Постанова

Іменем України

19 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 2605/17656/12-ц

провадження № 61-39020св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 11 лютого 2013 року у складі судді Богдан О. О. та постанову Апеляційного суду міста Києва від 19 квітня 2018 року у складі колегії суддів: Саліхова В. В., Прокопчук Н. О., Семенюк Т. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У жовтні 2012 року Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі -

ПАТ «Універсал Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави.

Позовна заява мотивована тим, що 18 липня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» (далі - ВАТ «Універсал Банк»), правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, згідно з умовами якого банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти у розмірі 169 420,00 грн на придбання автомобіля «Mazda СХ-9», строком до 15 липня

2016 року зі сплатою 16 % річних за користування кредитними коштами. У свою чергу відповідач зобов`язався сплачувати кредитні кошти у встановлені договором строки та проценти за користування кредитом.

Із метою забезпечення зобов`язань позичальника з виконання кредитного договору, 18 липня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладений договір застави транспортного засобу № CL66581, згідно з умовами якого предметом застави є автомобіль марки Mazda, моделі СХ-9, 2008 року випуску, чорного кольору, номер шасі НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_5, реєстраційний номер: НОМЕР_2 .

Позивач виконав умови кредитного договору у повному обсязі, переказавши на рахунок відповідача кредитні кошти. У свою чергу відповідач систематично не виконує зобов`язання за договором, внаслідок чого станом на 26 жовтня 2012 року, перед позивачем утворилась заборгованість загальною сумою 194 813,33 грн, яка складається із: простроченої заборгованості за кредитом - 31 446,01 грн, суми дострокового стягнення кредиту - 110 972,63 грн, відсотків - 38 987,96 грн, підвищених відсотків - 13 406,73 грн.

Посилаючись на вказані обставини, ПАТ «Універсал Банк» просило звернути стягнення на предмет застави - транспортний засіб Mazda, моделі СХ-9, 2008 року випуску, чорного кольору, номер шасі НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_5, реєстраційний номер: НОМЕР_2 , що на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить відповідачу.

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 11 лютого 2013 року позов ПАТ «Універсал Банк» задоволено. Звернуто стягнення на предмет застави транспортний засіб марки Mazda, модель СХ-9, 2008 року випуску, чорного кольору, шасі № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 ) на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_4 виданого ВРЕР-12 УДАІ в м. Києві 17 липня 2008 року, для задоволення грошових вимог

ПАТ «Універсал Банк» у розмірі 194 813,33 грн, встановлено, що початкову ціну у розмірі ринкової вартості для реалізації вищевказаного майна, буде визначено державною виконавчою службою відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення мотивоване тим, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором утворилась заборгованість, тому наявні підстави для звернення стягнення на заставлене майно.

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 19 квітня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 11 лютого 2013 року залишено без змін.

Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який всебічно та повно з`ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У липні 2018 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 11 лютого 2013 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 19 квітня 2018 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутності відповідача, яка не була належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду, отже, відповідач була позбавлена можливості надати необхідні для розгляду справи докази. Крім того, банк не надав доказів на підтвердження своїх доводів, не надав належно оформленого розрахунку боргу, не з`ясував за який період позивачем розрахована заборгованість, на погашення якої звернуто стягнення на предмет застави.

Станом на час розгляду вказаної справи у Верховному Суді від інших учасників справи не надходило відзивів на касаційну скаргуОСОБА_1 .

Позиція Верховного Суду

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлені судами обставини

18 липня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є

ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_1 , укладений кредитний договір № CL66581 на придбання автомобіля.

Згідно з додатком 1 до кредитного договору основна сума кредиту становить

169 420,00 грн, процентна ставка 16 % річних, у разі прострочення платежу сторонами погоджена підвищена процентна ставка у розмірі 48 %, сума першого платежу

3 158,74 грн, дата сплати щомісячного платежу - кожне 15 число місяця, строк повернення кредиту до 15 липня 2016 року.

Згідно з пунктом 1.3 кредитного договору, банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти на придбання автомобіля марки Mazda, модель СХ-9, за договором купівлі-продажу від 14 липня 2008 року № 1407-08/3.

Пунктом 7.2.1 кредитного договору передбачено обов`язок позичальника повністю та своєчасно виконувати усі свої зобов`язання за договором.

З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором, 18 липня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_1 укладений договір застави транспортного засобу № CL66581.

Згідно з пунктом 1.1 договору застави транспортного засобу, заставодавець з метою забезпечення зобов`язань заставляє рухоме майно - транспортний засіб марки Mazda, модель СХ-9, 2008 року випуску, колір чорний, тип легковий універсал, шасі

№ НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_5 , державний номерний знак НОМЕР_2 .

ПАТ «Універсал Банк» виконало свої зобов`язання, надавши ОСОБА_1 кредитні кошти у сумі 169 420,00 грн.

Згідно з пунктом 2.1.1 договору застави у разі невиконання або неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, заставодержатель має право задовольнити за рахунок предмету застави свої вимоги у порядку, зазначеному у розділі 4 договору, у повному обсязі, включаючи основну суму боргу, проценти за користування кредитом, відшкодування збитків, завданих відстрочкою (розстрочкою) виконання, або прострочення виконання, включаючи пеню та інші штрафні санкції, неустойку, а також витрати з звернення стягнення на предмет застави та його реалізацію.

Відповідно до пункту 4.1 договору застави транспортного засобу заставодержатель набуває право звернення на предмет застави у разі порушення заставодавцем будь-якої умови цього договору та/або порушення будь-якого зобов`язання позичальника за кредитним договором.

Пунктом 4.2 договору застави транспортного засобу передбачено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється на підставі рішення суду.

19 квітня 2012 року ПАТ «Універсал Банк» направило на адресу ОСОБА_1 пропозицію щодо врегулювання заборгованості.

Позичальник належним чином не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 24 жовтня 2012 року становить 194 813,33 грн, яка складається із: 31 446,01 грн - прострочена заборгованість за кредитом; 110 972,63 грн - сума дострокового стягнення кредиту; 38 937,96 грн - відсотки за користування кредитом; 13 406,73 грн - сума підвищених відсотків відповідно до розрахунку заборгованості.

Нормативно-правове обґрунтування

Згідно з частинами першою, третьою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки.

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 572 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо. Застава може мати місце щодо вимог, які можуть виникнути у майбутньому, за умови, якщо є угода сторін про розмір забезпечення заставою таких вимог. Застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов`язання (стаття 3 Закону України «Про заставу»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано.

Згідно із частиною першою статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до частини першої статті 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Встановивши, що у зв`язку з порушенням позичальником умов кредитного договору та існуванням простроченої заборгованості, ПАТ «Універсал Банк» направило боржнику пропозицію щодо врегулювання заборгованості та пропозицію добровільної реалізації заставного автомобіля та звернулося до суду із вимогою про звернення стягнення на предмет застави, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про наявність правових підстав для звернення стягнення на предмет застави.

Наведені у касаційній скарзі доводи аналогічні доводам заяви про перегляд заочного рішення та апеляційної скарги, які були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій, і їм надана належна правова оцінка.

Доводи касаційної скарги про те, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутності відповідача, яка не була належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду, отже, відповідач була позбавлена надати необхідні для розгляду справи докази, є безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до умов пункту 7.2.2 кредитного договору позичальник зобов`язаний письмово повідомляти кредитора про зміну паспортних даних, ідентифікаційного номера, номерів контактних телефонів, зареєстрованого або фактичного місця проживання, зміни роботи, сімейного стану та/або про зміни в доходах або фінансовому стані або про інші обставини не пізніше 5 днів з дати настання таких змін.

Адреса відповідача як у кредитному договорі, так і у договорі застави зазначена:

АДРЕСА_1 . Про зміну адреси відповідач банк не повідомляла.

Судом неодноразово направлялись судові повістки та телеграми на указану адресу.

З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку із поверненням до суду рекомендованих повідомлень з позначкою «про закінчення терміну зберігання» та неявкою відповідача у судові засідання відповідача викликано до суду через оголошення у пресі. Отже, судом вжито усіх передбачених процесуальним законом заходів для повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи.

Крім того, судом враховано, що у повній мірі реалізувати свої права ОСОБА_1 мала можливість під час перегляду справи у суді апеляційної інстанції, проте жодних доказів на спростування обґрунтованості вимог сторони позивача не надала.

Посилання заявниці на безпідставність дострокової вимоги кредитора є необґрунтованими, оскільки право кредитора на дострокову вимогу передбачено частиною другої статті 1050 ЦК України, а також встановлене пунктом 4.1 договору застави. Розрахунком заборгованості у справі підтверджено, що остання плата за договором здійснена 15 листопада 2010 року, тобто на момент звернення кредитора до суду із цим позовом у жовтня 2012 року зобов`язання відповідачем виконувалось неналежним чином, існувала прострочена заборгованість.

Наведені у касаційній скарзі доводи про те, що банк не надав доказів на підтвердження своїх доводів, не надав належно оформленого розрахунку боргу, не з`ясував за який період позивачем розрахована заборгованість, на погашення якої звернуто стягнення на предмет застави, не заслуговують на увагу, оскільки наданий банком розрахунок заборгованості був оцінений судами під час розгляду справи, а його правильність не спростована відповідачем належними доказами.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо встановлених обставин справи. Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

При цьому Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Оскаржені судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають критерію обґрунтованості.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 11 лютого 2013 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 19 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

Г. І. Усик