться наявність причинного звязку між самочинним будівництвом і неможливістю позивачем належно здійснювати своє право користування земельною ділянкою, внаслідок вчинення відповідачем дій по відношенню до чужого майна та ще й таких дій, котрі суперечать закону.

Суд констатує, що збудований обєкт нерухомості може бути знесений особою, яка здійснила самочинне будівництво, або за її рахунок лише на підставі судового рішення у випадках, передбачених ч. ч. 4-7 ст. 376 ЦК України, у тому числі й тоді, якщо така забудова порушує права інших осіб, якщо проведення перебудови обєкта є неможливим або якщо особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, відмовляється від проведення перебудови відповідно до прийнятого судом рішення. При цьому, суд приймає до уваги, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише за умови вжиття усіх передбачених законодавством України заходів щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Разом з тим суд переконаний, що у даному конкретному випадку мають місце ті обставини, згідно з котрими неможливо здійснити перебудову нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними будівельними нормами, без пошкодження її цілісності, тобто у такий спосіб, щоб забрати її з частини належної позивачу земельної ділянки, без демонтажу. До того ж відповідач, усвідомлюючи такий стан речей, відмовляється від будь-якої можливості перебудови, як і не виконує внесений йому Держархбудінспекцією 17.10.2018 року припис № 774/18-пз щодо усунення порушень ч. 1 ст. 27, ч. 1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (копія міститься у справі, а. с. 49), котрий станом на дату ухвалення даного рішення суду, залишається невиконаним.

За таких встановлених судом обставин, порушене право позивача підлягає захисту, а обставини, котрі зумовили порушення такого права, - усуненню шляхом відновлення становища, що існувало до згаданого вище порушення. Зокрема, відповідача як особу, що здійснила самочинне будівництво, слід зобовязати усунути позивачу перешкоди у користуванні належною йому на праві власності земельною ділянкою, розташованою по вул. Довбуша у смт. Славське Сколівського району Львівської області, шляхом знесення самочинно збудованого бетонного фундаменту житлового будинку із зведеними на ньому із бувших у вжитку залізничних шпал стінами першого поверху та встановленими деревяними балками перекриття першого поверху, у звязку з чим позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі.

У звязку із задоволенням позову, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним та документально підтвердженні судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті судового збору за подання позову до суду у розмірі 704 грн. 80 коп. (квитанція від 29.10.2018 року).

Керуючись ст. ст. 4-5, 12-13, 81, 89-90, 95, 141, 258-259, 264-265, 268 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити.

Зобовязати ОСОБА_2 усунути ОСОБА_3 перешкоди у користуванні належною йому на праві власності земельною ділянкою площею 0,08 га для ведення особистого селянського господарства, розташованою у смт. Славське Сколівського району Львівської області по вул. Довбуша, - шляхом знесення самочинно збудованого бетонного фундаменту житлового будинку із зведеними на ньому із бувших у вжитку залізничних шпал стінами першого поверху та встановленими деревяними балками перекриття першого поверху.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. судових витрат у справі

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Сколівський районний суд Львівської області.

Повне найменування сторін у справі:

Позивач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1; зареєстроване місце проживання: 82660, Львівська область, Сколівський район, смт. Славське, вул. Довбуша, буд. 24; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2; зареєстроване місце проживання: 82660, АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2.

Суддя В.Я. Микитин

Повне рішення суду складене 01 квітня 2019 року.