Постанова

Іменем України

18 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 534/1939/15-ц

провадження № 61-18393св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Зайцева А. Ю, Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач за первинним позовом (відповідач за зустрічним позовом) -товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інтайм Фінанс»,

відповідач-1 - ОСОБА_1 ,

відповідач-2 - ОСОБА_2 ,

відповідач-3 - ОСОБА_3 ,

відповідач-4 за первинним позовом (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_4 ,

представник відповідачів 2, 4 - адвокат Билім Віталіна Юріївна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Полтавської області в складі колегії суддів: Бондаревської С. М., Дряниці Ю. В., Пилипчук Л. І. від 30 березня 2017 року та заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інтайм Фінанс» про відмову від позовних вимог до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»), правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інтайм Фінанс» (далі - ТОВ «ФК «Інтайм Фінанс»), звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 23 листопада 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит»), правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_2 було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1995pvi-11-07 зі змінами та доповненнями, згідно умов якого банк відкрив позичальнику невідновлювальну кредитну лінію у розмірі 1 100 000 дол. США зі сплатою 13% річних за користування кредитом, із кінцевим терміном повернення до 22 листопада 2022 року. Цього ж дня на забезпечення виконання вказаного договору між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 укладено договори поруки, за умовами яких кожен із поручителів зобов`язався солідарно з позичальником відповідати перед позивачем за виконання зобов`язання за указаним кредитним договором.

У порушення умов кредитного договору, а також статей 509, 526, 1054 ЦК України, відповідачі зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконали, чим порушили умови кредитного договору. Станом на 07 серпня 2015 року утворилась заборгованість за кредитом та відсотками у сумі 2 079 384,76 дол. США та пені у сумі 85 517 375,39 грн, яку позивач просив стягнути з відповідачів як солідарних боржників.

У серпні 2015 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Інтайм Фінанс», звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовна заява мотивована тим, що на забезпечення виконання вказаного кредитного договору 19 грудня 2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_5 було укладено іпотечний договір № 2369И/1207 з наступними змінами, за умовами якого остання передала в іпотеку банку належне їй майно - приміщення магазину продовольчих товарів на АДРЕСА_1 , загальною площею 707,9 кв. м.

Оскільки зобов`язання належним чином не виконано, кредит не повернуто, банк просив у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором від 23 листопада 2007 року № 1995pvi-11-07 звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме, приміщення магазину продовольчих товарів, загальною площею 707, 9 кв. м, що знаходиться на АДРЕСА_1 , шляхом визнання права власності на предмет іпотеки за ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Інтайм Фінанс», про визнання договору поруки від 23 листопада 2007 року № 1995/2, укладеного між ним та ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», припиненим.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що на підставі пунтку 5.1. укладеного між сторонами договору, порука припинилась у січні 2013 року, в зв`язку з чим кредитор втратив до нього право вимоги.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 15 березня 2016 року позови ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» об'єднані в одне провадження.

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 03 листопада 2016 року позови ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором від 23 листопада 2007 року № 1995pvi-11-07 у сумі 2 079 384,76 дол. США та 53 146 163 грн пені.

У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» за кредитним договором від 23 листопада 2007 року № 1995pvi-11-07 звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме, приміщення магазину продовольчих товарів, загальною площею 707, 9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_6 , шляхом визнання права власності на предмет іпотеки за ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

У задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відмовлено.

Визнано припиненим договір поруки від 23 листопада 2007 року № 1995/2, укладений між ОСОБА_4 та ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Додатковим рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 19 грудня 2016 року вирішено звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме, приміщення магазину продовольчих товарів, загальною площею 707,9 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , здійснити в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» за кредитним договором від 23 листопада 2007 року № 1995pvi-11-07 станом на 07 серпня 2015 року в розмірі 2 079 384,76 дол. США та 53 146 163 грн пені.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовівПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», суд першої інстанції виходив із того, що позичальник ОСОБА_2 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, що призвело до утворення заборгованості, тому наявні правові підстави для стягнення з позичальника на користь банку кредитної заборгованості та звернення стягнення на іпотечне майно шляхом визнання за позивачем права власності на нього у рахунок погашення виниклої кредитної заборгованості.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення кредитної заборгованості з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , суд першої інстанції виходив із того, що їх порука є припиненою, оскільки кредитор не звернувся до них протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 30 березня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено частково.

Рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 03 листопада 2016 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ; в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованості за кредитним договором та судових витрат, а також в частині визнання припиненим договору поруки, стягнення на користь ОСОБА_4 судових витрат - скасовано. Ухвалене в ці частині нове рішення про часткове задоволення позову ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором від 23 листопада 2007 року № 1995pvi-11-07 станом на 07 серпня 2015 року у розмірі 2 079 384,76 дол. США та 53 146 163 грн пені.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором від 23 листопада 2007 року № 1995pvi-11-07 станом на 07 серпня 2015 року у розмірі 2 079 384,76 дол. США та 53 146 163 грн пені.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що у зв`язку з невиконанням боржником вимог кредитного договору, банк реалізував передбачене частиною другою статті 1050 ЦК України та пунктом 3.4 кредитного договору право вимоги дострокового виконання основного зобов`язання та відповідно змінив строк виконання основного зобов`язання на 25 липня 2015 року. Банк звернувся до суду з указаним позовом до поручителів у серпні 2015 року, тобто у межах шестимісячного строку, передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Узагальнені доводи касаційної скарги

У травні 2017 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції в частині задоволення його зустрічного позову про припинення поруки.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не врахував, що додатковою угодою від 31 січня 2008 року до договору поруки від 23 листопада 2007 року № 1995/2 у пункті 5.1. сторони передбачили, що порука припиняється із припиненням зобов`язання, що забезпечується нею. Порука також припиняється, якщо кредитор протягом трьох років від дня настання строку виконання зобов`язання за кредитним договором не заявив вимоги до поручителя. Таким чином, договором поруки передбачений строк, після закінчення якого порука припиняється. Умовами договору передбачено погашення кредиту шляхом здійснення періодичних платежів до 10 числа кожного місяця. Тобто, виходячи зі змісту додаткової угоди № 4 від 16 вересня 2009 року у випадку не здійснення позичальником періодичної позичкової заборгованості в установлений строк, починаючи з 11 січня 2010 року у кредитора виникає право вимоги до поручителя. Однак, таким правом кредитор скористався лише 07 липня 2015 року, направивши вимогу про повернення кредитних коштів, тобто поза межами трирічного строку, передбаченого пунктом 5.1. договору поруки. Останній платіж за основним боргом боржник ОСОБА_2 здійснив 05 жовтня 2010 року, а по сплаті відсотків - 27 червня 2013 року, тому порука є припиненою, оскільки у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 травня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі; витребувано цивільну справу № 534/1939/15-ц з Комсомольського міського суду Полтавської області. Відмовлено ОСОБА_4 у задоволенні клопотання про зупинення виконання рішення апеляційного суду Полтавської області від 30 березня 2017 року.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Указана справа передана до Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11 листопада 2019 року вказану справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20 листопада 2019 року до участі у справі залучено ТОВ «ФК «Інтайм Фінанс» як правонаступника ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Узагальнені доводи відзиву на касаційну скаргу

05 грудня 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив ТОВ «ФК «Інтайм Фінанс» на касаційну скаргу, у якому, посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги та законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення суду апеляційної інстанції, правонаступник позивача просить касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції без змін.

05 грудня 2019 року до Верховного Суду надійшла заява ТОВ «ФК «Інтайм Фінанс» про відмову від позовних вимог до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що 23 листопада 2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_2 було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1995pvi-11-07 зі змінами та доповненнями, згідно умов якого банк відкрив позичальнику невідновлювальну кредитну лінію у розмірі 1 100 000 дол. США зі сплатою 13% річних за користування кредитом, із кінцевим терміном повернення до 22 листопада 2022 року.

Цього ж дня на забезпечення виконання вказаного договору між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_4 , ОСОБА_3 укладено договори поруки № № 1995/2, 1995/3 відповідно, за умовами яких кожен із поручителів зобов`язався солідарно з позичальником відповідати перед позивачем за виконання зобов`язання за указаним кредитним договором.

19 грудня 2007 року на забезпечення виконання вказаного кредитного договору між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_5 було укладено іпотечний договір № 2369И/1207 з наступними змінами, за умовами якого остання передала в іпотеку банку належне їй майно - приміщення магазину продовольчих товарів на АДРЕСА_1 , загальною площею 707,9 кв. м.

Звертаючись до суду з указаним позовом, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» посилалось на те, що позичальником ОСОБА_2 зобов`язання за кредитним договором від 23 листопада 2007 року № 1995pvi-11-07 належним чином не виконувалися, у зв`язку із чим станом на 07 серпня 2015 року утворилась заборгованість у сумі 2 079 384,76 дол. США та 85 517 375,39 грн, яка складається із: 677 080 дол. США строкової заборгованості за основним кредитом; 614 847,56 дол. США простроченої заборгованості за основним кредитом; 17 728,12 дол. США строкової заборгованості за відсотками; 769 729,08 дол. США простроченої заборгованості за відсотками та 85 517 375,39 грн пені.

2.Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення виконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Правові наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно з частинами першою та другою статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Визначений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк припинення поруки (який на момент виникнення спірних правовідносин складав шість місяців) застосовується виключно у тому разі, якщо такий строк не встановлено у самому договорі поруки. Зміна строку виконання основного зобов`язання шляхом реалізації кредитором права на дострокове стягнення суми заборгованості не змінює строк чинності поруки, визначенийсторонами у договорі поруки.

Такий правовий висновок викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11 листопада 2019 року у справі № 725/3981/14 (провадження № 61-10358сво19).

Пунктом 5 договору поруки передбачено, що порука припиняється із припиненням зобов'язання, що забезпечується нею. Порука також припиняється, якщо кредитор протягом трьох років від дня настання строку виконання зобов'язання за кредитним договором не заявив вимоги до поручителя. Порука припиняється з інших підстав, передбачених чинним законодавством України.

У пункті 3.2. кредитного договору встановлено строк його дії до 22 листопада 2022 року.

У пункті 3.4. кредитного договору сторони погодили право банку вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих відсотків у випадках, передбачених договором.

Суд установив, що у зв`язку з невиконанням боржником вимог кредитного договору, 07 липня 2015 року банк реалізував передбачене частиною другою статті 1050 ЦК України та пунктом 3.4. кредитного договору право вимоги дострокового виконання основного зобов`язання, направивши відповідачам вимогу про погашення кредитної заборгованості, розрахованої станом на 07 липня 2015 року, протягом десяти днів з моменту її отримання.

Така вимога була отримана відповідачами 15 липня 2015 року, що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, проте виконана не була.

Відтак, відповідно до пункту 3.4. договору кредитором було достроково змінено строк виконання основного зобов'язання, кінцевий строк виконання якого настав 25 липня 2015 року.

З указаним позовом банк звернувся до відповідачів у серпні 2015 року, тобто у строк, передбачений підпунктом 5.1. договору поруки.

Тобто, на час виникнення спірних правовідносин, порука ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є чинною, а відтак кожен із поручителів окремо має нести солідарний обов`язкок із боржником щодо сплати кредитної заборгованості у визначеному позивачем розмірі.

З урахуванням наведеного, рішення суду апеляційної інстанції в частині вирішення позову ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Інтайм Фінанс», до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 про припинення договору поруки є правильним та узгоджується з матеріалами справи.

Доводи касаційної скарги щодо припинення поруки, оскільки кредитор протягом шести місяців від дня припинення виконання зобов`язань за кредитним договором не пред`явив вимогу, безпідставні, оскільки сторонами був встановлений строк поруки - три роки від дня настання строку виконання зобов'язання за кредитним договором, а відтак вона припиняється після закінчення строку, встановленому в договорі поруки. Положення закону щодо припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, застосовуються тільки до поруки, строк якої не встановлений (частини четверта статті 559 ЦК України).

Інші доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду в цій частині вирішення позову не спростовують, на законність судового рішення не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви ТОВ «ФК «Інтайм Фінанс» про відмову від позовних вимог до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

За змістом статті 408 ЦПК України незалежно від того, за касаційною скаргою кого з учасників справи було відкрито касаційне провадження, у суді касаційної інстанції позивач має право відмовитися від позову. Якщо заява про відмову від позову відповідає вимогам статті 206 цього Кодексу, суд визнає нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову, якою одночасно закриває провадження у справі.

Подана ТОВ «ФК «Інтайм Фінанс» заява про відмову від позовних вимог до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідає вимогам статті 206 ЦПК України та в ній зазначено про повне усвідомлення правонаступником позивача наслідків її подання.

Ураховуючи викладене, колегія суддів Верховного Суду приймає відмову ТОВ «ФК «Інтайм Фінанс» від позовних вимог до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, визнає нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та закриває провадження у справі у цій частині позовних вимог.

Керуючись статтями 400, 408, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 30 березня 2017 року в частині вирішення позову публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інтайм Фінанс», до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічного позову ОСОБА_4 про визнання договору поруки припиненим залишити без змін.

Прийняти відмову товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інтайм Фінанс» від позовних вимог до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки.

Рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 03 листопада 2016 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 30 березня 2017 року в частині вирішення позову публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інтайм Фінанс», до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки визнати нечинними.

Провадження у справі № 534/1939/15-ц за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інтайм Фінанс», до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки закрити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська
Судді: А. Ю. Зайцев Є. В. Коротенко В. М. Коротун В. П. Курило