Справа № 461/5087/17 Головуючий у 1 інстанції: Радченко В. Є.
Провадження № 22-ц/811/404/18 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р..

суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

секретар: Яремко О.Р.

з участю: представника відповідача ПАТ «Банк «Фінанси і Кредит» Крижового Д.В., відповідача ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м. Львові цивільну справу №461/5087/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Галицького районного суду м.Львова від 03 листопада 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про визнання права звернення стягнення на предмет іпотеки, стягнення процентів та пені за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про визнання права звернення стягнення на предмет іпотеки, стягнення процентів та пені за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 12 вересня 2012 року у справі №2-160/11 стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_3 та інших осіб в користь ПАТ КБ «Банк «Фінанси та Кредит» 766 258 доларів США. Рішення суду не виконано, а тому вважає, що відповідачі повинні сплатити проценти за користування кредитом та пеню за несвоєчасне повернення кредиту. Вважає, що договір іпотеки, який був укладений на забезпечення кредитних зобов'язань поширюється і на зобов'язання з стягнення процентів за користування кредитом і пені. Просить з врахуванням уточнених позовних вимог визнати право Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» звернути стягнення на предмет іпотеки, стягнути солідарно з відповідачів в користь позивача 505557 доларів США 28 центів за період з 24 липня 2014 року по 23 липня 2017 року, стягнути з відповідачів 25 127 881 грн.39 коп. пені за несвоєчасне повернення заборгованості за тілом кредиту.

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 03 листопада 2017 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1) та з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2) в солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» () 505 557 доларів США і 28 центів процентів за кредитним договором № 05/06-лв від 6 листопада 2006 року за період з 24 липня 2014 року по 23 липня 2017 року.

Стягнуто з ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1) та з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2) в солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» () 25 127 881 гривню 39 копійок пені за несвоєчасне повернення заборгованості за тілом кредиту за кредитним договором № 05/06-лв від 6 листопада 2006 року за період з 24 липня 2014 року по 23 липня 2017 року.

В решті позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_5, ОСОБА_3 - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь держави судовий збір в розмірі 290 569,04 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2) на користь держави судовий збір в розмірі 290 569,04 грн.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на користь держави судовий збір в розмірі 1600 грн.

Рішення суду оскаржила відповідач ОСОБА_3, подавши апеляційну скаргу. Вважає його незаконним та необґрунтованим, винесеним при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, судом порушено та неправильно застосовано норми матеріального права.

Зазначає, що рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 12 вересня 2012 року було стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ТОВ «Львів`янка» на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором. Рішення набрало законної сили, заборгованість не стягнута, вирішується питання про його примусове виконання. Судом першої інстанції вказані обставини не були враховані та вирішуючи спір, суд помилково виходив із розрахунку заборгованості по кредитному договору за період з 24.07.2014 року по 23.07.2017 року. Зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що мало місце дострокове стягнення всієї кредитної заборгованості, а відтак строк договору закінчився, а між сторонами існують лише невиконані зобов`язальні правовідносини. Просить рішення Галицького районного суду м.Львова від 03 листопада 2017 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

У Відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що кредитний договір не припинив своєї дії, оскільки остаточний строк повернення кредиту відповідно до договору є 05 листопада 2021 року. Зазначає, що стягнення відсотків та пені є додатковими до основного зобов'язання і враховуючи те, що сума основного зобов'язання вже стягнута судом з поручителя, порука не може вважатися припиненою щодо додаткових зобов'язань, які нараховані після рішення суду. Просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги представника позивача Крижового Д.В.,перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Матеріалами справи встановлено, що 06.11.2006 року між Банком «Фінанси та Кредит» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір № 05/06-ЛВ, відповідно до якого банк надав позичальнику кошти в сумі 750 000 (сімсот п'ятдесят тисяч) доларів США в тимчасове користування на умовах забезпеченості, зворотності, терміновості, платності та цільового використання, а відповідач зобов'язалась належним чином використовувати і повернути кредит у повному обсязі до 05.11.2021 року та сплатити за користування кредитом проценти, виходячи з процентних ставок, вказаних у п. 3 кредитного договору, в тому числі процентів підвищеного розміру (чотирнадцять процентів річних, або 28 процентів річних від невчасно виконаного зобов'язання).

Додатковою угодою № 1 від 07.11.2006 року до кредитного договору, сторони погодили надання першого траншу кредиту в сумі 380 000.00 доларів США.

Додатковою угодою № 2 від 08.12.2006 року до кредитного договору, сторони погодили виплату другого траншу кредиту у розмірі 370 000.00 доларів США.

Додатковою угодою № 3 від 24 травня 2007 року до кредитного договору, сторони збільшили розмір кредитної лінії до 792 000.00 доларів США.

Додатковою угодою № 4 від 25 травня 2007 року до кредитного договору, сторони погодили виплату третього траншу у розмірі 48 000 доларів США.

Додатковою угодою № 5 від 26 травня 2008 року до кредитного договору, сторони погодили визначити процентну ставку за кредитом - 17 (сімнадцять) відсотків річних, а у випадку порушення позичальником строків погашення кредитних коштів - 34 проценти річних.

Відповідно до Договору поруки № 03/05/06-ЛВ-П від 06.11.2006 року, укладеного між Банком «Фінанси та Кредит», ТОВ та ОСОБА_3, з врахуванням змін, внесених Додатковою угодою до Договору поруки від 24 травня 2007 року, ОСОБА_3 зобов'язалась перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язань за вищевказаним кредитним договором.

Відповідно до п. 2.1. укладеного Договору поруки, у випадку невиконання Боржником (ОСОБА_5.) зобов'язань за Кредитним договором, Боржник та Поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Судом встановлено, що Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» виконало свої зобов'язання щодо надання кредитних коштів за кредитним договором № 05/06-ЛВ від 06.11.2006 р. належним чином і у повному обсязі, однак відповідачка свої зобов'язання за кредитним договором щодо повернення кредитних коштів та відсотків належним чином не виконала, у зв'язку із чим утворилася заборгованість.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 12 вересня 2012 року по справі № 2-160/11, вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_3 та інших осіб, в користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 766 258 доларів США 23 центи заборгованості по тілу кредиту, 315 966 доларів США 06 центів заборгованості за нарахованими процентами, 4 000 000 грн. 00 коп. пені.

Даним рішенням суду встановлено порушення ОСОБА_5 своїх зобов'язань з повернення кредиту, та встановлено розмір її заборгованості по тілу кредиту, процентах та пені станом на 12 вересня 2012 року у сумі: 766 258,23 доларів США заборгованості по тілу кредиту, 315 966 доларів США 06 центів заборгованості за нарахованими процентами, 4 000 000,00 грн. пені за простроченими нарахованими процентами та тілом кредиту.

Відповідно до ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадку, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України, - і за її межами.

Задовольняючи позовні вимоги, районний суд врахував правову позицію викладену у постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-157цс16, що виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору, можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Тобто, після винесення Шевченківським районним судом м. Львова рішення від 12.09.2012 року позичальник та поручитель продовжують нести всі обов'язки, що передбачені кредитним договором та договором поруки, в тому числі сплачувати проценти за користування кредитними коштами та пеню за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань. Таким чином, районний суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача 505 557 доларів США і 28 центів процентів за кредитним договором № 05/06-лв від 6 листопада 2006 року за період з 24 липня 2014 року по 23 липня 2017 року та 25 127 881 гривню 39 копійок пені за несвоєчасне повернення заборгованості за тілом кредиту за період з 24 липня 2014 року по 23 липня 2017 року.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується із висновком суду першої інстанції.

Частиною першою статті 526 ЦК передбачено, що зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша ст.1048 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За нормами ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У пункті 6.1 Кредитного договору зазначено, що у випадку невиконання позичальником будь-яких своїх зобов»язань за цим договором, зазначених у п.2.5 цього договору, або порушення позичальником строків платежів, встановлених п.2.4 цього договору, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів за користування ним, а позичальник зобов»язаний виконати зазначені зобов»язання в порядку, передбаченому пунктами 3.1 цього договору.

Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 12 вересня 2012 року достроково стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ТОВ «Львів»янка» на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит» всю заборгованість по кредиту. Рішення суду не виконано на даний час.

У постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 310/11534/13-ц, провадження №14-154цс/18 від 04 липня 2018 року сформовано правовий висновок, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився з тридцятого дня з дати, зазначеної на квитанції, яка надається банку відділенням зв»язку при відправленні позичальнику листа з вимогою про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним з повідомленням про вручення, і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі.

У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Щодо нарахування пені, Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові зазначає, що необхідно зважити на вимоги статтей 549, 550,551 ЦК України, згідно з якими пенею є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов»язання і яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов»язання за кожен день прострочення виконання. Проценти на неустойку не нараховуються та, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Тобто неустойка нараховується у разі порушення боржником зобов»язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК). З першого дня прострочення та до тих пір, поки зобов»язання не буде виконано. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов»язання, не обмежується. ЇЇ розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов»язання. Тобто пеня може зараховуватися на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов»язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано в законі чи договорі. Разом з тим, відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК до вимог про стягнення неустойки ( як штрафу так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Таким чином, стягнути неустойку (зокрема, пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише в межах спеціальної позовної давності, яка згідно із частиною першою статті 260 ЦК обчислюється за загальними правилами визначення строків, установлених статтями 253-255 цього Кодексу, від дня порушення грошового зобов»язання.

Із врахуванням вище викладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 12 вересня 2012 року про дострокове стягнення всієї суми заборгованості засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред»явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК.

Враховуючи зібрані по справі докази, правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права в частині задоволення позову ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про солідарне стягнення з відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_3 505 557 доларів і 28 центів процентів та 25 127 881 гривню 39 копійок пені на виконання Кредитного договору №05/06-лв від 06 листопада 2006 року за період з 24 липня 2014 року по 23 липня 2017 року.

Згідно з ст. 376 ч.1 п.4 підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Щодо позовних вимог в частині визнання права звернення на предмет іпотеки, судом першої інстанції вірно зазначено, що таке право визначається умовами Договору. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у статі 16 ЦК.

Відповідно до ст.141 ч.2 п.2 ЦПК судові витрати, пов»язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови у позові - на позивача.

Ухвалою судді Галицького районного суду м.Львова від 26 липня 2017 року відстрочено ПАТ «Банк «Фінанси і Кредит» сплату судового збору за подання заяви до ухвалення судового рішення у справі.

У ч.13 ст.141 ЦПК передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Із врахуванням зазначеного, судовий збір в дохід держави підлягає стягненню із ПАТ «Банк «Фінанси і Кредит» .

Керуючись ст. ст. 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 383, 384, 389-391 ЦПК України,суд апеляційної інстанції,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 03 листопада 2017 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Відмовити Публічному акціонерному товариству «Банк»Фінанси та Кредит» у задоволенні позову до ОСОБА_5, ОСОБА_3 у визнанні права звернення стягнення на предмет іпотеки, стягнення процентів та пені за Кредитним договором № 05/06-лв від 06 листопада 2006 року за період з 24 липня 2014 року по 23 липня 2017 року.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк»Фінанси та Кредит» в дохід держави судовий збір в розмірі 581 136 грн.08 коп.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 08 лютого 2019 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк