ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 644/3547/17

Провадження № 22-ц/818/3640/19

21 серпня 2019 року

м.Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Овсяннікової А.І.

суддів - Коваленко І.П., Сащенко І.С.

за участю секретаря - Чабан А.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 16 травня 2019 року у складі судді Клименко А.М. по справі №644/3547/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на автомобіль в порядку спадкування за законом, витребування та повернення автомобіля та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на автомобіль,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на автомобіль в порядку спадкування за законом, витребування та повернення автомобіля.

З урахуванням уточнень зазначає, що з 22 лютого 2014 року вона з ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, заповіту він не залишив.

13 квітня 2016 року вона звернулася з заявою про прийняття спадщини до Четвертої Харківської державної нотаріальної контори. 18 жовтня 2016 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 .

До складу спадщини, що залишилась після смерті чоловіка, також входить автомобіль НІССАН Альмера Класік, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 вартістю 70546 грн.83 коп.

Автомобіль придбаний чоловіком під час перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано 21 травня 2011 року.

Під час оформлення спадщини вона звернулася до нотаріуса з заявою, що вказаний автомобіль не є її з ОСОБА_3 спільно придбаним майном і вона не претендує на 1/2 частину, оскільки він був придбаний до шлюбу і не є об`єктом спільної сумісної власності.

Але автомобіль є спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , тому вона має право на спадкування за законом 1/2 частки автомобіля, яка належить ОСОБА_3

Автомобіль по цей день перебуває у користуванні ОСОБА_2 та її сина ОСОБА_4

ОСОБА_2 вважає, що спірний автомобіль належить не їй, а її сину - ОСОБА_4 , не заявляє позовних вимог щодо автомобіля, тому вона вважає, що має право на спадкування за законом цілої частки автомобіля, який належав ОСОБА_3

Просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на автомобіль «Nissan Almera Classic», 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; витребувати у відповідача автомобіль та повернути його позивачу.

Відповідач ОСОБА_2 позов ОСОБА_1 не визнала.

У листопаді 2018 року звернулася до суду зі зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності на автомобіль.

Спірний автомобіль був придбаний її сином - ОСОБА_4 для себе за передані нею особисті кошти в розмірі 17000 доларів США. Гроші на покупку автомобіля вона брала в борг у брата колишнього чоловіка - ОСОБА_5

Вже після розірвання у 2011 році шлюбу у березні 2015 року вона повернула під розписку борг ОСОБА_5 які є її особистою власністю.

Спільно нажите майно після розірвання шлюбу вони не ділили, оскільки ОСОБА_3 ні на що не претендував, з 2011 року до часу смерті ОСОБА_3 до суду з позовом про розподіл спільного майна не звертався.

Просить визнати за нею право власності на автомобіль марки «Nissan Almera Classic», 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , припинивши право спільної власності подружжя.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 16 травня 2019 року позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля «Nissan Almera Classic», 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину автомобіля «Nissan Almera Classic», 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , як набувачем майна.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 і ОСОБА_2 - відмовлено.

Понесені ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 768 грн. 40 коп. компенсовано їй за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення мотивовано тим, що спірний автомобіль був придбаний ОСОБА_3 та ОСОБА_2 під час зареєстрованого шлюбу та за рахунок спільних коштів, і тому є їх спільною сумісною власністю; розмір частки кожного з співвласників становить 1/2 частину спірного автомобіля. Єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 є його дружина - ОСОБА_1 , за якою в порядку спадкування набуто право власності на 1/2 частину автомобіля.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 та задовольнити її позов.

Саме вона спільно з сином брала участь в придбанні автомобіля і гроші взято в борг виключно з метою придбання автомобіля її сином, яким він одноосібно користувався, володів і розпоряджався виключно про свій розсуд. 28 січня 2008 року її син за подаровані нею гроші придбав спірний автомобіль. Однак, з огляду на специфіку роботи сина і виключно на її прохання син оформив з вітчимом договір, згідно якого між ЗАТ «АККО ІНВЕСТ» продавцем автомобіля, а так само ОСОБА_4 і ОСОБА_3 був укладений договір N9 01 про заміну особи за договором № НТ- 00181 від 28 січня 2008 року, згідно якого всі права покупця автомобіля перейшли від її сина до її чоловіка ОСОБА_3 .

Колегія суддів, вислухав суддю - доповідача, пояснення з`явившихся осіб, дослідив матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи з 02 листопада 1997 року по 11 травня 2011 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі.

В період шлюбу подружжям придбано спірний автомобіль «Nissan Almera Classic», 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , який 16 лютого 2008 року зареєстрований в органах ДАІ на ім`я ОСОБА_3

22 лютого 2014 року ОСОБА_3 зареєстрував шлюб з ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Після його смерті 18 жовтня 2016 року свідоцтво про право на спадщину за законом отримала його дружина ОСОБА_1 Спадщина, на яке видано свідоцтво, складається з квартири АДРЕСА_1 .

Визнаючи право власності за сторонами по 1/2 частині спірного автомобілю суд першої інстанції обґрунтовано виходив з тих обставин, що транспортний засіб є спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , та в порядку спадкування ОСОБА_1 успадковано1/2 частину цього автомобілю після смерті ОСОБА_3 .

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (статі 60, 61 СК України).

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

Відповідно до частин першої, другої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Згідно із статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За правилом частини першої статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

ОСОБА_2 не надано доказів у відповідності ст. 81 ЦПК України, що транспортний засіб придбано не в інтересах подружжя, за її особисті кошти та він не є спільним сумісним майном.

Обґрунтовуючи позов ОСОБА_2 зазначає, що автомобіль придбано її сином за подаровані нею особисто 17000 доларів США , однак за домовленістю транспортний засіб оформлено на ОСОБА_3 , оскільки ці кошти вона брала в борг у брата, чоловіка - ОСОБА_5 Зазначає, що договір купівлі-продажу, на підставі якого набуто автомобіль, укладено між ЗАТ «АККО ІНВЕСТ» та ОСОБА_4 , якого в подальшому замінено на ОСОБА_3 .

Між тим, з договору № 901 про заміну особи за договором № НТ- 00181 від 28 січня 2008 року вбачається, що усі обов`язки покупця перейшли від ОСОБА_4 до ОСОБА_3 Тобто, даний правочини не є таким, що вчинений на користь третьої особи, а отже, набувачем майна є саме ОСОБА_3 , а не ОСОБА_4

Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано у 2011 році. Посилання ОСОБА_2 , що з цього часу ОСОБА_3 не претендував на автомобіль і весь цей час ним користувався її син ОСОБА_4 не є підставою для задоволення позову.

Власником автомобіля вказано ОСОБА_3 , а автомобіль ОСОБА_4 використовував на підставі відповідного запису про право керування, автомобілем, зазначеному у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу(а.с. 19), виданого 16 лютого 2008 року, а в період з 20 квітня 2011 року ОСОБА_4 користувався автомобілем на підставі генеральної довіреності з правом перепродажу і т.і (а.с. 31) - до 20 квітня 2014 року.

Посилання ОСОБА_2 на розписку від 01 березня 2015 року щодо отримання ОСОБА_5 - братом ОСОБА_3 - 17000 доларів США також не є безумовною підставою для визнання цих коштів особистою власністю ОСОБА_2 , які витрачені на придбання спірного автомобілю.

Жодного посилання на це з відповідним узгодженням ОСОБА_3 немає.

В рішенні Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 04 грудня 2017 року, яка набрало законної сили, при розгляді позову ОСОБА_4 про визнання за ним права власності на цей автомобіль встановлено, що як при написанні розписки про отримання коштів у 2008 році, так і при поверненні коштів у 2015 році, до ОСОБА_5 приїжджали і ОСОБА_3 і ОСОБА_2

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 не могла пояснити, чому у випадку відсутності претензій на автомобіль з боку ОСОБА_3 не було переоформлено право власності на автомобіль на неї або на її сина ОСОБА_4 в період з 01 березня 2015 року(часу повернення коштів) і до смерті ОСОБА_3 у лютому 2016 року.

Отже, будь-яких беззаперечних доказів щодо наявності підстав для визнання за ОСОБА_2 права власності на автомобіль, який, як вона зазначає, придбано за її особисті кошти, не надано.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують. Рішення ухвалено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 16 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30 серпня 2019 року.

Головуючий - А.І. Овсяннікова

Судді: І. П. Коваленко

І.С. Сащенко