КИЇСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи: 756/8279/18
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/5654/2019
Головуючий у суді першої інстанції: Тітов М.Ю.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Ящук Т.І., Чобіток А.О.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за клопотанням ОСОБА_3 про застосування зустрічного забезпечення позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гончар Тетяна Володимирівна, Оболонський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 13 лютого 2019 року,

встановив:

у червні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гончар Т.В. 13 грудня 2016 року, посилаючись на те, що заборгованість, визначена у написі, не є безспірною. При зверненні до суду позивач також просив забезпечити позов шляхом зупинення стягнення на підставі оспорюваного виконавчого напису.

Постановою Київського апеляційного суду від 22 січня 2019 року заяву про забезпечення позову було задоволено, стягнення за виконавчим написом зупинено.

У січні 2019 року відповідач ОСОБА_7 звернувся до суду із заявою про застосування заходів зустрічного забезпечення шляхом внесення позивачем ОСОБА_4 на депозитний рахунок суду грошових коштів у встановленому судом розмірі, однак не менше половини суми заборгованості, визначеної в оспорюваному виконавчому написі нотаріуса.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 13 лютого 2019 року у задоволенні заяви було відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, заявник подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нове судове рішення, яким вжити заходи зустрічного забезпечення, посилаючись на порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду щодо зустрічного забезпечення розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду із клопотанням про застосування зустрічного забезпечення шляхом внесення позивачем на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, не меншому ніж половина заборгованості за оспорюваним виконавчим написом, відповідач ОСОБА_3 посилався на те, що постановою Київського апеляційного суду від 22 січня 2019 року було задоволено заяву позивача та вжито заходи забезпечення позову шляхом зупинення виконання за виконавчим написом нотаріуса, який позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню. Зазначав, що такі заходи забезпечення позову порушують права відповідача, оскільки не є співмірними заявленим позовним вимогам, які, як він вважає, є безпідставними та надуманими, та створюють штучні умови для уникнення ОСОБА_4 виконання своїх зобов'язань, у зв'язку з чим просив суд вжити заходи зустрічного забезпечення шляхом сплати позивачем на депозит суду грошових коштів у розмірі не меншому, ніж половина суми заборгованості, яка за виконавчим написом становить 1 920 698 грн. 27 коп. Також заявник вказував, що внаслідок забезпечення позову шляхом зупинення стягнення за виконавчим написом нотаріуса він несе збитки, пов'язані із прострочення виконання позивачем своїх зобов'язань перед ним, які складаються з пені, інфляційних втрат та 3% річних.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 13 лютого 2019 року клопотання про застосування заходів зустрічного забезпечення було залишено без задоволення.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не наведено законних підстав для вжиття заходів зустрічного забезпечення.

Такий висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.

У своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано те, що забезпечення позову шляхом зупинення стягнення за виконавчим написом нотаріуса за змістом є тотожним задоволенню заявлених позовних вимог, а питання про вжиття таких заходів було вирішено без урахування інтересів відповідача. Однак, такі доводи апелянта є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду, оскільки зводяться до незгоди з постановою Київського апеляційного суду від 22 січня 2019 року про забезпечення позову, тоді як предметом перегляду в апеляційному порядку вданому випадку є ухвала суду про відмову у застосуванні зустрічного забезпечення.

Посилання апелянта на те, що вимоги позовної заяви є надуманими та безпідставними, що залишилось поза увагою суду першої інстанції, також є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду, оскільки питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, а також чи слід позов задовольнити або в позові відмовити суд вирішує під час ухвалення рішення відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦПК України, а не на стадії забезпечення позову та вжиття заходів зустрічного забезпечення.

Частиною 1 ст. 154 ЦПК України визначено, що суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

У статті 22 ЦК України визначено, що збитками євтрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Разом з тим, відповідачем було заявлено вимогу про зустрічне забезпечення позову шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів, сума яких визначена виходячи із розміру обрахованої відповідачем неустойки та відповідальності за порушення грошового зобов'язання, що не узгоджується з положеннями ст. 154 ЦПК України. Доводів про те, яких збитків у розумінні ст. 22 ЦК України може понести відповідач, апеляційна скарга не містить, однак права на звернення до суду з окремим позовом про стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних він не позбавлений.

Крім того, не можуть бути підставою для скасування ухвали суду і доводи апелянта про те, що предмет спору у даній справі відсутній, а позов має явно штучний характер, оскільки питання щодо визнання дій учасника справи зловживанням процесуальними права та застосування до нього заходів процесуального примусу вирішується судом шляхом постановлення ухвали та не залежить від вжиття судом заходів зустрічного забезпечення.

Також судом першої інстанції було зроблено вірний висновок про те, що заявником при зверненні до суду з клопотанням не було наведено обставин, за яких застосування заходів зустрічного забезпечення до позивача ОСОБА_4 є обов'язком суду у відповідності до положень ст. 154 ЦПК України.

Таким чином, судом першої інстанції було правильно застосовано норми процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому ухвалу слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 13 лютого 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді