Номер провадження: 22-ц/813/3755/19
Номер справи місцевого суду: 496/2810/18
Головуючий у першій інстанції Пендюра Л.О.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.12.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Драгомерецького М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Дрішлюка А.І.,

Черевка П.М.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні цивільну справу заапеляційними скаргами адвоката Попова Максима Миколайовича, що діє в інтересах ОСОБА_1 та адвоката Потопальського Сергія Миколайовича в інтересах ОСОБА_2 на додаткове рішення Біляївського районного суду Одеської області від 21 грудня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних,-

В С Т А Н О В И В:

13 липня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат та 3% річних.

03 грудня 2018 року до ухвалення рішення у справі від адвоката позивача Балановського І.В. надійшла заява, в якій він відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України заявив про стягнення витрат позивача на правову допомогу, докази понесення яких зобов`язався надати протягом п`яти днів.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 03 грудня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, встановленого рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 27 березня 2015 року, інфляційні витрати за період з 12 липня 2015 року до липня 2018 року у розмірі 13 040,85 гривень, та 3% річних за період з 12 липня 2015 року до 12 липня 2018 у розмірі 6 544,57 гривень, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,80 гривень, а всього 20 290,22 гривень.

13 грудня 2018 року до суду надійшло клопотання адвоката Попова М.М., що діє в інтересах ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесених ним витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 гривень.

Питання було розглянуто за відсутності належним чином сповіщених сторін.

Додатковим рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 21 грудня 2018 року клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу задоволено частково.

Стягнуто ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 2 500 гривень.

В іншій частині клопотання відмовлено.

У апеляційній скарзі адвокат Попов М.М., що діє в інтересах ОСОБА_1 просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги клопотання у повному обсязі, посилаючись на порушення норм права.

Не погоджуючись із вказаним додатковим рішенням суду першої інстанції, адвокат Потопольський С.М., що діє в інтересах ОСОБА_2 також надав до суду апеляційну скаргу, в якій просить суд його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні клопотання в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 24 грудня 2019 року.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційних скарг та заперечення на них, що містяться у відзивах, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість додаткового рішення суду в межах заяви та доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги адвоката Попова М.М. в інтересах ОСОБА_1 та адвоката Потопольського С.М., що діє в інтересах ОСОБА_2 підлягають залишенню без задоволенняза таких підстав.

У частинах 1 та 2 ст. 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 1 статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Частинами 2 - 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У пунктах 47 та 48 постанови Пленуму «Про застосування законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17 жовтня 2014 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснив, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року №6-рп/2013).

Витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 02 червня 2011 року №3460-VI «Про безоплатну правову допомогу», положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року №4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно ч. 1 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ч. 3 ст. 30 Закону).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних і адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року №4191-ІV, який набрав чинності з 01 січня 2012 року, розмір компенсаційних витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановлених законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня 2018 року склав 1 762 грн, тому 40% від від 1 762 грн. складає 704,80 грн..

Судом першої інстанції встановлено, що між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Поповим М.М. було укладено договір про надання правничої допомоги від 01 грудня 2017 року (а. с. 51-53).

На підтвердження витрат на правничу допомогу адвокатом Поповим М.М. було надано:

- копію свідоцтва про зайняття ним адвокатською діяльністю №2073;

- копію договору про надання правничої допомоги від 01 грудня 2017 року укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ;

- копію додаткової угоди №1 до договору про надання правничої допомоги від 01.12.2017 року відповідно до якого вартість правничої допомоги (гонорар) за цим договором визначається виходячи з часу, витраченого Адвокатом, та складає 1 000 грн. за одну годину роботи;

- копію акту приймання передачі наданих послуг за Договором про надання правничої допомоги №б/н від 01 грудня 2017 року та додаткової угоди до нього від 01 липня 2018 року складеного 04 грудня 2018 року та підписаного ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .. У вказаному акті зазначено найменування виконаних робіт:

1. збір доказів, підготовка та подання позовної заяви (в тому числі оформлення додатків до позовної заяви, здійснення розрахунку заборгованості відповідача за період прострочки) 5 годин;

2. підготовка до судового засідання, що призначене на 11 жовтня 2018 року, а також підготовка та подання через канцелярію суду заяви про проведення судового засідання без його участі 1 година 30 хв.;

3. підготовка та подання запиту до Першого Приморського Відділу ДВС в м. Одесі про стан виконавчого провадження №54822555 та отримання відповіді на цей запит;

4. підготовка до судового засідання, яке було призначене на 03 грудня 2018 року, а також підготовка та подання через канцелярію суду заяву про проведення судового засідання без його участі 1 година 30 хв.;

5. підготовка та подання через канцелярію суду заяву про розподіл судових витрат в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України 1 година.

Всього за вказаним актом 10 годин.

- квитанцію ПриватБанку 0.0..1 оплати 05 грудня 2018 року ОСОБА_1 гонорару адвоката, відповідно до договору про надання правової допомоги від 01.12.2017р. у розмірі 10 000 гривень ОСОБА_3 ..

Дослідивши розрахунок та договір, враховуючи співмірність виконаної роботи та винагороду за таку роботу, а також положення чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення частково й обґрунтовано стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 2 500 гривень.

Посилання адвоката Потопальського С.М. в інтересах ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що додаткове рішення суду першої інстанції є незаконним, оскільки судом безпідставно стягнуто витрати на правничу допомогу, не приймаються до уваги за таких підстав.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 та 2 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77 - 80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як зазначено у частині 1 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

За змістом статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Висновок суду першої інстанції про часткове стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 2 500 гривень є цілком обґрунтованим та судова колегія погоджується із ним у повному обсязі, тому підстав для скасування додаткового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення клопотання у повному обсязі не вбачає.

Тому, законних підстав для скасування додаткового рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382 - 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги адвоката Попова Максима Миколайовича, що діє в інтересах ОСОБА_1 та адвоката Потопальського Сергія Миколайовича в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення, додаткове рішення Біляївського районного суду Одеської області від 21 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено: 24 грудня 2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М.Драгомерецький

А.І.Дрішлюк

П.М.Черевко