Ухвала

23 січня 2019 року

м. Київ

справа № 369/8826/16-ц

провадження № 61-19824св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя - доповідач), Коротуна В. М., Крата В.І.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Банк національний кредит»,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк національний кредит» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 листопада 2016 року у складі судді Пінкевич Н. С. та ухвалу апеляційного суду Київської області від 20 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Сліпченка О. І., Гуля В. В., Іванової І. В.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року публічне акціонерне товариство «Банк національний кредит» (далі - ПАТ «Банк національний кредит») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 та просило визнати недійсним нікчемний договір про внесення змін № 1 від 15 травня 2015 року до договору банківського вкладу «Стандартний» № 111206-ДР-06 від 12 листопада 2012 року, укладений між ПАТ «Банк національний кредит» та ОСОБА_3

Позовна заява мотивована тим, що 12 листопада 2012 року між ПАТ «Банк національний кредит» та ОСОБА_3 укладено договір банківського вкладу «Стандартний» № 111206-ДР-06, відповідно до умов якого банк прийняв від відповідача грошові кошти у розмірі 100 000 грн зі сплатою 24 % річних та строком дії до 12 січня 2013 року. Відповідно до умов договору, у разі його розірвання з ініціативи вкладника, проценти нараховуються за ставкою в розмірі 2 % річних. Додатковою угодою до договору банківського вкладу від 20 лютого 2015 року сторони погодили, що депозит розміщується на строк до 05 березня 2016 року. Відповідно до умов договору про внесення змін № 1 до договору банківського вкладу від 15 травня 2015 року, банк прийняв на себе зобов'язання сплатити відповідачу суму нарахованих процентів без застосування перерахунку нарахованих процентів за зниженою відсотковою ставкою.

Позивач вказує, що в силу пункту 1 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» договір від 15 травня 2015 року є нікчемним, тому має бути визнаний недійсним.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 20 грудня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що порядок виявлення нікчемних договорів, запроваджений уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ОСОБА_4, відповідав нормативно-правовим актам Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, як того вимагає частина третя статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Твердження позивача про те, що у зв'язку з укладенням 15 травня 2015 року договору про внесення змін № 1 до депозитного договору, банк відмовився від власних майнових вимог, є безпідставним, оскільки банк за спірним правочином не відчужував жодне майно, не приймав на себе жодних зобов'язань, вказаним договором сторони лише уточними положення депозитного договору щодо порядку нарахування та виплати процентів.

У січні 2017 року ПАТ «Банк національний кредит» подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області та ухвалу апеляційного суду Київської області скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди невірно застосували положення пункту 1 частини третьої статті 38 закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», згідно з яким правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, якщо банк відмовився від власних майнових вимог, що призвело до ухвалення помилкових судових рішень про відмову у задоволенні позову.

У квітні 2017 року ОСОБА_3 подав заперечення на касаційну скаргу, в яких просив залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України 21 березня 2018 року справу № 369/8826/16-ц передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Колегія суддів дійшла висновку, що наведені в касаційній скарзі доводи дають підстави для зупинення касаційного провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11 грудня 2018 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 916/3156/17 за позовом публічного акціонерного товариства «Імексбанк» до товариства з обмеженою відповідальністю «Авенсіс» про визнання недійсним нікчемного правочину, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Імексбанк» на рішення Господарського суду Одеської області від 07 червня 2018 року та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 29 серпня 2018 року.

Підставою для передачі даної справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду стала наявність підстав для відступу від правового висновку Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеного у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 577/5321/17, відповідно до якого при виявленні нікчемних правочинів Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не наділений повноваженнями визнавати такі правочини нікчемними, а у разі їх виявлення зобов'язаний звернутися до суду з відповідним позовом для застосування наслідків недійсності правочину. Разом з тим, визнання нікчемного правочину недійсним законом не передбачено, оскільки він є таким в силу закону, а тому такий спосіб захисту не є ефективним і таким, що матиме наслідком реальне відновлення порушених прав позивача.

У пункті 10 частини першої статті 252 ЦПК України встановлено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу, до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Оскільки справа у подібних правовідносинах передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у цій справі (№ 369/8826/16-ц) до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 916/3156/17.

Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 14 частини першої статті 253, статтею 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі № 369/8826/16-ц за позовом публічного акціонерного товариства «Банк національний кредит» до ОСОБА_3 про визнання нікчемного правочину недійсним до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 916/3156/17.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

СуддіН. О. Антоненко В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. І. Крат