Справа № 146/1066/18
РІШЕННЯ

Іменем України

"08" січня 2019 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого-судді Пилипчука О.В.

з участю секретаря судового засідання Бойко Т.Є.,

розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду смт.Томашпіль цивільну справу

ім'я (найменування) сторін та інших учасників справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Томашпільська селищна рада Томашпільського району Вінницької області

вимоги позивача: про визнання права власності на спадкове майно

представник позивача: ОСОБА_2

представник відповідача: Щербатий Андрій Іванович

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

19 липня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно, що залишилося після смерті брата ОСОБА_4, який помер в ІНФОРМАЦІЯ_3, що складається із земельної ділянки площею 4,7413 га, що знаходиться на території Томашпільської селищної ради Томашпільського району Вінницької області, відповідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4, виданого Томашпільською районною державною адміністрацією на ім'я ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4.

Даний позов обґрунтований наступним.

Позивач у справі ОСОБА_1 є сином ОСОБА_6 та ОСОБА_7. Рідним його братом був ОСОБА_4.

В 1989 році помер батько ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла мати ОСОБА_6

Після смерті матері залишилося спадкове майно, що складається із земельної ділянки площею 4, 7413 га, що розташована на території Томашпільської селищної ради.

Позивач з братом домовилися, що після смерті матері він оформить спадщину на себе, але даною земельною ділянкою користуватися будуть обоє, тому до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернувся лише брат, однак брат не зміг оформити належним чином спадкове майно в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове майно-оригіналу державного акту на земельну ділянку.

В ІНФОРМАЦІЯ_3 в с.Іллівка Крижопільського району помер ОСОБА_4

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на належне йому майно, що складається із земельної ділянки площею 4,7413 га, що розташована на території Томашпільської селищної ради Томашпільського району Вінницької області, відповідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4, яку ОСОБА_4 успадкував після смерті своєї матері ОСОБА_6, звернувшись із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори, однак не оформив її в нотаріальному порядку.

Позивач вказує, що він є спадкоємцем ОСОБА_4 за законом другої черги спадкування.

Також позивач вказує, що при зверненні до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_4 їй було відмовлено в зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове майно.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 7 вересня 2018 року відкрито загальне позовне провадження у справі, підготовче засідання призначено на 11-00 годину 8 січня 2019 року.

10 вересня 2018 року направлено запит до Томашпільської районної державної нотаріальної контори для перевірки наявності або відсутності спадкової справи щодо померлого ОСОБА_4

10 вересня 2018 року направлено запит до Томашпільської районної державної нотаріальної контори для перевірки наявності або відсутності спадкової справи щодо померлого ОСОБА_6

17 вересня 2018 року отримано відповіді Томашпільської районної державної нотаріальної контори, з якої вбачається, що спадкова справа після померлої ОСОБА_6 заведена за № 177/2017, спадкова справа після померлого ОСОБА_4 заведена за № 440/2017.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 18 вересня 2018 року витребувано у державного нотаріуса Томашпільської державної нотаріальної контори копію спадкової справи щодо майна померлої ОСОБА_6, копію спадкової справи щодо майна померлого ОСОБА_4

26 вересня 2018 року отримано відповідь Томашпільської районної державної нотаріальної контори, з якої вбачається, що спадкова справа після померлої ОСОБА_6 заведена за № 177/2017 та направлено копію спадкової справи.

27 вересня 2018 року отримано відповідь Томашпільської районної державної нотаріальної контори, з якої вбачається, що спадкова справа після померлого ОСОБА_4 заведена за № 440/2017 та направлено копію спадкової справи.

Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, попросив позов задовольнити. Додав до матеріалів справи копію свідоцтва про смерть ОСОБА_4 та доповнив, що ОСОБА_8 -це співмешканка ОСОБА_4, оскільки останні проживали у громадянському шлюбі, а відтак, вона відноситься до спадкоємців четвертої черги спадкування на майно померлого ОСОБА_4

Представник Томашпільської селищної ради Щербатий А.І. в судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечив проти задоволення позову.

Суд, заслухавши пояснення сторін у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність ї достовірність показань сторін по справі, сприяючи всебічному й повному з'ясуванню обставин справи, що має істотне значення для правильного вирішення спору, прийшов до наступного.

Відповідно до ст.129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов'язковість рішень суду.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ч.1 ст.. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно ч.1-4 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно ч.9 ст. 83 ЦПК України, копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Відповідно до Конституції України усі суб'єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частини перша, друга статті 41); правовий режим власності визначається виключно законами України (пункт 7 частини першої статті 92).

Згідно ст.. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Главою 29 ЦК України ( ст.ст. 386-394 ) регулюється захист права власності.

Судом встановлено, що в ІНФОРМАЦІЯ_3 в с.Іллівка Крижопільського району Вінницької області помер ОСОБА_4.

До відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини.

Спадщина відкрилась в ІНФОРМАЦІЯ_3 в день смерті спадкодавця ОСОБА_4

В цей час діяв ЦК України (2003 року). Згідно цього, зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення цих спірних правовідносин.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до довідки селищного голови Томашпільської селищної ради № 1542 від 13.07.2018, після смерті ОСОБА_6 залишилося спадкове майно, що складається із земельної ділянки, яка належала ОСОБА_6 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 від 22.04.2004 року, що знаходиться на території Томашпільської селищної ради. Спадкоємцями майна ОСОБА_6 за законом залишилися сини ОСОБА_1 та ОСОБА_4 Після смерті ОСОБА_4 спадкоємцями залишилися цивільна дружина ОСОБА_8, брат померлого ОСОБА_1

Відповідно до копії свідоцтва про смерть, ІНФОРМАЦІЯ_4 в с.Олександрівка Томашпільського району Вінницької області померла ОСОБА_6.

Відповідно до копій свідоцтв про народження, батьками ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_7 та ОСОБА_6.

Отже, даними свідоцтвами підтверджено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є рідними братами.

Як вбачається із Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4, даний акт видано ОСОБА_6, яка проживає в с-ще Горишківське, у тому, що на підставі розпорядження Томашпільської РДА від 5 травня 2004 року № 208 є власником земельної ділянки площею 4,7413 га у межах згідно з планом, земельна ділянка розташована на території Томашпільської селищної ради, цільове призначення земельної ділянки - ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, зокрема відмови у видачі свідоцтва про спадщину.

Як вбачається із відповіді державного нотаріуса на заяву позивача, останньому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, що залишилася після смерті ОСОБА_4, померлого в ІНФОРМАЦІЯ_3 в зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа на спадкове майно.

Згідно абзацу 3 пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини.

Як вбачається із відповіді Державного нотаріуса Томашпільської державної нотаріальної контори Вінницької області від 19 вересня 2018 року на ухвалу суду від 18 вересня 2018 року, спадкова справа після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 заведена за № 177/2017. З даної справи вбачається, що до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_6 звернувся ОСОБА_4 Свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_4 не отримав.

Як вбачається із відповіді Державного нотаріуса Томашпільської державної нотаріальної контори Вінницької області від 19 вересня 2018 року на ухвалу суду від 18 вересня 2018 року, спадкова справа після померлого в ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 заведена за № 440/2017. З даної справи вбачається, що до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_4 звернулися цивільна дружина ОСОБА_8 та брат ОСОБА_1 Свідоцтва про право на спадщину ні ОСОБА_8, ні ОСОБА_1 не отримали.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Цивільним Кодексом передбачена черговість спадкоємців за законом, відповідно до якої у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України), у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (ст.1262 ЦК України), у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця (ст.1263 ЦК України), у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (ст.1264 ЦК України), у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. У п'яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім'ї. Утриманцем вважається неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім'ї спадкодавця, але не менш як п'ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування (ст.1265 ЦК України).

Відповідно до ст.1264 ЦК України право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менше, як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.. 1224 п. 5 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Згідно ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Даною нормою чітко встановлено, що суб'єкти наступної черги спадкоємців одержують право на спадкування у разі усунення від права на спадкування суб'єктів попередньої черги.

Таким чином, суб'єктам наступної черги спадкоємців і належить право вимоги (право позову) про усунення від права спадкування.

Дане право не виникає автоматично, а за певних умов, які передбачені ч.5 ст.1224 ЦК України, ч.2 ст.1259 ЦК України.

Згідно ч.1 ст.1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем другої черги спадкування, ОСОБА_8 - є спадкоємцем четвертої черги спадкування за законом після померлого ОСОБА_4

За пунктами 4.15, 4.18, 4.20 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року передбачено, що за відсутністю у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадок правовстановлюючих документів, нотаріус роз'яснює йому вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Що і стало підставою для звернення позивача до суду із даним позовом.

З матеріалів справи вбачається, що спадкодавець ОСОБА_4 не мав державного акту на право власності на спірну земельну ділянку, оскільки він не встиг належним чином оформити на своє ім'я спадщину, що залишилася після смерті його матері ОСОБА_6, що складається із саме цієї спірної земельної ділянки.

Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, зі збереженням її цільового призначення.

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Враховуючи той факт, що вирішення питання про визнання права власності на спадкове майно безпосередньо залежить від виникнення у потенційного спадкоємця права на спадкування майна спадкодавця за заповітом або за законом, в даній справі такі обставини доведено стороною позивача під час розгляду справи, тому суд вбачає підстави для задоволення позову ОСОБА_1, оскільки останній є спадкоємцем другої черги спадкування на майно ОСОБА_4, а відтак усуває спадкоємців іншої черги спадкування, прийняв спадщину після смерті брата, подавши до нотаріальної контори в передбачений законом строк заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст.. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до статті 1225 ЦК (435-15) право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Відповідно до п. г ч.1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Згідно ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судових розгляд.

Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясовування і дослідження інших обставин справи.

Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що стороною позивача доведено суду та надано на підтвердження відповідних доказів відомості, що підтвердили, що він є спадкоємцем другої черги спадкування після смерті свого брата, який усуває спадкоємців іншої черги спадкування, оскільки в передбачений законом строк прийняв спадщину, подавши до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, бажає належним чином оформити свої спадкові права; визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

Відповідно до ч.5 ст.265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем ОСОБА_1 при подачі позову до суду сплачено судовий збір в розмірі 921,13 гривень (а.с.1), а тому враховуючи вимоги ч.1 ст. 142 ЦПК України, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 460,56 гривень.

На підставі викладеного, керуючись статтями 210, 220, 328, 396, 640, 657, 1216-1218, ч. 1 ст. 1220, ст. 1221, ч. 1 ст. 1222, ч. 1 ст. 1225, ч. 1, 2 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 5 ст. 1268 ЦК України, статтями 12, 13, 76-89, 90, 95, 141-142, 163, 200, 206, 263, 265, 293, 354 ЦПК України суд , -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Томашпільської селищної ради Томашпільського району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно, що залишилося після смерті брата ОСОБА_4, який помер в ІНФОРМАЦІЯ_3, що складається із земельної ділянки площею 4,7313 га, кадастровий номер НОМЕР_5, що розташована на території Томашпільської селищної ради Томашпільського району Вінницької області відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4, виданого Томашпільською районною державною адміністрацією на ім'я ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4.

Повернути ОСОБА_1 50 відсотків сплаченого ним на рахунок за квитанцією № 0.0..1 від 13.07.2018 року судового збору в розмірі 460,56 грн (чотириста шістдесят гривень 56 копійки).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування (ім'я) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження:

позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_1, виданий 23.09.2000 Томашпільським РВ УМВС України у Вінницькій області, РНОКПП НОМЕР_2, адреса: АДРЕСА_1;

відповідач: Томашпільська селищна рада, Код , КОАТУУ , адреса: 24200, Вінницька область, Томашпільський район, смт Томашпіль, пл.Т.Шевченка, 1.

Суддя: О. В. Пилипчук

Вступна та резолютивна частини рішення проголошені у судовому засіданні 8 січня 2019 року.

Повний текст рішення складено 9 січня 2019 року.