Справа №173/204/18
Провадження №2/173/28/2019

01 лютого 2019 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області
В складі: головуючої судді Петрюк Т.М.
При секретарі Рудовій Л.В.
За участю : позивача ОСОБА_1
Розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментам та супутних нарахувань ,-
02.02.2018 року до суду звернулась позивач ОСОБА_1, з позовом про стягнення заборгованості по аліментам та супутних нарахувань до відповідача ОСОБА_2
23.03.2018 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача фізичної особи.
Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2018 відкрите провадження у справі. Справа призначена в підготовче судове засідання на 04.06.2018 року.
04.06.2018 року розгляд справи відкладений в зв'язку з неявкою сторін в судове засідання Розгляд справи призначений на 17.09.2018 року.
17.09.2018 року розгляд справи відкладений в зв'язку з неявкою сторін в судове засідання Розгляд справи призначений на 23.11.2018 року.
23.11.2018 року проведене підготовче судове засідання. Справу призначено до розгляду на 01.02.2019 року
Учасникам розгляду справи роз'яснені права та обов'язки відповідно до ст. 43, 44, 49 ЦПК України.
01.02.2018 року оголошена вступна те резолютивна частина рішення
В обґрунтування позовних вимог посилаючись на наступне: у неї з відповідачем є повнолітня донька - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі давши пояснення фактично установлені матеріалами справи
Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відзиву на позовну заяву не подав, заяви про розгляд справи у його відсутність не подав.
Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів
Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України.
За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором
При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.
Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред'явлений позов, тобто, законодавець пов'язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб'єктивних прав або законних інтересів позивача.
Суд, заслухавши пояснення учасників розгляду справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.
Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що у сторін є донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по аліментах суд виходить з наступного.
Порядок стягнення аліментів на утримання дітей визначається законом - ст. 79-91, 194-197 СК України та статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження».
У разі неможливості стягнення аліментів із заробітної плати чи інших доходів боржника протягом трьох місяців підряд, якщо боржник не працює і не одержує доходів, стягнення звертається на майно боржника.
Розмір заборгованості по аліментах визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення виходячи з фактичного заробітку (доходів), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не провадилося, або одержуваного ним на момент визначення заборгованості у твердій грошовій сумі або у відсотковому відношенні. Якщо боржник в цей період не працював, заборгованість визначається виходячи з середньої заробітної плати для даної місцевості. Державний виконавець у разі надходження виконавчого документа повинен підрахувати розмір заборгованості по аліментах і повідомити про нього стягувача і боржника.
Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику: у разі якщо виконавчий документ уперше надійшов для виконання; за заявою сторін виконавчого провадження; у разі надсилання постанови до адміністрації підприємства, установи, організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця для проведення відрахування із заробітної плати (доходів), пенсії та стипендії боржника; у разі закінчення виконавчого провадження у зв'язку з надходженням виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; за власною ініціативою; в інших передбачених законом випадках.
Спір щодо розміру заборгованості ( а не спір про стягнення заборгованості) із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом (ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження»).
Відповідно до розділу VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи (ст. 447 ЦПК). Якщо за виконавчим листом, пред'явленим до виконання, аліменти не стягувались у зв'язку з розшуком платника аліментів, вони мають бути сплачені за весь минулий час.
Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а в разі спору - судом (ч.4 ст. 195 СК України).
Виходячи зі змісту вищенаведених законодавчих норм, спір щодо розміру заборгованості за аліментами виникає між стороною виконавчого провадження (стягувачем та/чи боржником) і державним виконавцем, до компетенції якого законодавець відніс обчислення розміру заборгованості за аліментами.
Стягнення заборгованості за аліментами за рішенням суду сімейне законодавство (ч.3 ст. 194 СК України) передбачає лише у випадку відрахування аліментів на дитину за ініціативою платника (ст. 187 СК України).
У даному випадку стягнення аліментів на утримання дитини відбувалося за рішенням суду.
Таким чином, для стягнення заборгованості за аліментами, які стягуються за рішенням суду, законодавець не вимагає окремого рішення суду про стягнення такої заборгованості, а встановлює порядок її стягнення в межах виконавчого провадження за рішенням суду про стягнення аліментів.
В рамках даної справи заявлені вимоги про стягнення заборгованості по сплаті аліментів, а не про обчислення розміру заборгованості по сплаті аліментів. Дії державного виконавця, пов'язані із обчисленням розміру заборгованості із сплати аліментів та складенням відповідного розрахунку, в рамках даної справи не оскаржені.
Виходячи з наведених положень Сімейного законодавства та Закону України «Про виконавче провадження» у контексті обставин даної справи, сам факт наявності у відповідача заборгованості по аліментам за вказаний період, обчисленої згідно з довідкою-розрахунком державного виконавця, розмір якої на час ухвалення цього рішення не оспорений ні стягувачем ні боржником у порядку, встановленому законом, не може бути прийнятий судом в якості підстав для стягнення цієї заборгованості у судовому порядку за окремим рішенням суду. Адже права стягувача аліментів, в даному випадку це права позивача ОСОБА_1, є захищеними в силу закону, оскільки виконавчий лист про стягнення аліментів перебуває на виконанні у Верхньодніпровському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпрпоетровській області і обчислена державним виконавцем заборгованість підлягає стягненню у рамках виконавчого провадження про стягнення аліментів, по сплаті яких і виникла ця заборгованість. Спору про розмір заборгованості по аліментах між сторонами відсутній.
За таких обставин, у суду немає підстав вважати порушеним право позивача на отримання заборгованості по аліментам у порядку, визначеному ст.194-195 СК України, ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», а тому правові підстави для задоволення цієї частини позовних вимог відсутні.
Вирішуючи питання про стягнення з відповідача супутних нарахувань, які позивач визначає відповідно до ст. 625 ЦК України у вигляді річних та інфляційних витрат, суд приходить до наступних висновків.
Нормами СК України, а саме ст. 196 СК України передбачена відповідальність при виникненні заборгованості по сплаті аліментів у вигляді стягнення неустойки (пені) за несплату аліментів .
Так, згідно ч.1 ст.196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.
Ні в обґрунтуванні позовних вимог, ні в прохальній частині позовної заяви позивач не ставить вимоги про стягнення з відповідача пені за несплату аліментів. При цьому позивачу роз'яснялась відповідальність, яка передбачена нормами Сімейного кодексу України у випадку несплати боржником аліментів. З цього приводу позовна заява залишалась без руху та позивачу пропонувалось уточнити позовні вимоги, але позивач настоювала та просить стягнути з відповідача не пеню з заборгованості по аліментах, а річні та інфляційні втрати.
Проте, нормами Сімейного кодексу України не передбачено відповідальності за несплату аліментів у вигляді стягнення з боржника річних нарахувань та інфляційних втрат відповідно до ст. 625 ЦК України.
Так як нормами Сімейного законодавства не передбачений даний спосіб захисту порушених прав позивача у випадку виникнення заборгованості зі сплати аліментів, а передбачений зовсім інший спосіб захисту порушених прав, який є більш ефективним, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог і за даними позовними вимогами.
Так як позивач звільнена від сплати судового збору за позовом про стягнення заборгованості та пені з аліментів, і судом ухвалюється рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, судовий збір з відповідача не стягується.
Керуючись ст. 12, 13, 89, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 293 ЦПК України, суд,-
Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення. Відповідно до п. 15.5 розділу ХШ Перехідні положення ЦПК України апеляційна скарга подається через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області до приведення Положення про автоматизовану систему документообігу суду у відповідність із редакцією Цього кодексу

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою завою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення можу бути подано відповідачем протягом 30 днів з дня його проголошення до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та/або подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо заяву про перегляд заочного рішення та/або апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги, та або заяви про скасування заочного рішення, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, та/або заяви про перегляд заочного рішення, залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення.

Повний текст рішення виготовлений 11.02.2019 року

Суддя Петрюк Т.М.

Зареєстроване 11.02.2019 року

Оприлюднене 11.02.2019 року

Дата набрання законної сили: 14.03.2019 року