Придніпровський районний суд м.Черкаси
Р І Ш Е Н Н Я

21 січня 2019 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого-судді Демчика Р.В.

при секретарі Бузун Л.В.,

за участі позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання боргу за договором спільним сумісним майном бувшого подружжя та поділ суми боргу за договором, -

встановив:

ОСОБА_1, діючи в особі представника ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання боргу за договором спільним сумісним майном бувшого подружжя та поділ суми боргу за договором.

Свій позов обґрунтовує тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 21 липня 1979 року до 1 листопада 2011 року.

В період шлюбу сторонами приватизовано квартиру АДРЕСА_1.

19 лютого 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 895/06-034-60, яким ОСОБА_1, на споживчі цілі, отримав у тимчасове користування 25 000 швейцарських франків, з кінцевим строком повернення кредиту до 9 вересня 2021 року.

Договором про внесення змін №2 від 27 грудня 2011 року до договору кредиту № 895 06- 034-60 було проведено рефінансування кредитної заборгованості, яким було змінено валюту кредиту на гривню та продовжено термін повернення кредиту до 9 січня 2025 року.

20 червня 2013 року додатковою угодою №3 до договору кредиту № 895/06-034-60 від 19 лютого 2007 року сторони змінили графік повернення кредиту. Згідно 1.1.2 даного договору повернення кредиту здійснювалось щомісячно до 20 числа рівними частинами згідно визначеним графіком.

19 лютого 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки № 895 06-034-60, яким ОСОБА_1 в якості забезпечення виконання зобов'язання кредитного договору передав в іпотеку належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1.

Всі вище зазначені дії були вчинені ним за час перебування у шлюбі з відповідачем.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 вересня 2010 року розділено та визнано право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 та на Ѕ частину тієї ж квартири за ОСОБА_1

1 березня 2016 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 було оформлено договір поруки № 895/06-034-60, відповідно до якого ОСОБА_3 зобов'язалася солідарно відповідати за виконання ОСОБА_1 обов'язку, за договором кредиту № 895/ 06- 034-60.

7 квітня 2016 року ОСОБА_3 сплачено заборгованість по договору про надання невідновлювальної кредитної лінії № 895/ 06-034-60 від 19 лютого 2007 року, укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1, у розмірі 256797 грн. 24 коп. та 267 грн. 36 коп.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 червня 2016 року у справі № 711/3609/16-ц із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто кошти в розмірі 256797 грн. 24 коп., сплаченні поручителем на погашення заборгованості позичальника за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії № 895 06-034-60 та 2567 грн. 97 коп. судового збору, а разом 259 365 грн. 21 коп.

26 липня 2017 року представник ОСОБА_1 ознайомився із рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси у справі 22 травня 2017 року про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Після цього представник позивача дізнався про наявність справи № 711/3609/16-ц, рішення по якій отримав лише 11 серпня 2017 року.

Лише тоді ОСОБА_1 дізнався, що заборгованість за договором № 895/06-034-60 погашено ОСОБА_3, рішенням Придніпровського суду з нього стягнуто 259365 грн. 21 коп., продано його Ѕ частину квартири через електронні торги, власником якої стала колишня дружина - ОСОБА_3, рішенням Придніпровського суду позбавлено права користування його ж частиною квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Таким чином вважає, що 16 вересня 2010 року рішенням Придніпровського районного суду по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розподіл спільного майна подружжя, при поділі спільного майна не враховано та не розділено загальну суму боргу по договору кредиту № 895/06-034-60 від 19 лютого 2007 року, який був укладений до розірвання шлюбу і тому звертається з даним позовом для поділу суми боргу за договором № 895 06-034-60 між ним та колишньою дружиною. Відповідно до ст. 72 СКУ позовна давність обчислюється починаючи з 26 липня 2017 року.

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Також якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

На підставі наведеного просив суд визнати суму боргу у розмірі 333917 грн. 50 коп., який був нарахований починаючи з 1 листопада 2011 року по 7 квітня 2016 року, за договором про надання не відновлювальної кредитної лінії № 895/06-034-60 від 19 лютого 2007 року спільним сумісним майном бувшого подружжя, а саме ОСОБА_1 та ОСОБА_3; поділити між бувшим подружжям вказаний борг наступним чином: за ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 166958 грн. 75 коп., за ОСОБА_3 166958 грн. 75 коп.

Провадження у справі відкрито на підставі ухвали судді Придніпровського районного суду м. Черкаси ОСОБА_7 від 14 грудня 2017 року.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 квітня 2018 року, яка внесена до протоколу судового засідання, підготовче провадження у справі закрите, справа призначена до розгляду по суті.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31 серпня 2018 року справа прийнята до свого провадження суддею Демчиком Р.В., оскільки суддю ОСОБА_7 звільнено з посади судді у відставку.

У відзиві на позовну заяву від 25 січня 2018 року представник відповідача вказала на те, що представник позивача у своїй заяві зазначає, що ОСОБА_1 уклав кредитний договір в інтересах сім'ї, а тому слід визнати борг у розмірі 333917 грн. 50 коп., який був нарахований в період з 1 листопада 2011 року по 7 квітня 2016 року за вказаним договором спільним сумісним майном бувшого подружжя, який поділити порівну.

Представником позивача під час подачі позовної заяви не надано жодного доказу щодо дійсного використання кредитних коштів, оскільки в період з 19 лютого 2007 року час підписання кредитного договору) по 2 грудня 2009 року (момент розірвання шлюбних відносин) ОСОБА_3 працювала та здійснювала оплату комунальних платежів. Бувшим подружжям в цей період не було придбано жодного майна, не здійснювалось ремонтне обслуговування квартири, а діяльність ОСОБА_1 як фізичної особи підприємця не приносила прибутку та до ДПІ подавалась «Нульова» звітність.

Зазначила, що в постанові про відмову в порушенні кримінальної справи від 4 червня 2008 року зафіксований факт звернення ОСОБА_3 із заявою до Соснівського РВ у м. Черкаси про те, що у неї виникають непорозуміння зі своїм чоловіком ОСОБА_1 на підґрунті того, що останній програє на ігрових автоматах значні кошти, які взяв в кредит під заставу квартири в ПАТ «Укрсоцбанк» та суперечки із-за спільно нажитого майна, а оскільки в даній події відсутні ознаки злочину передбачені КК України, тому в порушенні кримінальної справи було відмовлено.

На підставі наведеного просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

29 березня 2018 року представник позивача подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив визнати суму боргу у розмірі 376429 грн. 26 коп., яка була нарахована починаючи з 2 грудня 2009 року по 7 квітня 2016 року за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії №895/06-034-60 від 19 лютого 2007 року спільним сумісним майном бувшого подружжя, а саме ОСОБА_1 та ОСОБА_3; поділити між бувшим подружжям вказаний борг наступним чином: за ОСОБА_1 борг в сумі 188214 грн. 63 коп., за ОСОБА_3 188214 грн. 63 коп.

У запереченні на від 29 березня 2018 року представник позивача вказав на те, що відповідачем не надано доказів, які підтверджують що вона особисто несла витрати по сплаті комунальних послуг, та доказів витрачання коштів на ігрові автомати.

2 липня 2018 року представник позивача подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив визнати суму боргу у розмірі 376429 грн. 26 коп., яка була нарахована починаючи з 2 грудня 2009 року по 7 червня 2016 року за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії №895/06-034-60 від 19 лютого 2007 року спільним сумісним майном бувшого подружжя, а саме ОСОБА_1 та ОСОБА_3; поділити між бувшим подружжям вказаний борг наступним чином: за ОСОБА_1 борг в сумі 188214 грн. 63 коп., за ОСОБА_3 188214 грн. 63 коп.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.(ч.3 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент: Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29-30).

Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (параграф 32 рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» («Хірвісаарі проти Фінляндії»)).

Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, проте зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» («Суомінен проти Фінляндії») від 1 липня 2003 року, № 37801/97, пункт 36).

Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» («Гірвісаарі проти Фінляндії») від 27 вересня 2001 року). Залишення без уваги ключових доводів сторони є прямим порушенням загальної вимоги про справедливість розгляду.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. 3 ЦПК України, суд, застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав та основоположних свобод 1959 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною радою України, та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Враховуючи вищевикладене, в процесі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з з 21 липня 1979 року до 1 листопада 2011 року.

9 лютого 2007 року між АКБСР «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_1 укладено договір №895/06-034-60 про надання невідновлювальної кредитної лінії, за яким банк надає позичальнику кредит в межах ліміту 25000 швейцарських франків, а позичальник зобов'язується сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 10,7% річних та погашати кредит та проценти шляхом внесення щомісячних платежів згідно графіка.

З пункту 1.2 вказаного договору вбачається, що кредит видається на споживчі цілі.

В подальшому банком та ОСОБА_1 були укладені договір про внесення змін №2 від 27 грудня 2011 року, додаткові угоди №1 від 2 липня 2009 року, №2 від 29 жовтня 2010 року та №3 від 20 червня 2013 року до договору №895/06-034-60 про надання невідновлювальної кредитної лінії. При цьому згідно додаткової угоди №3 сторони домовилися про погашення кредиту та процентів у гривні, строком по 9 січня 2025 року, шляхом внесення щомісячних платежів в сумі 1355 гривень.

В забезпечення виконання зобов'язань за договором від 19 лютого 2007 року №895/06-034-60 про надання невідновлювальної кредитної лінії, був укладений іпотечний договір №895/06-034-60 від 19 лютого 2007 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1, предметом іпотеки за яким визначена квартира АДРЕСА_1.

Як вбачається з заяви від 19 лютого 2007 року, ОСОБА_3 надала свою згоду на передачу в іпотеку її чоловіком ОСОБА_1, в забезпечення його кредитних зобов'язань належної їм на праві спільної сумісної власності квартири за АДРЕСА_1, яка була придбана ними в період зареєстрованого шлюбу. Вказана заява посвідчена Веліковою Н.А., приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 вересня 2010 року у цивільній справі № 2-4939/10 квартира АДРЕСА_1 визнана спільною частковою власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в рівних частках по Ѕ частці за кожним.

1 березня 2016 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 укладено договір поруки №1-895/06-034-60 згідно з яким ОСОБА_3, як поручитель зобов`язалася солідарно відповідати за виконання ОСОБА_1 своїх зобов'язань за договором від 19 лютого 2007 року №895/06-034-60 про надання невідновлювальної кредитної лінії.

Як вбачається з довідки ПАТ «Укрсоцбанк» №08.306-297/96-12749, кошти в сумі 256797 грн. 24 коп., сплачені поручителем ОСОБА_3 згідно квитанції № FJB169 від 7 квітня 2016 року, направлені на погашення кредитної заборгованості ОСОБА_1 за договором про надання не відновлювальної кредитної лінії №895/06-034-60 від 19 лютого 2007 року.

Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 червня 2016 року (справа №711/3609/16-ц) у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів у зв'язку із виконанням зобов'язання забезпеченого порукою, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ПАТ «Укрсоцбанк» позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 256797 грн. 24 коп. сплачені поручителем на погашення заборгованості позичальника за договором про надання не відновлювальної кредитної лінії №895/06-034-60 від 19 лютого 2007 року та судовий збір в сумі 2567 грн. 97 коп., а усього 259365 грн. 21 коп.

Судове рішення вступило в законну силу 18 липня 2016 року.

Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 травня 2017 року (справа №711/2811/17) ОСОБА_1 визнано таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Судове рішення вступило в законну силу 10 липня 2017 року.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Майном як особливим об'єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки (частина перша статті 190 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Пунктом 24 Постанови Пленуму ВСУ №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику розгляду судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя» передбачено, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також

борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в

інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Обгрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача вказує на те, що 16 вересня 2010 року рішенням Придніпровського районного суду по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розподіл спільного майна подружжя, при поділі спільного майна не враховано та не розділено загальну суму боргу по договору кредиту № 895/06-034-60 від 19 лютого 2007 року, який був укладений до розірвання шлюбу і тому звертається з даним позовом для поділу суми боргу за договором № 895/06-034-60 між ним та колишньою дружиною, а тому і звернувся в суд з вказаним позовом

За частинами 1-4 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з чч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, з досліджених в судовому засіданні матеріалів цивільної справи 2-4939/10 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа ПАТ «Укрсоцбанк» про розподіл спільного майна подружжя вбачається, що ОСОБА_3 7 липня 2008 року звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1, про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, в якому зазначила, що відповідачем було отримано кредит в банку в швейцарських франках на суму 100000 грн., нібито для ремонту квартири, якого як не було так і немає. Де кошти, відповідач відмовляється нормально повідомляти. Однією з головних причин розірвання шлюбу є гра відповідача на автоматах, де він програє значні суми.

В матеріалах цивільної справи 2-4939/10 знаходиться копія договору про надання не відновлювальної кредитної лінії № 895/06-034-60 від 19 лютого 2007 року, а тому посилання представника позивача в позові на те, що при поділі спільного майна не враховано та не розділено загальну суму боргу по договору кредиту № 895/06-034-60 від 19 лютого 2007 року не може бути прийнято судом до уваги, оскільки сторони під час розгляду справи №2-4939/10 таких вимог перед судом не заявляли.

Суд звертає увагу на те, що під час розгляду справи № 2-4939/10 відповідач ОСОБА_1 не звертався з зустрічним позовом до ОСОБА_3 про поділ зобов'язання за договором невідновлювальної кредитної лінії № 895/06-034-60 від 19 лютого 2007 року.

За наслідками розгляду цієї справи, рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 вересня 2010 року у цивільній справі № 2-4939/10 квартира АДРЕСА_1 визнана спільною частковою власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в рівних частках по Ѕ частці за кожним. Вказаним рішенням встановлено, що відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов визнав частково, погодився на розподіл майна в останньому варіанті, заперечував лише щодо розподілу грошових коштів, отриманих від продажу в автокооперативі «Супутник».

Отже, суд приходить до висновку про те, що позивачем не доведено що договір невідновлювальної кредитної лінії № 895/06-034-60 від 19 лютого 2007 року був укладений саме в інтересах сім'ї, а тому кошти в сумі 25000 швейцарських франків, отримані ним за цим договором, не можуть бути об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та підлягати поділу між колишнім подружжям .

Крім того, як було встановлено в судовому засіданні, 19 лютого 2007 року ОСОБА_3 надала свою згоду на передачу в іпотеку квартири за адресою: АДРЕСА_1., з метою забезпечення кредитних зобов'язань ОСОБА_1

Вказана згода не може підтверджувати факт укладання кредитного договору в інтересах сім'ї, оскільки іпотека є лише способом забезпечення зобов'язання. Крім того для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Крім цього, суд приймає до уваги те, що в постанові про відмову в порушенні кримінальної справи від 4 червня 2008 року зафіксований факт звернення ОСОБА_3 із заявою до Соснівського РВ у м. Черкаси про те, що у неї виникають непорозуміння зі своїм чоловіком ОСОБА_1 на підґрунті того, що останній програє на ігрових автоматах значні кошти, які взяв в кредит під заставу квартири в ПАТ «Укрсоцбанк».

Що стосується укладання 1 березня 2016 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 договору поруки № 895/06-034-60, відповідно до якого ОСОБА_3 зобов'язалася солідарно відповідати за виконання ОСОБА_1 обов'язку за договором кредиту № 895/ 06-034-60, та сплати заборгованості ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк», то суд розцінює такі дії ОСОБА_3 як намагання захистити своє право власності на Ѕ частину іпотечної квартири АДРЕСА_1, оскільки в разі невиконання ОСОБА_1 своїх зобов'язань за кредитним договором, на вказану квартиру могло бути звернуте стягнення відповідно до Закону України «Про іпотеку».

За таких обставин суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

На підставі наведеного, ст.ст. 60,61 СК України, керуючись ст.ст. 76-81, 263-265,268,273 ЦПК України,-

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_7) до ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2, АДРЕСА_1) про визнання боргу за договором спільним сумісним майном бувшого подружжя та поділ суми боргу за договором відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: Р.В.Демчик.

Вступна та резолютивна частини рішення суду проголошено в судовому засіданні 21 січня 2019 року. Повне судове рішення виготовлено 31 січня 2019 року.

Головуючий: Р. В. Демчик