Постанова

Іменем України

27 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 242/972/18

провадження № 61-10653св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -Ступак О. В.,
суддів:Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,Погрібного С. О., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Український Бізнес Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» на заочне рішення Селидівського міського суду Донецької області від 27 листопада 2018 року у складі судді Черкова В. Г. та постанову Донецького апеляційного суду від 18 квітня 2019 року у складі колегії суддів: Ткаченко Т. Б., Гаврилової Г. Л., Кочегарової Л. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У лютому 2018 року Публічне акціонерне товариство «Український Бізнес Банк» (далі - ПАТ «Укрбізнесбанк», Банк) в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» (далі - Уповноважена особа Фонду) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Позов обґрунтовано тим, що рішенням Ворошиловського районного суду м. Донецька від 02 листопада 2009 року у справі за позовом Акціонерного банку «Український Бізнес Банк» (далі - АБ «Укрбізнесбанк») до ОСОБА_2 про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності, та припинення права спільної часткової власності, задоволено позовні вимоги АБ «Укрбізнесбанк». Виділено в натурі, припинено право спільної часткової власності та визнано за Банком право власності на спірне нерухоме майно. Рішення суду набрало чинності 12 листопада 2009 року. На підставі зазначеного рішення за заявою Банка 12 листопада 2009 року до Реєстру прав власності на нерухоме майно внесено запис № 6349 в книзі: 7дкв-148 про проведення державної реєстрації права власності АТ «Укрбізнесбанк» на приміщення під Банк, загальною площею 1 498,4 кв. м, у будівлі інституту літ. А-3,4,5, розташованих по АДРЕСА_1 .

13 серпня 2014 року у зв`язку з проведенням у Донецькій області АТО рішенням Правління ПАТ «Укрбізнесбанк» № 08-14/5 перенесено інформаційну систему Банка та частину персоналу головного офісу до м. Києва, однак вказана нерухомість продовжувала обліковуватись на балансі Банку, як і обліковується по сьогоднішній день.

23 квітня 2015 року Правлінням Національного банку України прийнято постанову № 265 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Укрбізнесбанк», на підставі якої 24 квітня 2015 року виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення № 87 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Укрбізнесбанк».

Під час підготовки вищевказаного нерухомого майна до продажу на прилюдних торгах у межах ліквідаційної процедури Банку 10 січня 2018 року Уповноваженій особі Фонду стало відомо, що стосовно цієї нерухомості державним реєстратором Шматок Д. М., Реєстраційна служба Чернігівського міського управління юстиції Чернігівської області, вчинено реєстраційні дії, якими порушено права позивача, а саме: до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності № 11319382.

Згідно з указаним записом належна позивачу нерухомість була перереєстрована за ОСОБА_3 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер рішення 24714800 від 24 вересня 2015 року, внесене ОСОБА_4 , Департамент державної реєстрації Міністерства юстиції України, м. Київ. Під час вчинення цих реєстраційних дій та прийняття відповідного рішення про реєстрацію, державний реєстратор посилався на рішення суду, видане 17 квітня 2012 року, та ухвалу суду, видану 24 квітня 2012 року Ленінським районним судом м. Донецька за № 2/532/861/2012. Однак указана справа не розглядалась у Ленінському районному суді м. Донецька, судове рішення, на підставі якого проведено реєстраційну дію, ніколи не приймалося, що підтверджується листом Дзержинського районного суду Донецької області від 24 січня 2018 року.

В подальшому, на підставі вже наявної державної реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 02 жовтня 2015 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Калинушкою О. О. посвідчений договір купівлі-продажу комплексу нежитлових приміщень, серія та номер 3230, та внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно інформацію про зміну власника нерухомості, новим власником стала ОСОБА_1 .

У результаті вчинення протиправних дій з використанням неіснуючих судових рішень, нерухоме майно по АДРЕСА_1 вибуло з власності позивача поза волею останнього в протиправний спосіб. За фактом шахрайства та підробки офіційних документів Банк подав до Національної поліції України заяву про вчинення кримінального правопорушення за фактом шахрайства та проведення незаконних реєстраційних дій.

Заочним рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 27 листопада 2018 року в задоволенні позову ПАТ «Укрбізнесбанк» відмовлено.

Ухвалюючи заочне рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів про внесення відомостей за заявою Уповноваженої особи Фонду до Єдиного реєстру досудових розслідувань, чи вироку суду, що набрав законної сили, за цим кримінальним провадженням, підтвердження того, що ОСОБА_1 , з володіння якої позивач просить витребувати майно, володіє ним незаконно. Повідомлення Дзержинського міського суду Донецької області, надане на підтвердження незаконності рішення Ленінського районного суду м. Донецька, не є належним доказом в розумінні статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Отже, позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що нерухоме майно по АДРЕСА_1 завдяки вчиненню протиправних дій з використанням неіснуючих судових рішень, вибуло з власності позивача поза волею останнього в протиправний спосіб.

Постановою Донецького апеляційного суду від 18 квітня 2019 року апеляційну скаргу ПАТ «Укрбізнесбанк» залишено без задоволення, заочне рішення суду першої інстанції - без змін.

Залишаючи заочне рішення суду першої інстанції без змін, апеляційний суд виходив з того, що оскільки рішення суду, на підставі якого майно вибуло з володіння ПАТ «Укрбізнесбанк», не визнано незаконним (підробленим) у встановленому законом порядку, вина осіб, які за поясненнями позивача, внаслідок шахрайства та підробки офіційних документів, незаконно заволоділи належним Банку майном, не встановлена, звернення Банка з позовом про витребування майна на підставі статті 388 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) є передчасним.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-81 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи

ПАТ «Укрбізнесбанк» в особі Уповноваженої особи Фонду у травні 2019 року засобами поштового зв`язку надіслало до Верховного Суду касаційну скаргу на заочне рішення Селидівського міського суду Донецької області від 27 листопада 2018 року та постанову Донецького апеляційного суду від 18 квітня 2019 року у вищевказаній справі, в якій скаржник, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його вимоги.

Заявник у касаційній скарзі посилається на фактичні обставини у справі, відсутність справи у провадженні Ленінського районного суду м. Донецька за № 2/532/861/2012, в межах якої винесено рішення, на підставі якого зареєстровано право власності на спірне майно, відсутність будь-яких судових спорів між Банком та ОСОБА_3 за інформацією Дзержинського районного суду Донецької області, відмову в задоволенні заяви Банку про відновлення втраченого судового провадження з підстави відсутності будь-яких відомостей у справі № 2/532/861/2012, норми ЦК України щодо чинності правочинів, державної реєстрації права власності на майно, постанову Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 6 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» та постанову пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 листопада 2009 року № 6 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вказує, що як володілець спірного майна на підставі нотаріального посвідченого договору, з володіння якого майно вибуло не з його волі, має право на захист порушеного права поряд з власником відповідно до вимог статті 396 ЦК України, підсумовуючи, що оскаржувані рішення не відповідають вимогам статті 264 ЦПК України, а тому підлягають скасуванню, оскільки судами не були досліджені обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Від інших учасників справи не надходило відзиву на касаційну скаргу ПАТ «Укрбізнесбанк» в особі Уповноваженої особи Фонду.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 12 липня 2019 року поновлено Банку строк на касаційне скарження, відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ПАТ «Укрбізнесбанк» в особі Уповноваженої особи Фонду на заочне рішення Селидівського міського суду Донецької області від 27 листопада 2018 року та постанову Донецького апеляційного суду від 18 квітня 2019 року, витребувано матеріали справи із Селидівського міського суду Донецької області та надано строк для подачі відзиву на касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду від 14 листопада 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частинидругої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна станом формування на 13 травня 2015 року, реєстраційний номер майна 19849825, тип майна - частина будівлі інституту під банк, технічний опис майна - частина будівлі інституту під банк літ. А-3,4,5, площею 1 498,4 кв. м, відомості про право власності відсутні, відомості про інші речові права відсутні; реєстраційний номер майна - 28833755, тип майна - приміщення під банк загальною площею 1 498,4 кв. м у будівлі інституту літ. А-3,4,5, адреса нерухомого майна: АДРЕСА_1 , дата прийняття рішення - 12 листопада 2009 року, власник - АБ «Український Бізнес Банк», форма власності - колективна, частка власності - 1/1, підстава виникнення права власності - рішення Ворошиловського районного суду м. Донецька від 02 листопада 2009 року.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна станом формування на 10 січня 2018 року об`єкт нерухомого майна - комплекс приміщень з реєстраційним номером № 01, загальною площею 1 498,4 кв. м, опис: приміщення 1-го поверху, літ. А-3,4,5, група приміщень № 34 площею 390,8 кв. м, приміщення 2-го поверху, літ. А-3,4,5, група приміщень № 34 площею 366,5 кв. м, приміщення 3-го поверху, літ. А-3,4,5, група приміщень № 34, загальною площею 392,0 кв. м, приміщення 4-го поверху, літ. А-3,4,5, група приміщень № 34 площею 349,1 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу комплексу нежитлових приміщень серія та номер 3230, виданого 02 жовтня 2015 року, видавник - приватний нотаріус ІМНО Калинушка О. О., видано дублікат договору купівлі-продажу комплексу нежитлових приміщень за реєстровим № 6920 від 07 листопада 2017 року, форма власності - приватна, розмір частки - 1, власник - ОСОБА_1 .

З відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що 01 вересня 2015 року державним реєстратором Реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції Чернігівської області Шматок Д. М. внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності № 11319382 (дата та час державної реєстрації 01 вересня 2015 року о 12:43:45), відповідно до якого спірне нерухоме майно зареєстровано за ОСОБА_3 . Підставою виникнення права власності зазначено рішення № 2/532/861/2012, видане 17 квітня 2012 року Ленінським районним судом міста Донецька, та ухвалу № 2/532/861/2012, видану 24 квітня 2012 року Ленінським районним судом міста Донецька. Рішення про державну реєстрацію прав (з відкриттям розділу), індексний номер рішення: 24714800 від 24 вересня 2015 року о 12:15:08, внесено ОСОБА_4 , Департамент державної реєстрації Міністерства України.

До суду першої інстанції надано копію рішення Ленінського районного суду м. Донецька від 17 квітня 2012 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до АБ «Український Бізнес Банк» про визнання договорів дійсними та визнання права власності, згідно з яким позовні вимоги були задоволені та за ОСОБА_3 визнано право власності на зазначені спірні приміщення загальною площею 1 372,9 кв. м, розташовані по АДРЕСА_1 у будівлі інституту. Ухвалою Ленінського районного суду м. Донецька від 24 квітня 2012 року виправлено описку у зазначеному рішенні щодо загальної площі спірних приміщень.

Згідно з даними Єдиного державного реєстру судових рішень рішення Ленінського районного суду м. Донецька від 17 квітня 2012 року та ухвала цього ж суду від 24 квітня 2012 року (провадження № 2/532/861/2012) відсутні.

За повідомленням Дзержинського міського суду Донецької області від 24 січня 2018 року станом на 24 січня 2018 року судові справи Ленінського районного суду м. Донецька не передані. Перевіривши базу даних автоматизованої системи документообігу судів комп`ютерної програми «Д-3» Ленінського районного суду м. Донецька, встановлено, що в системі «Д-3» відсутня будь-яка інформація про перебування на розгляді зазначеної справи. За номером справи 2/0532/861/2012 знаходиться зовсім інша цивільна справа, яка не стосується нерухомого майна, належного ПАТ «Укрбізнесбанк».

Уповноваженою особою Фонду 25 січня 2018 року подано заяву/повідомлення до Національної поліції України про вчинення кримінального правопорушення у порядку статті 214 Кримінального процесуального кодексу України.

Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 11 березня 2019 року у справі № 225/1267/19 відмовлено ПАТ «Укрбізнесбанк»у відновленні втраченого судового провадження у цивільній справі Ленінського районного суду м. Донецька № 2/532/861/2012 за позовом ОСОБА_3 до АБ «Український Бізнес Банк» про визнання договорів дійсними та визнання права власності.

Згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 12 квітня 2019 року в провадженні Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві знаходиться кримінальне провадження № 0000183 від 14 лютого 2018 року, правова кваліфікація: частина четверта статті 190 Кримінального кодексу України 2001 року. Станом на 12 квітня 2019 року досудове розслідування у зазначеному кримінальному провадженні триває.

Нормативно-правове обґрунтування

Згідно з абзацом десятим пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до статті 41 Конституції України та частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статей 317 і 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Статтями 328, 329 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не має на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Основні правові засади захисту права власності в Україні закріплено у статті 386 ЦК України.

Норма частини другої статті 386 ЦК України закріплює за власником, який має достатні підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно зі статтею 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Тобто статтею 387 ЦК України передбачено такий спосіб захисту права власності, як віндикаційний позов (позов власника про витребування свого майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним).

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набув ач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Положення статті 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі.

Аналіз частини п`ятої статті 12 ЦК України свідчить про те, що добросовісність набувача презумується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна.

Оскільки добросовісне набуття в розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна з чужого володіння.

Порушення, невизнання або оспорювання права власності особи на майно є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Суд повинен установити: чи є особа, яка звернулась до суду із позовом про витребування майна, власником цього майна, чи були порушені, не визнані, обмежені або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Вирішуючи спір про витребування майна з чужого незаконного володіння, суди повинні також встановити, чи вибуло спірне майно з володіння власників у силу обставин, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України, зокрема чи з їхньої волі вибуло це майно з їх володіння.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Тобто незаконне позбавлення власника права володіння нерухомим майном, у тому числі, шляхом безпідставного виключення відповідного запису про державну реєстрацію права власності із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з подальшим його неодноразовим відчуженням, передбачає наявність у такого власника права на захист порушених прав шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів не погоджується із заочним рішенням суду першої інстанції, залишеним без змін постановою апеляційного суду, з огляду на таке.

На підставі відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна у справі встановлено, що після реєстрації права власності на спірне нерухоме майно, загальною площею 1 498,4 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , за АБ «Укрбізнесбанк» на підставі рішення Ворошиловського районного суду м. Донецька від 02 листопада 2009 року, наступними його власниками стали ОСОБА_3 на підставі рішення Ленінського районного суду міста Донецька від 17 квітня 2012 року та ухвали цього ж суду від 24 квітня 2012 року у справі № 2/532/861/2012, далі - ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу комплексу нежитлових приміщень від 02 жовтня 2015 року, серія та номер 3230, посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Калинушкою О. О. (дублікат договору купівлі-продажу комплексу нежитлових приміщень за реєстровим № 6920 від 07 листопада 2017 року).

Підставами для відмови у задоволенні позову Банку судами попередніх інстанцій є недоведеність ПАТ «Укрбізнесбанк» того, що ОСОБА_1 володіє спірним нерухомим майном незаконно, та рішення суду, на підставі якого майно вибуло з володіння Банку, не визнано незаконним (підробленим) у встановленому законом порядку.

У свою чергу відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржувані рішення, не надали належної оцінки доводам позивача щодо того, що рішення від 17 квітня 2012 року та ухвала від 24 квітня2012 року Ленінського районного суду міста Донецька у справі № 2/532/861/2012, на підставі яких зареєстровано право власності на спірне нерухоме майно за ОСОБА_3 , що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відсутні в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Частиною другою статті 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» (тут і далі редакція цього Закону станом на квітень 2012 року) передбачено, що Єдиний державний реєстр судових рішень (далі - Реєстр) - це автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Загальний доступ до судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України забезпечується з дотриманням вимог статті 7 цього Закону (частини перша-друга статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Не допускається вилучення судових рішень із Реєстру і не допускається внесення будь-яких змін до судових рішень, які внесені до Реєстру, крім випадків, що пов`язані з необхідністю виправлення помилки, допущеної під час внесення судового рішення до Реєстру чи ведення Реєстру, що встановлено частинами другою-третьою статті 8 Закону України «Про доступ до судових рішень».

Процедура формування та ведення Реєстру описана в Порядку ведення Єдиного державного реєстру судових рішень, затвердженому Кабінетом Міністрів України від 25 травня 2006 року № 740, який у пункті 3 (тут і далі редакція цього Порядку станом на квітень 2012 року) визначає, що електронна копія судового рішення - це складений в суді у вигляді електронних даних ідентичний судовому рішенню за документарною інформацією та реквізитами електронний документ, засвідчений електронним цифровим підписом особи, що підписала зазначене рішення, який може бути перетворений електронними засобами у візуальну форму.

Копії судових рішень видаються в установленому законодавством порядку з обов`язковим їх внесенням до Реєстру. Електронні копії судових рішень є документами безстрокового зберігання (пункти 6-7 Порядку ведення Єдиного державного реєстру судових рішень).

Згідно з пунктом 3 Порядку ведення Єдиного державного реєстру судових рішень електронні копії судових рішень надсилаються відповідальною особою апарату суду не пізніше дня, що настає після ухвалення (постановлення) судового рішення.

При цьому відповідно до затвердженого рішенням Ради суддів України від 17 лютого 2012 року № 4 Переліку судових рішень судів загальної юрисдикції, що підлягають включенню до Єдиного державного реєстру судових рішень, до Реєстру включаються (у редакції станом на квітень 2012 року) судові рішення, постановлені в порядку кримінального, цивільного, господарського та адміністративного судочинства, зокрема постанови, рішення, вироки судів (крім постанов про надання дозволів на проведення окремих слідчих дій або оперативно-розшукових заходів рішень суду у справах про усиновлення).

Отже, рішення від 17 квітня 2012 року та ухвала від 24 квітня2012 року, за умови їх постановлення Ленінським районним судом міста Донецька у справі № 2/532/861/2012, мають в обов`язковому порядку міститися в Реєстрі.

Згідно з розпорядженням Голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 вересня 2014 року №27/0/38-14 «Про визначення територіальної підсудності справ» територіальна підсудність справ, підсудних Ленінському районному суду м. Донецька, змінена на Дзержинський міський суд Донецької області.

Дзержинський міський суд Донецької області як належний розпорядник інформації у своєму листі від 24 січня 2018 року № 01-32/1/18 у відповідь на звернення Уповноваженої особи Фонду повідомив, що станом на 24 січня 2018 року судові справи Ленінського районного суду м. Донецька не передані, перевіривши базу даних автоматизованої системи документообігу судів комп`ютерної програми «Д-3» Ленінського районного суду м. Донецька встановлено, що в системі «Д-3» відсутня будь-яка інформація про перебування на розгляді зазначеної справи, за номером справи 2/0532/861/2012 знаходиться зовсім інша цивільна справа за позовом КП «Керуюча компанія Ленінського району м. Донецька» про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яка зовсім не стосується нерухомого майна, належного до ПАТ «Укрбізнесбанк» (а. с. 69 т. 1).

Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 11 березня 2019 року у справі № 225/1267/19 відмовлено ПАТ «Укрбізнесбанк» у відновленні втраченого судового провадження у цивільній справі Ленінського районного суду м. Донецька № 2/532/861/2012 за позовом ОСОБА_3 до АБ «Український Бізнес Банк» про визнання договорів дійсними та визнання права власності (а. с. 36-37 т. 2).

У мотивувальній частині цієї ухвали від 11 березня 2019 року зазначено, що шляхом повного доступу до інформаційних ресурсів Реєстру відповідно до Закону України «Про доступ до судових рішень» та до комп`ютерної програми «Д-3» судом неможливо отримати відомості щодо рішення Ленінського районного суду м. Донецька від 17 квітня 2012 року та ухвали від 24 квітня 2012 року про виправлення описки у справі № 2/532/861/2012, оскільки в зазначеній системі рішення та ухвала фактично відсутні, що підтверджується довідкою заступника керівника апарату Дзержинського міського суду Донецької області.

За зазначених обставин позивач належними та допустимим доказами довів відсутність існування рішення від 17 квітня 2012 року та ухвали від 24 квітня 2012 року Ленінського районного суду м. Донецька у справі № 2/532/861/2012, на підставі яких зареєстровано право власності за ОСОБА_3 на нерухоме майно, загальною площею 1 498,4 кв. м, по АДРЕСА_1 , у результаті чого право власності позивача на зазначене майно було порушено, відповідно - на підставі статті 16 ЦК України підлягає захисту.

Оскільки спірне нерухоме майно, відчужене ОСОБА_3 третій особі - відповідачу, вибуло з володіння Банку поза його волею на підставі неіснуючого судового рішення, виправданим є застосування юридичної конструкції віндикаційного позову при зверненні позивача з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння на підставі статті 388 ЦК України.

Отже, у зв`язку з неправомірним позбавленням ПАТ «Укрбізнесбанк» права власності його позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Посилання суду апеляційної інстанції на те, що на теперішній час незаконне заволодіння спірним майном Банку судовим рішенням у кримінальному провадженні не встановлено, так само як і не встановлено вину осіб у незаконному заволодінні належним Банком майном, у зв`язку з чим звернення з позовом є передчасним, спростовується зокрема тим, що пункт 3 частини першої статті 388 ЦК України (вибуття з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом) не потребує в обов`язковому порядку встановлення таких обставин, як наприклад, пункт 2 частини першої статті 388 ЦК України (викрадення майна у власника або особи, якій він передав майно у володіння), що не застосовується до правовідносин сторін. У разі вибуття майна з володіння власника за вищезазначених умов законодавець надає переваги у захисті власнику, а не добросовісному набувачеві.

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Так як суди попередніх інстанцій правильно встановили обставини справи, що не потребує додаткового збирання доказів, однак неправильно застосували норми матеріального права, зазначене відповідно до статті 412 ЦПК України є підставою для скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалення у справі нового рішення про задоволення позовних вимог ПАТ «Укрбізнесбанк».

Розподіл судових витрат

Відповідно до статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача (частини перша-друга статті 141 ЦПК України).

З огляду на висновок щодо суті касаційної скарги позивача та скасування судових рішень, з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрбізнесбанк»підлягає стягненню сплачений Банком судовий збір за подання позову до суду першої інстанції у розмірі 56 787,02 грн, апеляційної скарги - 85 180,53 грн та за подання касаційної скарги -113 574,03 грн, а всього - 255 541,58 грн.

Керуючись статтями 141, 400, 402, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» задовольнити.

Заочне рішення Селидівського міського суду Донецької області від 27 листопада 2018 року та постанову Донецького апеляційного суду від 18 квітня 2019 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» до ОСОБА_1 , третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про витребування майна з чужого незаконного володіння задовольнити.

Витребувати з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» (ідентифікаційний код 19388768) нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, комплекс приміщень, приміщення під банк, загальною площею 1 498,4 кв. м, опис: приміщення 1-го поверху, літ. А-3,4,5, група приміщень № 34, площею 390,8 кв. м; приміщення 2-го поверху, літ. А-3,4,5, група приміщень № 34, площею 366,5 кв. м; приміщення 3-го поверху, літ. А-3,4,5, група приміщень № 34, площею 392,0 кв. м; приміщення 4-го поверху, літ. А-3,4,5, група приміщень № 34, площею 349,1 кв. м, розташоване по АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» судовий збір за подання позову до суду першої інстанції у розмірі 56 787,02 грн, апеляційної скарги - 85 180,53 грн та за подання касаційної скарги - 113 574,03 грн, а всього - 255 541,58 грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО. В. Ступак
Судді:І. Ю. Гулейков
С. О. Погрібний
Г. І. Усик

В. В. Яремко