Справа № 212/9911/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2019 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого-судді Козлова Ю.В., за участю секретаря судового засідання Курбакової Ю.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кривому Розі, без участі сторін, без фіксування технічними засобами, за правилами загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», третя особа: Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат» про стягнення моральної шкоди, в зв`язку з ушкодження здоров`я,-

В С Т А Н О В И В:

19 грудня 2018 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, просив стягнути з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» відшкодування моральної шкоди в розмірі 170 000,00 гривень в зв`язку з ушкодженням здоров`я.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що працював на підприємстві відповідача, а саме на шахті імені «Орджонікідзе» з 31 березня 1981 року по 09 серпня 2006 року підземним гірничим робітником та електрослюсарем. 09 серпня 2006 року був звільнений у зв`язку з виходом на пенсію по ст.38 КЗпП України. Рішенням Українського Науково-дослідницького інституту промислової медицини у 1995 році, йому були встановлені професійні захворювання за діагнозом: ангіоневроз рук 1 ступеня з вираженим ангіоспазмом. По факту професійного захворювання було проведено розслідування хронічного професійного захворювання, про що складено акт отримання професійного захворювання від 21 грудня 1995 року, відповідно до якого причиною виникнення професійного захворювання стала тривала дія шкідливих факторів виробничого середовища: пил, шум, вібрація. Висновком МСЕК первинно у 1995 році йому встановлено 35% втрати професійної працездатності по ангіоневрозу рук. При наступних переоглядах відсоток майже не змінювався, а вже 19 грудня 2001 року було встановлено 25% втрати працездатності на безстроковий термін. В зв`язку з професійним захворюванням змінилися образ та якість життя позивача, що завдає йому моральних страждань.

28 грудня 2018 року ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області було відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін. Відповідачу ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та протягом п`яти днів - заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

30 січня 2019 року представник ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» звернувся до суду з запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до ст.178 ЦПК України. У відзиві представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, зазначивши, що позивач на підприємстві відповідача у шкідливих та важких умовах під час отримання професійних захворювань не працював. Позицыя представника полягала у тому, що відповідач ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» не є правонаступником ВО «Кривбасруда», зокрема шахти «Орджонікідзе». Як вбачається з трудової книжки позивача у період з 24.03.1981 до 19.09.2003 позивач перебував у трудових відносинах з ВО «Кривбасруда», ВАТ «ЦГЗК» (перейменовано у ПрАТ «ЦГЗК»). У відзиві доводилось, що факт того, що ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» не є правонаступником частини ВО «Кривбасруда», до якої входила шахта «Орджонікідзе» неодноразово встановлювався в судах різних інстанцій. За договором оренди державного майна №1280-14-11/98 від 30.12.1998 року, укладений між ВАТ «КЗРК» (Орендодавець) та ВАТ «ЦГЗК» (Орендар), було передано у термінове платне користування цілісний майновий комплекс шахти імені Орджонікідзе ВАТ «КЗРК» і це означає, що до орендаря перейшли всі зобов`язання орендодавця, в тому числі зобов`язання з відшкодування моральної шкоди перед колишніми працівниками орендодавця. Укладання між ВАТ «ЦГЗК» та ВАТ «КЗРК» договору №1167-16-01/2001 від 09.11.2001 року купівліпродажу майна цілісного майнового комплексу шахти імені Орджонікідзе створює для покупця обов`язки правонаступництва. Відповідач не набував обов`язків правонаступника, в тому числі і за зобов`язаннями, щодо відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я позивача за час його роботи на іншому підприємстві. Саме ПАТ (наразі ПрАТ «ЦГЗК») є правонаступником усіх прав та обов`язків вищенаведеної шахти. Тому просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Повні обґрунтування своїх заперечень викладено у відзиві та долучено до матеріалів справи.

04 лютого 2019 року до суду надійшла уточнена позовна заява ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», третя особа: Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат» про стягнення моральної шкоди, в зв`язку з ушкодження здоров`я. Просив стягнути моральну шкоду з ПрАТ «ЦГЗК» у розмірі 170 000,00 гривень.

05 лютого 2019 року ухвалою Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області було змінено порядок розгляду справи з правил спрощеного позовного провадження на загальний порядок, по справі призначено підготовче судове засідання.

04 березня 2019 року представник ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до ст.178 ЦПК України. У відзиві представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, зазначивши, що позивач з 1981 до 1999 працював на ВО «Кривбасруда» РУ ім.Орджонікідзе, з 1999 до 2001 на ВАТ «ЦГЗК» шахта ім.Орджонікідзе (на умовах оренди). Таким чином, перед влаштуванням до ПрАТ «ЦГЗК» ОСОБА_1 мав трудовий договір з ВО «Кривбасруда», в подальшому ВАТ «КЗРК» та перебував на зазначеному підприємстві в умовах праці з важкими та шкідливими факторами, аналогічними з ПрАТ «ЦГЗК», тобто перед працевлаштуванням до ПрАТ «ЦГЗК» ОСОБА_1 був визнаний придатним для роботи в шкідливих умовах. При укладанні трудового договору позивачу було роз`яснено про умови праці, наявність на робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства. ОСОБА_1 свідомо приймав наявні умови праці і усвідомлював можливість нанесення шкоди його здоров`ю. Представник звертає увагу на те, що позивач просить стягнути моральну шкоду за період часу роботи з 1981 по 2006 роки, із яких з 2001 по 2004 роки він взагалі не працював на ПрАТ «ЦГЗК». Сам Акт розслідування хронічного професійного захворювання датовано 21.12.1995, тобто у 1995 році шахта ім.Орджонікідзе не відносилась до ПрАТ «ЦГЗК» ні на правах оренди, ні за договором купівлі-продажу.

15 березня 2019 року ухвалою суду, занесеної до протоколу судового засідання, підготовчий розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою у судове засідання позивача, його представника та представника відповідача.

09 квітня 2019 року ухвалою суду, занесеної до протоколу судового засідання, підготовчий розгляд справи відкладено за клопотанням представника позивача.

08 липня 2019 року підготовчий розгляд справи відкладено, ухвалою суду за клопотанням представника відповідача витребувані письмові докази у третьої особи ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат».

05 грудня 2019 року представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 надав суду заяву, в якій просив розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, посилаючись на обґрунтування зазначені в уточненій позовній заяві, просить їх задовольнити.

05 грудня 2019 року представник відповідача ПАТ «ЦГЗК» Корчак М.В. звернулася до суду з письмовою заявою, просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги не визнала, просила у позові відмовити в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у відзиві.

Третя особа, представник ПАТ « КЗРК» Коломоєць О.Г., звернулась з заявою, про розгляд справи за її відсутності.

Згідно ст.158 ЦПК України, особа яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст.247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до записів трудової книжки, позивач ОСОБА_1 працював на шахті імені «Орджонікідзе» з 31 березня 1981 року по 09 серпня 2006 року підземним гірничим робітником та електрослюсарем. 09 серпня 2006 року був звільнений у зв`язку з виходом на пенсію по ст.38 КЗпП України, копія трудової книжки міститься в матеріалах справи.

На підставі договору оренди від 30 грудня 1998 року укладеного між генеральним директором ВАТ «Кривбасзалізрудком» та генеральним директором відкритого акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» шахта ім.Орджонікідзе була передана в строкове платне користування орендарю.

Згідно до статті 4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» цілісним майновим комплексом є господарський об`єкт з завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг) з наданою йому земельною ділянкою, на якій він розміщений, автономними інженерними комунікаціями, системою енергопостачання.

Статтею 15 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передбачено, що орендар стає правонаступником прав та обов`язків підприємства відповідно до договору оренди, а у разі оренди цілісного майнового комплексу структурного підрозділу - також правонаступником прав та обов`язків підприємства, пов`язаних з діяльністю цього структурного підрозділу.

В договір включено умови, які передбачають переведення працівників шахти, що перебували на обліку, на момент підписання договору оренди до складу ВАТ «Центральний ГЗК» відповідно до ст. 36 КЗпП України.

Зазначене підтверджується записом № 23 в трудовій книжці ОСОБА_1 ..

Згідно Договору №1167-16-01/2001 від 09.11.2001 ВАТ «Кривбасзалізрудком» передає у власність ВАТ «Центральний ГЗК» майно цілісного майнового комплексу шахти Орджонікідзе. Та пунктами 1-1-1.3. Договору здійснено передачу земельної ділянки площею 549 399 кв.м. та іншого майна на суму 2 366 058 гривень.

У частині першій статті 37 ЦК УРСР було передбачено, що юридична особа припиняється шляхом ліквідації або реорганізації (злиття, поділу або приєднання).

За статтею 466 ЦК УРСР в разі реорганізації юридичної особи виплата щомісячних платежів (стаття 465 цього Кодексу), належних з неї у зв`язку з заподіяння каліцтва або іншого ушкодження здоров`я чи заподіянням смерті, покладається на правонаступників юридичної особи.

Крім того, п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що положення щодо захисту права власності поширюється також на особу, яка хоч і не є власником, але володіє майном на праві повного господарського відання, оперативного управління, або на іншій підставі, передбаченої законом чи договором, така особа також вправі вимагати відшкодування шкоди, заподіяної цьому майну.

Вищенаведені обставини свідчать про те, що ПАТ «ЦГЗК» є правонаступником всіх прав та обов`язків щодо отриманого за договором майна і, відповідно, за відшкодування моральної шкоди позивачу несе обов`язок саме ПАТ «ЦГЗК», яке отримало загальний об`єм прав та обов`язків в тому числі і щодо трудового колективу шахти ім.Орджонікідзе.

Зазначена позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі № 215/3136/17.

Згідно рішення лікарськоекспертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини ОСОБА_1 встановлене професійне захворювання: ангіоневроз рук 1 ступеня з вираженим ангіоспазмом.

За виявленими професійними захворюваннями об`єднанням «Кривбасруда» складено Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 21 грудня 1995 року, відповідно до якого причиною виникнення професійного захворювання стала тривала дія шкідливих факторів виробничого середовища, а саме:

-запиленість повітря робочої зони становила від 4,3 по 6,7 мгм3 при ГДР 0 мгм3,

-рівень шуму становив 12 114 дБ при ГДР 80 дБ,

-вібрація на ручних перфораторах в 1,4 рази перевищувало ОСОБА_3 .

Висновком МСЕК первинно ОСОБА_1 встановлено 35% втрати професійної працездатності по ангіоневрозу рук, копія довідки № 045909 від 16.01.1996 долучена до матеріалів справи.

19 грудня 2001 року висновком МСЕК ОСОБА_1 встановлено 25% втрати працездатності на безстроковий термін, копія довідки № 00013086 від 19.12.2001 долучена до матеріалів справи.

Встановлюючи правовідносини, якими регулювалось положення сторін під час означених подій, суд дійшов висновку, що оскільки ОСОБА_1 працював на шахті імені Орджонікідзе та отримав професійне захворювання, пов`язане із виконанням трудових обов`язків, то йому, з огляду на тривалість періоду його трудової діяльності, що охоплюється у часі дією норм закону - ЦК Української РСР має бути відшкодовано моральну шкоду на підставі статей 440-1 ЦК Української РСР.

Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками Конституційного Суду України закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акту не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

Події, які породили право ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди та стали підставою для звернення до суду з позовними вимогами, мали місце в період з 1981 року до 2006 року, тобто правовідносини виникли до набрання чинності діючим ЦК України і продовжувались після набрання ним чинності. Тому, з огляду на вищезазначені вимоги в указаній справі повинні застосовуватись положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення і дії спірних правовідносин, відповідно до хронологічних періодів, а саме: ЦК Української РСР 1963 року до 01.01.2004 року і ЦК України від 16.01.2003 року.

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду чи галузевої належності.

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Відповідно частині 3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини факту душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Як вбачається зі змісту акту розслідування профзахворювання комісія встановила порушення закону, що призвели до профзахворювання, тобто вину відповідача, який не забезпечив належні умови прані.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008 року №20 рп-08 по справі № 1-32/2008 встановлено, що громадяни, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, мають право на відшкодування моральної шкоди відповідно до ст.1167 ЦКУ та ст.237-1 КЗпПУ за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Відповідно до ст.1167 ЦКУ - моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала.

Згідно п.3 ч.1 ст.268 ЦКУ відносини з приводу відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з ушкодженням здоров`я, випливають з порушення немайнових прав, а тому не мають строку позовної давності.

Згідно п.11 Правил відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, спричиненої працівникові ушкодженням здоров`я, в зв`язку із виконанням ним трудових обов`язків затверджених постановою КМ України від 23.06.1993 №472, що діяли на час виникнення правовідносин і до травня 2000 року, моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії по трудових спорах; рішення суду. Максимальний розмір відшкодування моральної шкоди, згідно цього НПА в різні періоди його дії у часі, коливався від 150 до двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат.

Відповідно до ст. 440-1 ЦК України в редакції 1963 року в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин передбачалося, що моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування матеріальної шкоди. Розмір відшкодування шкоди визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено обмеження мінімального розміру відшкодування моральної шкоди не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати та максимального розміру відшкодування моральної шкоди, що не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати (150 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в редакції від 03.10.1997 року, п.11 Правил).

Суд, дослідивши медичні документи про лікування позивача у зв`язку з отриманим професійним захворюванням, дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода, так як він відчуває фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання.

Так, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.

Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Беручи до уваги, що обставини, викладені в позові, знайшли документальне підтвердження, встановлений факт спричинення моральної шкоди, суд вважає, що заподіяна моральна шкода підлягає компенсації.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд враховує глибину фізичних та моральних страждань позивача, ступінь втрати ним професійної працездатності, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність щорічної реабілітації, та виходячи із засад розумності та справедливості, і вважає необхідним призначити позивачу компенсацію в розмірі 35 000,00 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які він щоденно зазнає, а в задоволенні іншої частини позову позивачу слід відмовити.

Згідно ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору.

Пунктом 6 статті 141 Цивільногопроцесуального Кодексу України передбачено, що у разі якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі ст.141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави у сумі 768,40 гривень.

Керуючись ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, Законом України «Про охорону праці», ст. 440-1 ЦК Української РСР, ст.ст.23,1167 ЦКУ, ст.ст. 4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 133, 141, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», третя особа: Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат» про стягнення моральної шкоди, в зв`язку з ушкодження здоров`я - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничозбагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в розмірі 35 000,00 гривень за заподіяну моральну шкоду ушкодженням здоров`я, без утримання податку з доходу фізичних осіб та всіх інших податкових платежів.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничозбагачувального комбінату» на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 гривень.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування та ім`я сторін та інших учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», юридична адреса: 50066, м.Кривий Ріг, ЄДРПОУ - 00190977.

Третя особа: Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», адреса: 50102, м.Кривий Ріг, вул.Симбірцева, 1а, ЄДРПОУ - 26410155.

Суддя: Ю. В. Козлов