Постанова

Іменем України

28 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 490/9274/15-ц

провадження № 61-21809св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк»на заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 квітня 2016 року у складі судді Мамаєвої О. В. та рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 25 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Базовкіної Т. М., Колосовського С. Ю., Кушнірової Т. Б. у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2015 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк», банк) звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позов мотивовано тим, що 19 вересня 2008 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 640/4-419 з подальшими змінами, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 61 000,00 дол. США зі сплатою 15 % річних з кінцевим терміном повернення - 18 вересня 2013 року.

Крім цього, 30 листопада 2007 року між сторонами також було укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 640/3-248, згідно якого банк прийняв на себе зобов`язання надати ОСОБА_1 на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового використання грошові кошти окремими частинами (траншами) в межах максимального ліміту заборгованості в сумі 500 000 грн з кінцевим терміном повернення всієї заборгованості - не пізніше 29 листопада 2010 року зі сплатою 14 % річних.

Повернення кредиту забезпечено, зокрема іпотечним договором від 19 вересня 2008 року, згідно якого ОСОБА_1 з метою забезпечення належного виконання договору кредиту передав в іпотеку нерухоме майно: нежитлові приміщення першого поверху, загальною площею 114,8 кв. м в будинку літ. А-9, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Внаслідок систематичного порушення позичальником умов кредитного договору, станом на 26 серпня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 139 129,45 дол. США (що еквівалентно 3 147 582,82 грн).

Звертаючись в суд з позовом, ПАТ «Укрсоцбанк» просив в рахунок погашення заборгованості за договором кредиту звернути стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення першого поверху загальною площею 114,8 кв. м в будинку літ. А-9, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою в пункті 1.2 іпотечного договору від 19 вересня 2008 року, а саме 287 000 дол. США в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату винесення рішення по справі.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 квітня 2016 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено. Звернуто стягнення на нерухоме майно відповідно до іпотечного договору від 19 вересня 2008 року, укладеного між АКБ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Савченко І. М. за реєстровим № 2962, а саме: нежитлові приміщення першого поверху, загальною площею 114,8 кв. м в будинку літ. А-9, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належать ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27 березня 2007 року № 372, виданого виконавчим комітетом Миколаївської міської ради, право власності на яке зареєстроване згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, зареєстроване в Миколаївському МБТІ 17 вересня 2008 року за № 18143650 - в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 640/4-419, укладеним 19 вересня 2008 року між АКБ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_1 , в сумі 139 129,45 дол. США (що еквівалентно 3 147 582,82 грн), яка складається з наступного: 52 187,44 дол. США (що еквівалентно 1 180 657,90 грн) - заборгованість за кредитом; 45 618,56 дол. США (що еквівалентно 1 032 047,45 грн) - заборгованість за відсотками; 23 040,75 дол. США (що еквівалентно 521 260,36 грн) - пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 18 282,70 дол. США (що еквівалентно 413 617,09 грн) - пеня за несвоєчасне повернення відсотків.

Визначено спосіб реалізації - шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах. Реалізацію предмета іпотеки ухвалено здійснювати за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижче за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Рішення місцевого суду мотивоване неналежним виконанням відповідачем, як позичальником, обов`язків, покладених на нього умовами кредитного договору, що призвело до виникнення заборгованості та свідчить про існування правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення вказаної заборгованості.

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 25 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 квітня 2016 року в частині визначення розміру заборгованості, в погашення якої проведено звернення стягнення на предмет іпотеки, та початкової ціни предмету іпотеки змінено. Зазначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки - нежитлові приміщення першого поверху, загальною площею 114,8 кв. м в будинку літ. А-9, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і належать ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27 березня 2007 року № 372, виданого виконавчим комітетом Миколаївської міської ради відповідно до іпотечного договору від 19 вересня 2008 року, укладеного між акціонерно-комерційним банком «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 та посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Савченко І. М. за реєстровим № 2962, проводиться в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 640/4-419, укладеним 19 вересня 2008 року між акціонерно-комерційним банком «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , в сумі 97 806 дол. США, яка складається з: 52 187,44 дол. США заборгованості за кредитом; 45 618,56 дол. США заборгованості за відсотками; а також в рахунок погашення 934 877,45 грн пені, та за початковою ціною предмету іпотеки, яка становить 7 654 290 грн.

В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Погоджуючись із висновком місцевого суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог банку, апеляційний суд вказав на помилковість стягнення місцевим судом пені у розмірі, визначеному позивачем в іноземній валюті, а також на необхідність встановлення у грошовому вираженні початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації, як цього вимагають положення частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку».

Визначаючи початкову ціну предмета іпотеки, апеляційний суд виходив із того, що у самому договорі іпотеки між сторонами погоджено вартість переданого в іпотеку нерухомого майна у розмірі 287 000 дол. США, що згідно з курсом валют на день вирішення справи становить 7 654 290 грн.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Укрсоцбанк», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, справу направити на новий розгляду до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у цивільній справі.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон від 03 жовтня 2017 року), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 03 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки» у зазначеній справі призначено повторний автоматизований розподіл.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

03 червня 2019 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.

Ухвалою Верховного Суду від 08 серпня 2019 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження в складі п`яти суддів.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 серпня 2019 року визначено склад колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду для розгляду справи: Грушицький А. І. (суддя-доповідач), Висоцька В. С., Сердюк В. В., Фаловська І. М., Штелик С. П.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована невідповідністю встановленої апеляційним судом ціни продажу предмета іпотеки актуальним (реальним) ринковим цінам, встановленим на аналогічний вид майна.

Заявник вказує, що станом на дату ухвалення оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції було проведено оцінку іпотечного майна, у зв`язку із чим дані такої оцінки мали бути враховані при визначенні початкової ціни продажу предмета іпотеки.

Оскільки доводи касаційної скарги стосуються незгоди із визначеною апеляційним судом початковою ціною предмета іпотеки, рішення судів першої та апеляційної інстанцій в іншій частині не є предметом касаційного перегляду.

Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

09 вересня 2008 року між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 640/4-419, до якого неодноразово сторонами вносились зміни. Згідно умов цього договору останній отримав грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання у розмірі 61 000,00 дол. США зі сплатою 15 % річних та комісій в розмірі та порядку, визначеному тарифами на послуги по наданню кредитів, на строк до 18 вересня 2013 року.

31 серпня 2009 року між сторонами укладена додаткова угода № 1 про внесення змін до договору, відповідно до якої кінцевий термін повернення заборгованості за кредитом встановлено не пізніше 18 вересня 2016 року.

06 грудня 2010 року між сторонами укладена додаткова угода № 2 про внесення змін до договору кредиту, відповідно до якої кінцевий термін повернення заборгованості за кредитом встановлено не пізніше 18 вересня 2021 року, річну процентну ставку за користування кредитними коштами встановлено на рівні 15,33 % річних.

20 грудня 2013 року між сторонами була укладена додаткова угода № 4 про внесення змін до договору кредиту, відповідно до якої на період з 20 грудня 2013 року по 19 квітня 2014 року встановлена процентна ставка за користування кредитом в розмірі 0,01 %; з 20 квітня 2014 року - 15,33 % річних; кінцевий термін повернення заборгованості за кредитом встановлено до 21 квітня 2014 року.

З метою забезпечення виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором кредиту 19 вересня 2008 року між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір, відповідно до якого відповідач передав в іпотеку позивачу нерухоме майно, належне йому на праві власності, а саме: нежитлові приміщення першого поверху, загальною площею 114,8 кв. м в будинку літ. А-9, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу кредит у розмірі у 61 000,00 дол. США, тоді як відповідач систематично порушував умови договору, у зв`язку з чим за ним обліковується заборгованість, яка станом на 26 серпня 2015 року складала 139 129,45 дол. США (що еквівалентно 3 147 582,82 грн), з яких: 52 187,44 дол. США (що еквівалентно 1 180 657,90 грн) - заборгованість за кредитом; 45 618,56 дол. США (що еквівалентно 1 032 047,45 грн) - заборгованість за відсотками; 23 040,75 дол. США (що еквівалентно 521 260,36 грн) - пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 18 282,70 дол. США (що еквівалентно 413 617,09 грн) - пеня за несвоєчасне повернення відсотків.

Звертаючись в суд з позовом позивач просив в рахунок погашення виниклої заборгованості звернути стягнення на нерухоме майно - нежитлові приміщення першого поверху, загальною площею 114,8 кв. м в будинку літ. А-9, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до положень статті 575 ЦК України, статей 1, 2 Закону України «Про іпотеку» іпотека є окремим видом застави, яка полягає у забезпеченні виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно з положеннями статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про те, що у зв`язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору утворилась заборгованість, у рахунок погашення якої слід звернути стягнення на предмет іпотеки, належний відповідачу.

Разом з тим суд апеляційної інстанції не погодився з висновками суду першої інстанції в частині визначення початкової ціни предмета іпотеки, визначивши початкову ціну предмета іпотеки для подальшої реалізації, виходячи з того, що ціна предмета іпотеки була визначена сторонами у самому договорі іпотеки - 287 000 дол. США, що згідно курсу валют на день вирішення справи становить 7 654 29 грн.

Такий висновок суду апеляційної інстанції ґрунтується на матеріалах справи та вимогах закону.

У разі невиконання чи неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (стаття 33 Закону України «Про іпотеку»).

Положенням частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, у тому числі початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку», у розумінні норми статті 39 Закону «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

За змістом частини шостої статті 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

На час вирішення цього спору судами положення статті 39 Закону України «Про іпотеку» містили чітку вказівку про необхідність зазначення у рішенні суду початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Статтю 39 Закону України «Про іпотеку» доповнено новою частиною другою згідно із Законом України від 03 липня 2018 року № 2478-VIII, який введено в дію з 04 лютого 2019 року, згідно якої у разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Враховуючи правила щодо дії нормативно-правових актів в часі, рішення апеляційного суду на момент його ухвалення відповідало вимогам матеріального закону.

Посилання у касаційній скарзі на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, та, зокрема вказівка заявника на необхідність врахування звіту про оцінку майна зводяться до переоцінки встановлених у справі обставин, вирішення питання про достовірність або недостовірність доказів, перевагу одних доказів над іншими, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.

Заперечуючи проти ціни майна, встановленої апеляційним судом, відповідач не надав належних та допустимих доказів на її спростування.

Крім того, відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж зазначена в резолютивній частині рішення суду, якщо, наприклад, вартість майна змінилась.

З огляду на наведене та враховуючи межі перегляду справи судом касаційної інстанції, касаційна скарга ПАТ «Укрсоцбанк» задоволенню не підлягає.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції у незміненій частині та рішення суду апеляційної інстанції- без змін, оскільки доводи касаційної скарги правильних висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 квітня 2016 року у незміненій апеляційним судом частині та рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 25 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В. С. Висоцька А. І. Грушицький
В. В. Сердюк
І. М. Фаловська С. П. Штелик