Постанова

Іменем України

18 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 509/100/15-ц

провадження № 61-25157 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»;

відповідач - ОСОБА_1 ;

третя особа - ОСОБА_2 ;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 28 вересня 2016 року у складі судді Кириченка П. Л. та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 28 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Погорєлової С. О., Цюри Т. В., Таварткіладзе О. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2014 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовна заява мотивована тим, що 09 листопада 2007 року між банком та ОСОБА_1 було укладено договір відновлювальної кредитної лінії, згідно з яким банк відкрив їй відновлювальну кредитну лінію в межах максимального ліміту заборгованості в сумі 100 тис. євро зі сплатою 12 % річних строком до 08 листопада 2017 року.

У той же день для забезпечення виконання позичальником зобов?язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір, за яким вона передала в іпотеку банку належне їй нерухоме майно: садовий будинок з господарчими будівлями та спорудами, розташований у садовому кооперативі «Авангард-2» на території Прилиманської сільської ради Овідіопольського району Одеської області; житловий будинок № НОМЕР_1 , загальною площею 212,4 кв. м; земельна ділянка, площею 0,0599 га, цільове призначення для ведення садівництва, розташований у садовому кооперативі «Авангард-2» на території Прилиманської сільської ради Овідіопольського району Одеської області.

Позичальник належним чином зобов?язання за кредитним договором не виконувала, на вимоги банку не реагувала, унаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 01 січня 2015 року складала 1 376 879 грн 22 коп., з яких: сума заборгованості за кредитом у розмірі 1 117 686 грн 16 коп., сума заборгованості за відсотками у розмірі 159 999 грн 37 коп., пеня за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 35 302 грн 89 коп., пеня за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 16 413 грн 27 коп., інфляційні втрати за кредитом у розмірі 31 947 грн 92 коп., інфляційні втрати за відсотками у розмірі 15 529 грн 62 коп.

Ураховуючи викладене, уточнивши позовні вимоги, ПАТ «Укрсоцбанк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь суму заборгованості за договором про надання відновлювальної кредитної лінії від 09 листопада 2007 року у розмірі 1 376 879 грн 22 коп. шляхом визнання права власності на предмет іпотеки, а саме садовий будинок з господарчими будівлями та спорудами, розташований у садовому кооперативі «Авангард-2» на території Прилиманської сільської ради Овідіопольського району Одеської області; житловий будинок № НОМЕР_1 , загальною площею 212,4 кв. м; земельна ділянка, площею 0,0599 га, цільове призначення для ведення садівництва, розташований у садовому кооперативі «Авангард-2» на території Прилиманської сільської ради Овідіопольського району Одеської області, за ПАТ «Укрсоцбанк»; ціну встановити на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом, та виселити без надання іншого житлового приміщення усіх фізичних та юридичних осіб, що зареєстровані та/або проживають у садовому будинку з господарчими будівлями та спорудами, загальною площею 212,4 кв. м, що розташований розташований у садовому кооперативі «Авангард-2» на території Прилиманської сільської ради Овідіопольського району Одеської області, за ПАТ «Укрсоцбанк»; ціну встановити на рівні, не нижчому за звичайні ціни, будинок № НОМЕР_1 , що належить іпотекодавцю на праві приватної власності.

У травні 2016 року ОСОБА_2 пред?явив до суду зустрічний позов до ОСОБА_1 , ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання договору іпотеки недійсним.

Короткий зміст судових рішень

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 13 липня 2015 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 об`єднано в одне провадження.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 вересня 2015 року клопотання представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задоволено, провадження у справі зупинено.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області суду від 30 червня 2016 року провадження у справі відновлено.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 28 вересня 2016 року заяву представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задоволено, позов ОСОБА_2 залишено без розгляду.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 28 вересня 2016 року у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позичальник умови кредитного договору належним чином не виконувала, унаслідок чого банк набув право вимагати дострокового погашення кредитної заборгованості, розмір якої визначено згідно з умовами договору та вимогами закону. За наявності умов, визначених сторонами в іпотечному договорі від 09 листопада 2007 року, іпотекодержатель (ПАТ «Укрсоцбанк») має право у позасудовому порядку задовольнити свої вимоги шляхом реєстрації права власності на предмет іпотеки, який прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 28 лютого 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши, що позичальник умови кредитного договору належним чином не виконувала, унаслідок чого банк набув право вимагати дострокового погашення кредитної заборгованості, розмір якої визначено згідно з умовами договору та вимогами закону.

Положеннями іпотечного договору передбачено право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі йому права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку», та надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки, в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку». Отже, застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно. Банк не надав доказів звернення до державного реєстратора для реєстрації права власності на іпотечне майно та наявності у державного реєстратора підстав для відмови в державній реєстрації, передбачені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Також не надано доказів наявності будь-яких перешкод для здійснення виконавчого напису нотаріусом, як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя, оскільки такі умови передбачені договором іпотеки.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У березні 2017 року ПАТ «Укрсоцбанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просило оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов банку.

Касаційна скарга мотивована тим, що у зв`язку зміною політики банку в частині прийняття на баланс майна та останніх роз`яснень Верховного Суду України 03 серпня 2016 року ПАТ «Укрсоцбанк» було подано заяву про уточнення позовних вимог, якою просило суд змінити прохальну частину позову з визнання права власності на шляхом реалізації предмету іпотеки з прилюдних торгів в межах виконавчого провадження. Але 15 серпня 2016 року районний суд заяву про уточнення позовних залишив без розгляду. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

У зв`язку з наведеним, не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього як за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК України має право вимагати застосування його судом. При цьому послалося на відповідну правову позицію Верховного Суду України.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 червня 2017 року касаційне провадження у справі відкрито, витребувано цивільну справу № 509/100/15-ц з Овідіопольського районного суду Одеської області.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 червня 2019 року справу передано судді-доповідачеві Осіяну О. М.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2019 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

09 листопада 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір відновлювальної кредитної лінії, згідно з яким банк відкрив їй відновлювальну кредитну лінію в межах максимального ліміту заборгованості в сумі 100 тис. євро зі сплатою 12 % річних строком до 08 листопада 2017 року.

У той же день для забезпечення виконання позичальником зобов?язань за кредитним договором між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір, за яким вона передала в іпотеку банку належне їй нерухоме майно: садовий будинок з господарчими будівлями та спорудами, розташований у садовому кооперативі «Авангард-2» на території Прилиманської сільської ради Овідіопольського району Одеської області; житловий будинок № НОМЕР_1 , загальною площею 212,4 кв. м; земельна ділянка, площею 0,0599 га, цільове призначення для ведення садівництва, розташований у садовому кооперативі «Авангард-2» на території Прилиманської сільської ради Овідіопольського району Одеської області.

Позичальник належним чином зобов?язання за кредитним договором не виконувала, на вимоги банку не реагувала, унаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 01 січня 2015 року, за розрахунком банку, складала 1 376 879 грн 22 коп., з яких: сума заборгованості за кредитом у розмірі 1 117 686 грн 16 коп., сума заборгованості за відсотками у розмірі 159 999 грн 37 коп., розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 35 302 грн 89 коп., розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 16 413 грн 27 коп., інфляційні втрати за кредитом у розмірі 31 947 грн 92 коп., інфляційні втрати за відсотками у розмірі 15 529 грн 62 коп.

Згідно з пунктом 4.5 договору іпотеки іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів: на підставі рішення суду (пункт 4.5.1), на підставі виконавчого напису нотаріуса (пункт 4.5.2), шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку» (пункт 4.5.3), шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку» (пункт 4.5.4), шляхом організації іпотекодержателем продажу предмета іпотеки через укладання договору купівлі-продажу предмета іпотеки між іпотекодавцем та відповідним покупцем в порядку, встановленому статтею 6 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» (пункт 4.5.5).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ПАТ «Укрсоцбанк»задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з вимогами частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

У статті 12 Закону України «Про іпотеку» вказано, що в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Стаття 33 цього Закону передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому необхідно врахувати, що стаття 37 Закону України «Про іпотеку» не містить можливості визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за рішенням суду.

Відповідно до цієї статті іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Встановлено, що умовами договору іпотеки від 09 листопада 2007 року, укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , а саме пунктом4.5.3, передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у порядку, передбаченому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку.

При цьому позивач не позбавлений відповідно до статей 38, 39 ЦК України можливості звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в інший спосіб, ніж визнання права власності на нього.

Зазначений правовий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 березня 2018 року № 760/14438/15-ц (провадження № 14-38цс18).

Згідно з частиною четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вирішуючи спір, суди дійшли правильного висновку про відмову у позові обраний банком спосіб захисту його порушених прав є позасудовим способом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Доводи касаційної скарги про те, що 03 серпня 2016 року ПАТ «Укрсоцбанк» було подано заява про уточнення позовних вимог, якою просили суд змінити прохальну частину позову з визнання права власності на шляхом реалізації предмету іпотеки з прилюдних торгів, в межах виконавчого провадження, безпідставні оскільки заяву про зміну предмету позову було подано банком після початку розгляду справи по суті, а відповідно до частини другої статті 31 ЦПК України до початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред`явити зустрічний позов.

Інші доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність ухвалених судових рішень не впливають.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» залишити без задоволення.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 28 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 28 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович