Справа № 331/5207/18
Провадження № 2 /331/195/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2019 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі

головуючого судді: Антоненко М.В.

за участю секретаря: Андрієнко С.О.

розглянув в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, 3-і особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

12.09.2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, 3-і особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач ОСОБА_1 та треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 зареєстровані та є власниками квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Вказане підтверджується свідоцтвом про право власності на житло НОМЕР_1, видане Жовтневою районною адміністрацією Запорізької міської ради 29.08.2007 p., витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно та технічним паспортом на квартиру (копії зазначених документів додаються).

Зміна прізвища третьої особи ОСОБА_8 на ОСОБА_5 підтверджується 2-ма свідоцтвами про шлюб, копіями свідоцтв про розірвання шлюбів, копії яких додаються.

Зміна прізвища третьої особи ОСОБА_9 на ОСОБА_6 підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, копія додається.

Те, що ОСОБА_7 є сином ОСОБА_5 підтверджується свідоцтвом про народження та витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження, копія якого додається.

За вказаною вище адресою також зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

ОСОБА_2 є його з ОСОБА_4 дочкою, а ОСОБА_3 є його з ОСОБА_4 онукою.

Відповідачі були зареєстровані за вищезазначеною адресою 4 роки тому, проте фактично за вказаною адресою не проживають з моменту своєї реєстрації. Зазначене підтверджується актом від 12.05.2018 p., копія якого додається.

Проте до цього часу відповідачі не знялися з реєстрації, продовжують бути зареєстрованими за вказаною адресою, не маючи на те жодних підстав, через що позивач з третіми особами мають сплачувати комунальні послуги за осіб, які фактично там не проживають. У зв'язку із тим, що самовільно відповідачі не здійснюють зняття з реєстрації, порушуються його право власності, а тому позивач ОСОБА_1 змушений звернутись до суду за захистом своїх прав.

Інститут права власності в Україні регулюється приписами статті 41 Конституції України. У відповідності до ч. 1 даної статті, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Частина 4 ст. 41 Конституції України встановлює принцип непорушності приватної власності. Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено право власника майна при наявності дій осіб, спрямованих на перешкоджання вільного користування власником своїм майном, вимагати усунення таких перешкод.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Дана норма права практично дублюється нормою ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України.

Частинами 1, 2 ст. 386 Цивільного кодексу України визначено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Частиною другою статті 2 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

В добровільному порядку відповідачі це питання не бажають розглядати, заяв про зняття з реєстрації до відповідного органу не подають. Таким чином, єдиною можливістю відновити його порушене конституційне право на вільне користування своєю власністю (ст. 41 Конституції України) є визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом та тим самим зняти їх з реєстрації в примусовому порядку.

Статтею 405 Цивільного кодексу України встановлено, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Згідно до частини 2 статті член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Між ним, третіми особами та відповідачами не існує будь-яких усних чи письмових домовленостей стосовно їх проживання у їхній квартирі.

Вважає , що відповідачі втратили право користування квартирою АДРЕСА_1.

На підставі вищевикладеного просить суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1.

Визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01 жовтня 2018 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Справу призначено у підготовче судове засідання на 16.11.2018 року на 10 год. 00 хв.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 листопада 2018 року справу призначено до судового розгляду на 04.02.2019 року на 09 год. 30 хв.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився, надав суду заяви в якій просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судове засідання не з'явилися, надали суду заяви з проханням розглянути справу за їх відсутності. З позовом згодні.

3-і особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 у судове засідання не з'явилися, надали суду заяви з проханням розглянути справу за їх відсутності. Не заперечують проти задоволення позову.

У зв'язку із неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процес за допомогою звукозаписуючого пристрою не здійснювалося.

Дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків.

В ході розгляду справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 та треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 зареєстровані та є власниками квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Вказане підтверджується свідоцтвом про право власності на житло НОМЕР_1, видане Жовтневою районною адміністрацією Запорізької міської ради 29.08.2007 p., витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно та технічним паспортом на квартиру.

За вказаною вище адресою також зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

ОСОБА_2 є дочкою ОСОБА_1, а ОСОБА_3 є його онукою.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були зареєстровані за вищезазначеною адресою 4 роки тому, проте фактично за вказаною адресою не проживають з моменту своєї реєстрації, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов від 12.05.2018 p.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Стаття 383 ЦК України зазначає, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зміст ст. 405 ЦК України передбачає, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, суд вважає, що в судовому засіданні дійсно було встановлено факт того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживають в АДРЕСА_1 більше 4-х років без поважної причини, а тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 317, 319, 383, 391, 405 ЦК України, 3, 4, 11-13, 19, 259, 263, 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, 3-і особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до ті. п. 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу. ХШ «Перехідні Положення» ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: М.В. Антоненко