Березівський районний суд Одеської області
Справа № 494/1606/18
Провадження № 2/494/230/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2019 року м. Березівка

Березівський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Лебединського С.Й.

за участю секретаря судового засідання Авдєєвої С.В.

розглянувши цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 «про стягнення заборгованості», -

в с т а н о в и в:

05 грудня 2018 року позивач звернувшись до суду з цим позовом, просив стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору б/н від 31 березня 2010 р. укладеному між сторонами на загальну суму 12 476 гривень 74 коп. та судові витрати по справі у розмірі 1 762 гривень.

На обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача вказав, відповідно до укладеного договору №б/н від 31 березня 2010 р. відповідач отримав кредит у розмірі 2 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач виконав свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, надавши відповідачеві кредит.

Взяті на себе зобов`язання, відповідно до кредитного договору відповідач не виконала, тобто не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку з чим, станом на 25 листопада 2018 р. утворилася заборгованість у розмірі 12 476 гривень 74 коп..

В судове засідання представник позивача не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час, день та місце розгляду справи. Разом з цим подав до суду заяву в якій повністю підтримав заявлені позовні вимоги, просив позов задовольнити у повному обсязі, розглядати справу за його відсутності та проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомлений про час, день та місце розгляду справи. Подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов визнала частково. Пояснила що дійсно брала кредит, але на даний час проживає разом з повнолітнім сином, який не працює та малолітнім онуком, які перебувають на її утримані, через що має скрутне матеріальне становище.

Врахувавши думку представника позивача, викладену ним в його письмовій заяві, відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до підписаної заяви №б/н від 31 березня 2010 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 2 800 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Договір був укладений шляхом підписання заяви, яка разом із запропонованими АТ КБ «Приватбанк» Умовами та правилами надання банківських послуг складає кредитний договір, датою укладання якого є дата підписання позичальником договору.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України: «За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти».

АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Згідно з п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору.

Проте, у порушення норм закону та умов договору відповідач за вказаним договором зобов`язань належним чином не виконував.

У відповідності до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу.

Ч.2 ст.1050 ЦК України передбачено: «Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів…».

Станом на 25 листопада 2018 року виникла прострочена заборгованість відповідача перед АТ КБ «Приватбанк» по поверненню кредиту у загальному розмірі 12 476 гривень 74 коп, яка складається з наступного:

- заборгованість по відсоткам за користування кредитом 3 766 гривень 36 коп.;

- заборгованість за пенею 7 651 гривня 06 коп.;

- штраф (фіксована частина) - 500 гривень та штраф (процентна складова) 570 гривень 32 коп.

Факт наявності заборгованості підтверджуються кредитним договором та розрахунком заборгованості за кредитним договором.

Разом з цим, відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч.2 ст.549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч.3 ст.551 ЦК України «Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення».

Виходячи з того, що заборгованість за кредитом відсутня, то заборгованість з пенею у сумі 7 651 гривня 06 коп., та штраф (фіксована частина) - 500 гривень і штраф (процентна складова) 570 гривень 32 коп. є такими, що значно перевищує розмір збитків в розумінні положень наведеної ч.3 ст.551 ЦК України, у зв`язку відповідач підлягає звільненню від їх сплати.

Суд вважає, що підставами, що відносяться до інших обставин, які мають істотне значення і відповідно враховуються судом при прийнятті рішення про звільнення від сплати пені в сумі 7 651 гривень 06 коп. та штрафів в сумі 1070 гривень є перебування на її утриманні непрацюючого сина на онука.

В той же час суд вважає такими, що підлягають частковому задоволенню вимоги АТ КБ «Приватбанк» в частині стягнення з відповідача заборгованості по процентам за користування кредитом.

Відповідно до принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наданий сторонами, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року №2 «Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»), при цьому жодна із сторін не була поставлена судом у менш сприятливе становище, порівняно з іншою стороною, на чому наголошується у практиці Європейського суду з прав людини.

Так, у п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України», в п.48 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мала проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності спорідненому із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.

При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно з п.6 ч.1 ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Положеннями ст. 6, ч. 1 ст. 627, ЦК України, визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, вимога щодо врахування принципу розумності, як і принципу справедливості, є прямою вимогою закону до договору.

При вирішенні даного спору суд враховує, що одним із проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Ця позиція суду ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004.

Так, суд вважає зазначити, що у пункті 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004 зазначено, що відповідно до ч.1 ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

При оцінці наслідків порушення зобов`язань відповідача за кредитним договором, застосовуючи принципи добросовісності, розумності і справедливості, враховуючи відсутність чіткого нормативно закріпленого механізму зменшення розміру кредитних зобов`язань, суд вважає можливим і необхідним зменшити розмір заявленої позивачем стягнення.

З огляду на вищевказане суд вважає, що позов АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості необхідно задовольнити частково та стягнути з останньої на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 3 755 гривень 36 коп., яка складається з заборгованість по відсоткам за користування кредитом.

Суд вважає за необхідне зменшити розмір судових витрат виходячи з ч.1 ст.141 ЦПК України, за якою судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст.ст.10-13, 81, 89, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Позовну заяву АТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 «про стягнення заборгованості» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що є зареєстрованою по АДРЕСА_1 ідент. НОМЕР_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», що розташоване 49094 м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, буд.№50, МФО 305299, , на р/р 3111, заборгованість по кредитному договору б/н від 31 березня 2010 р. загальну суму 3 755 гривень 36 коп. та судовий збір по справі у розмірі 530 гривень 34 коп..

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Згідно до пункту 15 підпункту 15.5 частини 1 Перехідних положень та ст. 352, 354 ЦПК України редакції від 15 грудня 2017 року, рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя:_________________________________________________-