ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/787/18 Номер провадження 22-ц/814/130/19Головуючий у 1-й інстанції Стрюк Л.І. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах у складі:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Дряниці Ю.В., Кузнєцової О.Ю.

секретар: Радько О.М.

за участю: представника позивача ОСОБА_2.

відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк»

на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 09 жовтня 2018 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» про розірвання договору іпотеки та повернення предмету іпотеки власнику.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2018 року ПАТ «МТБ Банк» звернулось до місцевого суду з вказаним позовом до відповідача, посилаючись на те, що 05.05.2008 року між ВАТ «Морський транспортний банк» (правонаступником якого є ПАТ «МТБ Банк») та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №00543/RP, відповідно до умов якого позивач надав позичальнику кредит у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у сумі 35475,93 дол. США зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 11,9% і терміном погашення по 04.05.2018 року.

Зазначають, що, для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_3 уклала з позивачем договір іпотеки №00629rP від 05.05.2008 року, згідно з яким в іпотеку банку передано земельну ділянку, загальною площею 0,2500 га цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: Полтавська область, Полтавський район, с. Соснівка.

Позичальник належним чином умови кредитного договору не виконувала, у зв'язку з чим утворилась заборгованість у сумі 21674,31 дол. США.

З урахуванням наведеного прохали в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 21674,34 доларів США, звернути стягнення на предмет іпотеки, згідно іпотечного договору №00629rP від 05.05.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавсього районного нотаріального округу Полтавської області Карнарук Н.В. в реєстрі за №3457, а саме - на земельну ділянку площею 0,2500 га цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1, розташовану за адресою: Полтавська область, Полтавський район, с. Соснівка, яка належить ОСОБА_3, на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 05.05.2008 року приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Карнарук Н.В. за реєстровим номером №3447. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснювати за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності - незалежним експертом, на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, шляхом проведення прилюдних торгів відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про іпотеку».

В подальшому, у липні 2018 року, ОСОБА_3 подала до суду першої інстанції зустрічну позовну заяву до відповідача - ПАТ «МТБ Банк», в обґрунтування якої зазначала, що 05.05.2008 року між ВАТ «Морський транспортний банк» та нею укладено кредитний договір №00543/RP, з метою забезпечення виконання зобов'язань за яким між ними укладений договір іпотеки №00629rP від 05.05.2008 року. Предметом договору іпотеки є земельна ділянка загальною площею 0,25 га, цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, яка розташована за адресою: Полтавська область, Полтавський район, с. Соснівка.

Зазначає, що, рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 24.03.2010 року із неї (ОСОБА_3.) стягнута заборгованість у розмірі 250865,30 грн. Додатковим рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 10.12.2012 року кредитний договір № 00543/RP від 05.05.2008 року розірваний.16.12.2016 року та вона повністю сплатила борг в розмірі 255016,64 грн., яким зобов'язання по кредитному договору та рішенню суду виконано в повному обсязі.

З урахуванням наведеного прохала розірвати іпотечний договір №00629rP від 05.05.2008 року та повернути предмет іпотеки власнику, ОСОБА_3; відмовити ПАТ «МТБ Банк» в задоволенні позовних вимог за первісним позовом в повному обсязі за безпідставністю; стягнути з ПАТ «МТБ Банк» на користь ОСОБА_3 понесені нею витрати зі сплати судового збору в сумі 2225,15 грн.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 09 жовтня 2018 року у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та зустрічного позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» про розірвання договору іпотеки та повернення предмету іпотеки власнику, відмовлено.

З цим рішенням не погодився позивач за первісним позовом, представник якого, посилаючись на порушення та неправильне застосування місцевим судом норм матеріального та процесуального права, подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення районного суду в частині відмови в задоволенні позову ПАТ «МТБ Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення даного позову в повному обсязі, а рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 09 жовтня 2018 року в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ПАТ «МТБ Банк» про розірвання договору іпотеки та повернення предмету іпотеки власнику, залишити без змін.

В обґрунтування доводів скарги зазначають, що банк має право звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності рішення суду про стягнення з позичаслника коштів за цим же договором.

Зауважують, що доказів того, що відповідач погасила борг, котрий встановлений рішенням Октябрського районного суду від 24.03.2010 року в сумі 250865,30 грн. матеріали справи не містять. Окрім того, дана сума визначена станом на 2010 рік, а не 2016 рік, коли курс долара до національної валюти гривні змінився. Відтак, вважають, що місцевим судом помилково зазначано, про погашення боргу ОСОБА_3 перед банком.

Також, вказують, що розірвання договору не є підставою для припинення іпотеки, якою може забезпечуватися виконання зобов'язання, що виникло до набрання заонної сили рішенням суду.

Вважають, що Банком не було пропущено строку позовної давності за наявними вимогами, оскільки реалізація іпотечного майна - земельної ділянки стала можливою лише у 2016 році. Окрім того, сума боргу визначена рішенням Октябрського районного суду від 24.03.2010 року, також була погашена ОСОБА_3 лише 15-16 грудня 2016 року.

У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом апеляційну скаргу підтримав та прохав її задовольнити в повному обсязі.

Відповідач та його представник апеляційну скаргу не визнали, прохали її відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення учасників процесу, дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 05.05.2008 року між ВАТ «Морський транспортний банк», правонаступником якого є ПАТ «МАРФІН БАНК» та з 05.03.2018 року правонаступником являється ПАТ «МТБ БАНК», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №00543/RP, згідно з яким відповідачу надано кредит у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у сумі 35475,93 дол. США, з них 33000,00 дол. США на придбання земельної ділянки, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 11,9%, терміном погашення до 04 травня 2018 року включно (а.с.10-14).

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між ОСОБА_3 та Банком уклаладено договір іпотеки №00629rP від 05.05.2008 року, згідно з яким відповідач передала в іпотеку земельну ділянку загальною площею 0,2500 га, цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована за адресою: Полтавська область, Полтавський район, село Соснівка (а.с.20-27).

Частиною 4 ст.81 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, заочним рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 24.03.2010 року позов ВАТ «Морський транспортний банк» у м. Полтаві до ОСОБА_3 про розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості, задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ВАТ «Морський транспортний банк» в особі філії ВАТ «Морський транспортний банк» у м. Полтаві заборгованість за кредитним договором №00543/RP від 05.05.2008 року у розмірі 252486,64 грн., витрати по оплаті державного мита в сумі 1700,00 грн. витрати на ІТЗ 30,00 грн., а всього 254216,64 грн. (а.с.30).

Додатковим рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 10.12.2012 року доповнено резолютивну частину рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 24.03.2010 року, ухваленого у справі за позовом ВАТ «Морський транспортний банк» в особі філії ВАТ «Морський транспортний банк» у м.Полтава до ОСОБА_3 про розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості, вказавши: «Кредитний договір №00543/RP від 05.05.2008 року, укладений між ВАТ «Морський транспортний банк» в особі філії ВАТ «Морський транспортний банк» у м.Полтаві та ОСОБА_3, - достроково розірвати» (а.с.67).

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 29.01.2013 року заочне додаткове рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 10.12.2012 року за позовом ПАТ «Морський транспортний банк» в особі ПАТ «Морський транспортний банк» у м. Полтава до ОСОБА_3 про розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості скасовано (а.с.95).

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 29.01.2013 року позовні вимоги ПАТ «Морський транспортний банк» в особі ПАТ «Морський транспортний банк» у м. Полтава в частині розірвання кредитного договору №00543/RP від 05.05.2008 року, укладеного між ПАТ «Морський транспортний банк» в особі ПАТ «Морський транспортний банк» у м. Полтава, та ОСОБА_3 залишено без розгляду (а.с.97).

Матеріалами справи установлено, що ПАТ «МТБ Банк» неодноразово звертав до примусового виконання виконавчий лист.

Згідно інформації з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, 06.08.2014 року відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа від 03.02.2011 року №2/123/10, виданого Октябрським районним судом м. Полтави про стягнення з ОСОБА_3 на користь ВАТ «Морський транспортний банк» в собі Філії ВАТ «Морський транспортний банк» заборгованості в сумі 252486,64 грн., державного мита в сумі 1700,00 грн. та витрат на ІТЗ в сумі 30,00 грн. (а.с.142-143) 17.09.2015 року виконавчий документ повернуто стягувачеві на підставі п.4 ч.1ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (стягувачем не здійснено авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій (а.с.143).

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, 26.01.2016 року відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню вищезазначеного виконавчого документу; 16.06.2016 року виконавчий документ повернуто стягувачеві на підставі п.5 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (неможливо встановити особу боржника, зясувати місце проживання боржника) (а.с.132-136).

З інформації з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень вбачається, що 13.07.2016 року відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа від 03.02.2011 року №2/123/10, виданого Октябрським районним судом м. Полтави про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Марфін Банк» в особі центрального відділення ПАТ «Марфін Банк» в м.Полтаві заборгованості в сумі 252486,64 грн., державного мита в сумі 1700,00 грн. (а.с.137-141).

Також, місцевим судом встановлено та не заперечується сторонами по справі, що ОСОБА_3 15.12.2016 року здійснено платіж в сумі 135000,00 грн. (квитанція №19880720) та 16.12.2016 року в сумі 119216,64 грн. (квитанція №19914279), що загалом становить 254216,64 грн. (а.с.68-69)

Після цього, 22.12.2016 року представником ЦВ ПАТ «Марфін Банк» у м. Полтаві подано до Шевченківського ВДВС м.Полтава заяву про повне погашення боржником ОСОБА_3 заборгованості за виконавчим листом від 03.02.2011 року №2/123/10 (а.с.145) та постановою державного виконавця Шевченківського ВДВС м. Полтави ГТУЮ у Полтавській області Дуки О.С. від 23.12.2016 року, виконавче провадження закінчено у зв»язку з погашенням заборгованості в повному обсязі (а.с. 144).

Відмовляючи в задоволенні первісних позовних вимог, місцеий суд виходив із того, що борг за кредитним договором, який стягнутий рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 24.03.2010 року, погашено повністю, а заборгованість, що виникла за даним кредитним договором у зв»язку з курсовою різницею валют на момент ухвалення рішення суду від 24.03.2010 року та на час реального виконання вказаного рішення, не може бути стягнута шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за спливом строку позовної давності.

Також, залишаючи без задоволення зустрічний позов, суд першої інстанції, в оскаржуваному рішенні зазначав, що ОСОБА_3 не наведено обставин, які б свідчили про істотне порушення договору другою стороною, окрім того, у зв'язку з припиненням основного зобов'язання, договір іпотеки, як похідний від кредитного, також є припиненим. Вимога про повернення предмету іпотеки власнику є безпідставною, оскільки матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про те, що предмет іпотеки вибув із володіння ОСОБА_3 та протиправно утримується іншими особами, зокрема, Банком.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим по справі обставинам та нормам матеріального права, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно вимог ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

За правилами ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З аналізу наявних у матеріалах справи доказів, вбачається, що ОСОБА_3 належним чином умови кредитного договору №00543/RP від 05.05.2008 року не виконувала, внаслідок чого утворилась заборгованість та Банком було реалізовано своє право на її дострокове погашення, шляхом подачі 26.01.2009 року позову, за результатами розгляду якого ухвалено рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 24.03.2010 року та стягнуто з ОСОБА_3 на користь банку заборгованість у сумі - 252486,64 грн., витрати по оплаті державного мита в сумі - 1700,00 грн. витрати на ІТЗ - 30,00 грн., а всього - 254216,64 грн. (а.с.30).

Вказане рішення боржником було виконано шляхом внесення 15.12.2016 року та 16.12.2016 року коштів на загальну суму 254216,64 грн. (а.с.68-69), після чого виконавче провадження по виконанню вказаного рішення суду від 24.03.2010 року було закінчено за заявою стягувача ЦВ ПАТ «Марфін Банк» у м. Полтаві (а.с.144).

При цьому, внаслідок затримки виконання ОСОБА_3 вказаного рішення суду, ПАТ «МТБ Банк» нараховувало позичальнику заборгованість у зв'язку зі зміною курсу долара до національної валюти - гривні.

09.10.2018 року ОСОБА_3 було подано до місцевого суду заяву про застосування до правовідносин за первісним позовом строку позовної давності (а.с.146-148).

Відповідно до статті 1 Закону Україїш «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого ітотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іїютеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

У ст.33 Закону Україїш «Про іпотеку» передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іїютеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За частиною четвертою статті 267 ЦК Укра'іни сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю утри роки.

Зазначений трирічний строк діє після порушення суб'єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

За змістом ч.5 ст.261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

При цьому, місцевим судом було вірно установлено, що кредитний договір №00543/RP від 05.05.2008 року, укладений між Банком та ОСОБА_3, передбачав обов'язок останньої погашати кредит частинами протягом строку його дії, а саме до 04.05.2018 року (п.1.1 Договору).

Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відтак, як зазначено вище, Банком було реалізовано своє право, передбачене ч.2 ст. 1050 ЦК України, на дострокове повернення позики шляхом подачі 26.01.2009 року позову, за результатами розгляду якого Октябрським районним судом м.Полтави ухвалено рішеннявід 24.03.2010 року про стягнення з ОСОБА_3 суми боргу та вирішено питання судових витрат. Внаслідок вчинення Банком зазначених дій до закінчення строку дії кредитного договору №00543/RP від 05.05.2008 року, ним було змінено строк виконання зобов'язання, внаслідок чого, було змінено і момент початку перебігу строку позовної давності за його вимогами, який і почав свій відлік з 26.01.2009 року.

При цьому матеріалами справи установлено, що з даним позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, ПАТ «МТБ Банк» звернувся до суду лише у квітні 2018 року, тобто поза межами визначеного законом трирічного строку позовної давності, а тому місцевим судом було правомірно відмовлено у задоволенні первісного позову.

(Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року по справі № 6-1674цс17 та позицією Верховного Суду від 14.02.2018 року у справі №303/1037/16-ц).

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що Банком не було пропущено строку позовної давності за наявними вимогами, оскільки реалізація іпотечного майна - земельної ділянки стала можливою лише у 2016 році, не може бути прийнята судом до уваги, оскільки право на звернення до суду з позовом та можливість практичної реалізації ухваленого рішення є різними поняттями. При цьому, наявність обставин, що можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду не може вважатися обґрунтованою підставною для його подачі з пропуском строку позовної давності, та, згідно вимог ст.13 ЦПК України, особа вільно розпоряджається своїми процесуальними правами на власий розсуд.

Фактичне виконання ОСОБА_3 рішення Октябрського районного суду від 24.03.2010 року лише 15-16 грудня 2016 року, також не є підставою для переривання строку позовної давності.

Посилання в апеляційній скаргі на те, що банк має право звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності рішення суду про стягнення з позичальника коштів за цим же договором, колегія суддів вважає неспроможним, оскільки у задоволені первісного позову було відмовлено не у зв'язку з безпідставністю вимог, а за пропуском строку позовної давності.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З урахуванням наведеного, оскільки Банком скаржувалось рішення місцевого суду лише в частині відмови в задоволенні первісного позову, то колегією суддів рішення переглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Інші доводи апеляційної скарги не містить нових засобів доказування, не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до незгоди із судовим рішенням без належного обґрунтування нормами права.

Суд першої інстанції повно та об'єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні первісного позову за пропуском строку позовної давності.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст.ст.368, 375, 382,383,384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» , - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 09 жовтня 2018 року, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ : Т.О. Кривчун

СУДДІ : Ю.В. Дряниця

О.Ю. Кузнєцова