ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

06 лютого 2019 року

м. Харків

справа № 640/14986/18

провадження № 22-ц/818/1050/19

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів - Кругової С.С., Маміної О.В.,

за участю секретаря судових засідань - Плахотнікової І.О.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_2,

відповідач: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну черговості одержання права на спадкування, про визнання права власності,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2018 року, постановлену суддею Нев'ядомським Д.В.,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулась до суду із позовною заявою до ОСОБА_3 про зміну черговості одержання права на спадкування та визнання права власності .

В підготовчому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 та відповідач заявили клопотання про закриття провадження по даній справі, посилаючись на те, що спір між цими сторонами за тим самим предметом та підставами позову вже вирішений судом.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2018 року провадження по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну черговості одержання права на спадкування , про визнання права власності - закрито.

Ухвала суду мотивована тим, що є рішення, яке набрало законної сили, між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що згідно п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України є підставою для закриття провадження у справі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження судового розгляду до того ж суду.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт вказує на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин справи та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими. Зазначив, що суд дійшов помилкового висновку про необхідність закриття провадження з тих підстав, що позовні вимоги між тими ж сторонами, з того самого предмету та підстав спору вже розглядалися судом, були вирішені і рішення суду набуло чинності. Вказує, що новий позов обґрунтовується обставинами, які не вивчалися судом при розгляді справи в перший раз, вони були їй відомі раніше, але вона не використовувала їх. Таким чином позов пред'явлений з нових підстав. Вказує, що суд, при розгляді справи в перший раз відмовив у задоволені позову в частині зміни черговості одержання права на спадкування саме внаслідок недостатності доказів, а у визнанні за нею права власності - через відсутність доказів.

ОСОБА_3 надала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити ухвалу без змін, апеляційну скаргу - без задоволення. Відзив мотивований тим, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що позивач посилається на ті ж самі обставини, на ті ж самі норми ЦК України, на які посилався під час розгляду справи № 640/14716/16-ц і лише зазначає про нові докази, що не є новими підставами позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що у своєму новому позові позивач, посилається на ті самі обставини та ті самі норми ЦК України, на які він посилався під час розгляду справі № 640/14716/16-ц і лише зазначає про наявність нових доказів. Однак зазначене не є новими підставами позову і за дотримання передбачених законом вимог може бути підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.

Судова колегія погоджується із висновками суду першої інстанції.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрало законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Закриття провадження у справі у цьому разі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним до позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.

Зазначена підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, який вже розглянуто і остаточно вирішені по суті, оскільки після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав.

Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

При визначенні підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і закону, позивач просить про захист свого права.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Згідно із Рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також згідно до рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

З матеріалів справи вбачається, що Ухвалою від 02 серпня 2018 року апеляційним судом Харківської області було залишено без змін рішення Київського районного суду м.Харкова від 31.05.2018 року по справі № 640/14716/16-ц, яким було частково задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, встановлено факт постійного проживання ОСОБА_5 з ОСОБА_6 однією сім'єю; відмовлено у задоволенні позовних вимог в частині зміни черговості спадкування з четвертої на другу чергу та в частині визнання права власності; зустрічний позов ОСОБА_3 про визнання за нею права власності на 3/4 частини трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті її брата ОСОБА_6 - задоволено.

Підставами заявлених вимоги про зміну черговості одержання права на спадкування з четвертої черги на другу та визнання за ОСОБА_2 права власності на 3/8 квартири, яка є спадковим майном, після смерті ОСОБА_6, в обох позовах позивачка зазначала знаходження ОСОБА_6 протягом тривалого часу на її утриманні, оскільки він через тяжку хворобу перебував у безпорадному стані.

Доводи апеляційної скарги про те, що в цьому спорі вимоги про зміну черговості одержання права на спадкування, про визнання права власності обґрунтовується іншими доказами, не спростовують висновок судів про тотожність позовів. До підстав позову не можуть входити обставини, що виступають доказами у справі, оскільки з ними закон не пов'язує виникнення, зміну чи припинення прав і обов'язків. Вказані обставини лише підтверджують наявність чи відсутність юридичних фактів, які входять у підставу позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384, ЦПК України суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - С.С. Кругова

О.В. Маміна