Дата документу 30.01.2019 Справа № 324/899/16-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер 324/899/16 Головуючий у 1-й інстанції Кацаренко І.О.
Номер провадження 22-ц/807/250/19 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Воробйової І.А.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 20 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 і ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Більмацької державної нотаріальної контори Запорізької області про визнання свідоцтв про право на спадщину за заповітом частково недійсними, визнання права власності на частину спадкового майна в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2016 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Пологівської міської ради Запорізької області, третя особа Комунальне підприємство «Імпульс» Пологівської районної ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування.

Ухвалою Полгівського районного суду Запорізької області від 14 лютого 2017 року позовну заяву ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Пологівської міської ради Запорізької області, третя особа КП «Імпульс» Пологівської районної ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування залишено без розгляду (т. 1, а.с. 213).

У грудні 2016 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулись до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_6, Більмацької державної нотаріальної контори Запорізької області про визнання свідоцтв про право на спадщину за заповітом частково недійсними, визнання права власності на частину спадкового майна в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_3 і ОСОБА_4 зазначали, що 02 лютого 1957 року їх мати ОСОБА_7 уклала шлюб з ОСОБА_8

В період шлюбу ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу від 11 квітня 1996 року, посвідченого Пологівською державною нотаріальною конторою, придбали житловий будинок АДРЕСА_1; на підставі договору купівлі-продажу від 12 травня 1999 року, посвідченого Пологівською товарною біржею «Агропром-Інвест», придбали житловий будинок АДРЕСА_2

Крім того, в період шлюбу подружжям ОСОБА_8 були придбані:

- земельна ділянка площею 6,9196 га на території Зразківської сільської ради Більмацького (колишня назва Куйбишевського) району Запорізької області, яка належала ОСОБА_8 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 15 жовтня 2007 року, вартістю 74583 грн.;

- майновий пай в сумі 4614,12 грн. в пайовому фонді КСП «Іскра» в ТОВ «Зразкове» села Зразкове Більмацького (Куйбишевського) району Запорізької області, згідно свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) від 08 жовтня 2003 року;

- право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває в колективній власності КСП «Іскра» Зразківської сільської ради Більмацького (Куйбишевського) району, розміром 0,54 умовних кадастрових га, згідно сертифікату на право власності на земельну частку (пай) від 04 листопада 1996 року НОМЕР_6, вартістю 1324 грн.;

- земельна ділянка площею 6,6479 га на території Зразківської сільської ради Більмацького (Куйбишевського) району, яка належала ОСОБА_7 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 15 жовтня 2007 року;

- право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває в колективній власності КСП «Іскра» Зразківської сільської ради Більмацького (Куйбишевського) району, розміром 0,54 умовних кадастрових га, згідно сертифікату на право власності на земельну частку (пай) від 04 листопада 1996 року НОМЕР_7;

- майновий пай в сумі 5026,66 грн. в пайовому фонді КСП «Іскра» в ТОВ «Зразкове» села Зразкове Більмацького (Куйбишевського) району Запорізької області, згідно свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) від 08 жовтня 2003 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_8 помер.

Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому на праві власності майно: земельну ділянку на території Зразківської сільської ради Більмацького району площею 6,9196 га; майновий пай в сумі 4614,12 грн. в пайовому фонді КСП «Іскра» в ТОВ «Зразкове» села Зразкове Більмацького району Запорізької області; права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває в колективній власності КСП «Іскра» Зразківської сільської ради Куйбишевського (Більмацького) району, розміром 0,54 умовних кадастрових га та житловий будинок АДРЕСА_2.

Спадкоємцями першої черги у відповідності до ст. 1261 ЦК України до майна ОСОБА_8 були його син - відповідач у справі ОСОБА_6, та їх мати ОСОБА_7

Проте, ще за життя 22 жовтня 2008 року ОСОБА_8 склав заповіт, яким все своє майно заповів сину - відповідачу ОСОБА_6, який пропустив строк для прийняття спадщини.

Рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 30 вересня 2010 року ОСОБА_6 був встановлений додатковий строк для прийняття спадщини після смерті батька.

22 жовтня 2010 року державний нотаріус Куйбишевської державної нотаріальної контори Дашевська А.О. видала ОСОБА_6 два свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а саме на земельну ділянку на території Зразківської сільської ради Куйбишевського району площею 6,9196 га; майновий пай в сумі 4614,12 грн. в пайовому фонді КСП «Іскра» в ТОВ «Зразкове» села Зразкове Куйбишевського району Запорізької області; права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває в колективній власності КСП «Іскра» Зразківської сільської ради Куйбишевського району, розміром 0,54 умовних кадастрових га.

При поданні нотаріусу заяви про прийняття спадщини ОСОБА_6 було замовчано той факт, що у відповідності із ст. 1241 ЦК України у померлого ОСОБА_8 є спадкоємець - дружина померлого ОСОБА_7, яка має право на обов'язкову частку у спадщині і яка фактично прийняла спадщину у відповідності до ст.1268 ЦК України, оскільки все життя проживала і була зареєстрована разом із спадкодавцем - ОСОБА_8

Нотаріус Дашевська А.О. не перевірила факт наявності інших спадкоємців і навіть не витребувала довідку із місяця проживання спадкодавця, щоб пересвідчитися у наявності або відсутності інших спадкоємців.

Крім того, нотаріус Дашевська А.О. неправомірно видала свідоцтво про право власності на все майно, що належало на день смерті спадкодавцю, не вирішивши питання про виділ 1/2 частки майна, яка належала його дружині - ОСОБА_7, оскільки все майно було придбано подружжям в шлюбі, і, відповідно до ст.60 СК України належало подружжю на праві спільної сумісної власності. Тобто, кожному із подружжя мало належати по 1/2 частині майна, придбаного під час шлюбу.

Спадкове майно, зазначають позивачі у позові, подружжям ОСОБА_8 було придбане до 13 квітня 2012 року, а тому з огляду на судову практику нотаріус мав видати ОСОБА_6 свідоцтво про право на спадщину за заповітом лише на частину майна, що належала спадкодавцю ОСОБА_8, а саме на 3/4 частини земельної ділянки на території Зразківської сільської ради Куйбишевського району площею 6,9196 га; на 3/4 частини майнового паю в сумі 4614,12 грн. в пайовому фонді КСП «Іскра» в ТОВ «Зразкове» села Зразкове Куйбишевського району Запорізької області; на 3/4 частини земельної частки (пай) у землі, яка перебуває в колективній власності КСП «Іскра» Зразківської сільської ради Куйбишевського району, розміром 0,54 умовних кадастрових гектара, і тоді частки у спадковому майні повинні були розподілитися наступним чином: 1 : 2 = 1/2 - частки подружжя; 1/2:2 = 1/4 - частка в спадщині ОСОБА_7 у відповідності до ст.1241 ЦК України; 1/2 + 1/4 = 3/4 - частка в спадщині відповідача ОСОБА_6

Оскільки державним нотаріусом не було додержано визначення частки в спадковому майні ОСОБА_6, приведене вище, позивачі вважають, що нотаріусом Дашевською А.О. незаконно були видані ОСОБА_6 свідоцтва про право на спадщину за заповітом без врахування частки, яка належала їх матері ОСОБА_7, а тому мають бути визнані недійсними.

Щодо спадкування житлового будинку АДРЕСА_2, то на даний будинок свідоцтво про право на спадщину не видавалося у зв'язку з тим, що даний будинок був придбаний на товарній біржі. Однак, на момент укладення договору купівлі-продажу, згідно вимог ст.15 Закону України «Про товарну біржу», угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню і вважались укладеними з моменту їх реєстрації на біржі. Такі нормативні акти, як Постанова Пленуму Верховного суду України №15 від 25 травня 1998 року, згідно якої, придбані на біржових торгах житлові приміщення потребують нотаріального посвідчення, а також лист Міністерства юстиції України від 10 квітня 1998 року №17-12/44 аналогічного змісту, були прийняті вже після укладення договору. Дана угода була виконана обома сторонами в повному обсязі, а отже вважається дійсною.

Оскільки даний будинок був придбаний подружжям в шлюбі на підставі договору купівлі-продажу від 12 травня 1999 року, то позивачі вважають, що частки кожного із подружжя є рівними, тобто по 1/2. Таким чином, спадкуванню підлягає 1/2 частина будинку, що належала спадкодавцю ОСОБА_8 і частки спадкоємців будуть наступні: ОСОБА_7 має належати 3/4 частини спадкового будинку (1/2 : 2 = 1/4 ; 1/2 + 1/4 = 3/4 ), а відповідачу ОСОБА_6 - 1/4 частина спадкового будинку. ( 1/2 : 2 = 1/4).

ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла мати сторін ОСОБА_7.

Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй на праві власності майно, яке складалося з 3/4 частин земельної ділянки на території Зразківської сільської ради Куйбишевського району площею 6,9196 га; 3/4 частин майнового паю в сумі 4614,12 грн. в пайовому фонді КСП «Іскра» в ТОВ «Зразкове» села Зразкове Куйбишевського району Запорізької області; 3/4 частин земельної частки (пай) у землі, яка перебуває в колективній власності КСП «Іскра» Зразківської сільської ради Куйбишевського району, розміром 0,54 умовних кадастрових га; земельної ділянки на території Зразківської сільської ради Куйбишевського району, яка належала ОСОБА_7 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 15 жовтня 2007 року, площею 6,6479 га; права на земельну частку (най) у землі, яка перебуває в колективній власності КСП «Іскра» Зразківської сільської ради Куйбишевського району, розміром 0,54 умовних кадастрових га; майнового паю в сумі 5026,66 грн. в пайовому фонді КСП «Іскра» в ТОВ «Зразкове» села Зразкове Куйбишевського району Запорізької області; 3/4 частини житлового будинку АДРЕСА_2 та на житловий будинок АДРЕСА_1.

Спадкоємцями першої черги у відповідності до ст.1261 ЦК України є позивачі і відповідач як діти ОСОБА_7

Проте, за життя 15 грудня 2011 року, ОСОБА_7 залишила заповіт, яким все своє майно заповіла сину - відповідачу у справі ОСОБА_6

Позивачі зазначили у позові, що відповідно до ст.1241 ЦК України вони, ОСОБА_4 та ОСОБА_3, мають право на обов'язкову частку у спадщині.

У встановлений законом строк вони всі звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, де і було виявлено, що ОСОБА_7, яка фактично прийняла спадщину, не отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті свого чоловіка ОСОБА_8 До цього часу позивачі вважали, як вони зазначили у позові, що їх мати оформила своє право на спадщину належним чином.

04 грудня 2015 року державний нотаріус Куйбишевської державної нотаріальної контори Дашевська А.О. видала ОСОБА_6 свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 2/3 частини земельної ділянки, розташованої на території Зразківської сільської ради Куйбишевського району, площею 6,6479 га, а також на 2/3 частини права на земельну частку (пай) від 04 листопада 1996 року НОМЕР_7 та на майновий пай в сумі 5026,66 грн. в пайовому фонді КСП «Іскра» в ТОВ «Зразкове», села Зразкове Куйбишевського району Запорізької області.

ОСОБА_4 і ОСОБА_3, 11 грудня 2015 року державний нотаріус Куйбишевської державної нотаріальної контори Дашевська А.О. видала свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частину права на земельну частку (пай) від 04 листопада 1996 року НОМЕР_7 та на майновий пай в сумі 5026,66 грн. в пайовому фонді КСГІ «Іскра» в ТОВ «Зразкове» села Зразкове Куйбишевського району Запорізької області, по 1/2 частині кожній, а також свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частину земельної ділянки, розташованої на території Зразківської сільської ради Куйбишевського району, площею 6,6479 га, по 1/6 частині кожній.

У видачі свідоцтва про право на спадкування за заповітом на будинок АДРЕСА_1 нотаріусом ОСОБА_6 було відмовлено у зв'язку із тим, що будинок є об'єктом незавершеного будівництва. У зв'язку із наведеним, відповідач звернувся до суду із позовом, в якому зазначив, що після смерті матері відкрилася спадщина на недобудований житловий будинок АДРЕСА_1. Однак, також зазначає, що даний житловий будинок він будував самостійно.

Із технічного паспорту, наданого відповідачем, вбачається, що даний будинок був реконструйований, а точніше знесений старий будинок і на його місці побудований новий, який станом на сьогоднішній день відповідає 48% готовності. Рік побудови 2015. Тобто, позивачі зазначають, що цей будинок був побудований ще за життя їх матері ОСОБА_7 і за її кошт.

Оскільки існує усталена практика ВВСУ від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», відповідно до якої визнання права власності в порядку спадкування на недобудований будинок відповідно до чинного законодавства неможливо, позивачі просять суд визнати за ними майнові права забудовника на будинок АДРЕСА_1, як таких, що входять до складу спадщини.

На підставі викладеного позивачі просили суд, визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, розташовану на території Зразківської сільської ради Куйбишевського району Запорізької області, яка належала спадкодавцю ОСОБА_10 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданого Куйбишевською районною державною адміністрацією Запорізької області 15 жовтня 2007 року, площею 6,9196 га, кадастровий НОМЕР_1, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, видане ОСОБА_6 і посвідчене 22 жовтня 2010 року державним нотаріусом Куйбишевської державної нотаріальної контори Дашевською А.О., реєстровий №2958; 2) визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом на: - майновий пай в сумі 4614,12 грн. у пайовому фонді КСП «Іскра» в ТОВ «Зразкове» села Зразкове Куйбишевського району Запорізької області, що належав спадкодавцю ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай серії НОМЕР_4, виданого головою Зразківської сільської ради від 08 жовтня 2003 року; - право на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності КСП «Іскра» Зразківської сільської ради Куйбишевського району Запорізької області, розміром 0,54 умовних кадастрових гектари, яке належало спадкодавцю ОСОБА_10 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_3, виданого головою Куйбишевської районної державної адміністрації Запорізької області 04 листопада 1996 року, видане ОСОБА_6 і посвідчене 22 жовтня 2010 року державним нотаріусом Куйбишевської державної нотаріальної контори Дашевською А.О., реєстровий №2960; 3) визнати за ОСОБА_4 та ОСОБА_3 право власності на 1/4 частину земельної ділянки, розташованої на території Зразківської сільської ради Куйбишевського району Запорізької області, площею 6,9196 га, кадастровий НОМЕР_1, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, - по 1/8 частині за кожною, після смерті ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року, та ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року; 4) визнати за ОСОБА_4 та ОСОБА_3 право власності на 1/4 частину майнового паю в сумі 4614,12 грн. у пайовому фонді КСП «Іскра» в ТОВ «Зразкове» села Зразкове Куйбишевського району Запорізької області, - по 1/8 частині за кожною, після смерті ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року, та ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року; 5) визнати за ОСОБА_4 та ОСОБА_3 право власності на 1/4 частину земельної частки (пай) у землі, яка перебуває в колективній власності КСП «Іскра» Зразківської сільської ради Куйбишевського району Запорізької області, розміром 0,54 умовних кадастрових га, - по 1/8 частині за кожною після смерті ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року, та ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року; 6) визнати за ОСОБА_4 та ОСОБА_3 право власності на 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_2, - по 1/8 частині за кожною після смерті ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року, та ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року; 7) визнати за ОСОБА_4 та ОСОБА_3 по 1/6 частині за кожною, права забудовника жилого будинку АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 20 вересня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 і ОСОБА_4 відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись із вказаним рішення суду першої інстанції, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 подали апеляційну скаргу в якій, посилаючись на незаконність рішення суду у зв'язку невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити по цій справі нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначили, що ОСОБА_6 приховав наявність спадкоємця, який пережив одного з членів подружжя, тобто своєї матері ОСОБА_7 від Куйбишевського райсуду Запорізької області, коли звертався до суду з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини, і при зверненні до Куйбишевської держнотконтори Запорізької області з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті свого батька ОСОБА_10, що призвело до неправильного, незаконного розподілу часток у спадковому майні позивачів у справі після смерті ОСОБА_10 і ОСОБА_7. Не перевірив коло спадкоємців, в тому числі згідно ст.1241 ЦК України, і державний нотаріус Куйбишевської державної нотаріальної контори, що тягне за собою визнання частково недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих державним нотаріусом 22 жовтня 2010 року на ім'я ОСОБА_5.

ОСОБА_6 надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін, оскільки він не приховував не від суду, не від державного нотаріуса, що після смерті його батька є ще дружина померлого.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Згідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачами заявлених позовних вимог.

Колегія судді погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6 є дітьми ОСОБА_7 Батьками відповідача у справі є ОСОБА_10 і ОСОБА_7.

ОСОБА_10 і ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі з 02 лютого 1957 року.

Відповідно до заповіту ОСОБА_8 22 жовтня 2008 року на випадок своєї смерті все належне йому майно заповів своєму сину ОСОБА_5 (Том 1, а.с.171).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідно до заповіту ОСОБА_7 22 жовтня 2008 року на випадок своєї смерті належний їй житловий будинок АДРЕСА_1 заповідала своєму сину ОСОБА_5, а все інше належне їй майно заповіла у рівних частках своїм дочкам ОСОБА_3 і ОСОБА_4 (Том 1, а.с.53).

З копії заповіту судом встановлено, що ОСОБА_7 15 грудня 2011 року на випадок своєї смерті все належне їй майно заповідала ОСОБА_5 (Том 1, а.с.54).

ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

14 жовтня 2010 року ОСОБА_6 звернувся до Куйбишевської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті свого батька ОСОБА_8 У заяві ОСОБА_6 зазначив, що інших спадкоємців за заповітом і спадкоємців, передбачених ст.1241 ЦК України, у спадкодавця нема. Просив видати йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 6,9196 га, розташовану на території Зразківської сільської ради Куйбишевського району Запорізької області, право на земельну частку (пай) і майновий пай. У заяві йде посилання на рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 30 вересня 2010 року у справі №2-1240-2010.

З копії спадкової справи №292/2010 до майна померлого ОСОБА_8 судом встановлено, що спадкоємець ОСОБА_6 до своєї заяви від 14 жовтня 2010 року додав копію рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 30 вересня 2010 року у справі №2-1240-2010, яким позов ОСОБА_6 до Зразківської сільської ради Куйбишевського району Запорізької області, третя особа Куйбишевська державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 була задоволена. Рішення суду набрало чинності 12 жовтня 2010 року (т.1,а.с.164).

У матеріалах спадкової справи міститься довідка сільського голови і секретаря Зразківської сільської ради Куйбишевського району Запорізької області №261 від 14 вересня 2010 року про те, що ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно був зареєстрований на території Зразківської сільської ради у АДРЕСА_3 по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

22 жовтня 2010 року державним нотаріусом Куйбишевської державної нотаріальної контори Запорізької області Дашевською А.О. за реєстровими номерами 2958,2960 на ім'я ОСОБА_6 видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом до майна померлого ОСОБА_8 Спадщина, на яку видані свідоцтва, складається з земельної ділянки, розташованої на території Зразківської сільської ради Куйбишевського району Запорізької області, яка належала спадкодавцю ОСОБА_10 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданого Куйбишевською районною державною адміністрацією Запорізької області 15 жовтня 2007 року, площею 6,9196 га, кадастровий НОМЕР_1, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; майнового паю в сумі 4614,12 грн. у пайовому фонді КСП «Іскра» в ТОВ «Зразкове» села Зразкове Куйбишевського району Запорізької області, що належав спадкодавцю ОСОБА_10 на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай серії НОМЕР_4, виданого головою Зразківської сільської ради від 08 жовтня 2003 року; права на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності КСП «Іскра» Зразківської сільської ради Куйбищевського району Запорізької області, розміром 0,54 умовних кадастрових гектари, яке належало спадкодавцю ОСОБА_10 ОСОБА_11 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_3, виданого Куйбишевською районною державною адміністрацією Запорізької області 04 листопада 1996 року (т.1,а.с.185,зворот,186).

З копії спадкової справи №168/2015 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_7 (т.1,а.с.43-95) судом першої інстанції вірно встановлено, що 04 грудня 2015 року ОСОБА_6 звернувся до Куйбишевської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті своєї матері ОСОБА_7 У заяві ОСОБА_6 зазначив, що інших спадкоємців за заповітом у померлої нема. Спадкоємцями, передбаченими ст.1241 ЦК України, є непрацездатні доньки ОСОБА_7 - ОСОБА_4 і ОСОБА_3 Просив видати йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 6,6479 га, розташовану на території Зразківської сільської ради Куйбишевського району Запорізької області, право на земельну частку (пай) і майновий пай КСП «Іскра».

Судом першої інстанції вірно встанволено, що 18 липня 2015 року ОСОБА_4 звернулася до Куйбишевської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом і за заповітом після смерті своєї матері ОСОБА_7 Просила видати їй свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 6,6479 га, розташовану на території Зразківської сільської ради Куйбишевського району Запорізької області. і за законом - на частину житлового будинку АДРЕСА_1. Спадкоємцями за заповітом зазначила ОСОБА_6 і ОСОБА_3

18 липня 2015 року ОСОБА_3 звернулася до Куйбишевської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті своєї матері ОСОБА_7 Просила видати їй свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку площею 6,6479 га, розташовану на території Зразківської сільської ради Куйбишевського району Запорізької області. Спадкоємцями за заповітом зазначила ОСОБА_6 і ОСОБА_4

ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 11 квітня 1996 року Пологівською державною нотаріальною конторою за реєстровим номером 1-654 була власницею житлового будинку АДРЕСА_1 з господарськими спорудами до нього. Договір зареєстрований 17 травня 1999 року. Згідно довідки КП «Імпульс» Пологівської районної ради б/н від 03 червня 2016 року, при обстеженні зазначеного нерухомого майна станом на 17 грудня 2015 року виявлено, що житловий будинок 1948 року забудови літ. «А» загальною площею 28,5 кв.м, житловою площею 22,0 кв.м., матеріал стін глиновалькові оштукатурені цементом, літ. «а» сіни, літ. «Б» сарай 1953 року забудови, літ. «В» сарай з погрібом 1960 року забудови відсутні на земельній ділянці за адресою, АДРЕСА_1; на земельній ділянці знаходиться не добудований житловий будинок з погрібом літ. «А» процент готовності 48% рік будівництва зі слів замовника ОСОБА_6 2015, загальною площею 97,0 кв.м, матеріал стін черепашник обличкований цеглою, №1 паркан, №2 ворота.

Згідно довідки КП «Імпульс» Пологівської районної ради б/н від 10 листопада 2016 року, житловий будинок АДРЕСА_2 зареєстрований за ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу від 12 травня 1999 року, посвідченого Пологівською товарною біржею «Агропром-Інвест», реєстровий номер НОМЕР_5. Загальна площа житлового будинку 28,5 кв.м, житлова площа - 15,7 кв.м. Будівлі та споруди не обстежувалися, так як не було надано доступу.

З копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій на а.с.9 судом вірно встановлено, що державний нотаріус Куйбишевської державної нотаріальної контори Дашевська А.О. 22 січня 2016 року відмовила ОСОБА_6 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на недобудований житловий будинок, розташований у АДРЕСА_1, оскільки ним не надано жодних правовстановлюючих документів на зазначений недобудований житловий будинок. Зазначена постанова не оскаржувалася.

Згідно ст.1216, 1218, 1276, 1296, 1297 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно ст.1245 ЦК України частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом.

Відповідно до ст.1261 ЦК України спадкоємцями першої черги за законом є діти спадкодавця та той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до положення ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених Законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 1241 ЦК України передбачено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Згідно ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті та згідно ч.2 ст.1268 цього Кодексу не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Судом першої інстанції вірно встановлено з матеріалів спадкової справи №292/2010, те, що дружина померлого ОСОБА_8 ОСОБА_7 з заявами про прийняття нею спадкового нерухомого майна після смерті свого чоловіка або про видачу їй свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя не зверталася, тому відповідно до ст.71 Закону України «Про нотаріат» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин - час видачі спірних свідоцтв про право на спадщину за заповітом, тому обґрунтування позивачами своїх позовних вимог тим, що частка у спільному майні подружжя, яка б мала належати матері сторін у справі, автоматично перейшла у її власність, і, як наслідок, увійшла до складу спадщини.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщину (ч.5 ст.1268 ЦК України).

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Водночас, відповідно до ч.3 ст.1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Таким чином, спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України викладеної у постанові від 12 квітня 2017 року. по справі №676/1958/16-ц.

Згідно п. 4.18 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (затвердженого наказом міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 р., зареєстрованого в МУЮ 22.02.2012 р. за № 282/20595), якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Згідно роз'яснень, які містять в п.23, 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством за наявності умов для одержання свідоцтва про право на спадщину в нотаріальній конторі. У відповідності до ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видано, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Згідно ч.3 ст.1268 та ч.1 ст.1270 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Судова колегія, проаналізувавши докази у справі дійшла висновку про те, що в суді першої та в суді апеляційної інстанції не підтвердився факт того, що ОСОБА_6 не мав права на спадкування за заповітом на нерухоме майно, яке йому заповідав батько ОСОБА_8, а також наявність інших підстав, у зв'язку з якими свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідчені державним нотаріусом Куйбишевської державної нотаріальної контори 22 жовтня 2010 року за реєстровими №№2958,2960, слід визнати недійсними.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач приховав наявність спадкоємця та не мав права на спадкування є безпідставними з огляду на наступне.

При зверненні з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті свого батька, відповідач ОСОБА_6 надав державному нотаріусу копію судового рішення від 30 вересня 2010 року, яке набрало чинності і на час вирішення даної цивільної справи ніким не оскаржувалося. У судовому рішенні зазначено, що ОСОБА_6 не звернувся вчасно з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори, оскільки вважав, що спадщину прийняла його мати. А коли він дізнався, що мати спадщину після смерті батька приймати не буде, то він, ОСОБА_6, вже пропустив строк для подачі заяви. У судовому рішенні зазначені дані свідоцтва про народження ОСОБА_6 із зазначенням даних його батьків. Судом, як вбачається зі змісту рішення, будь-які запити до нотаріальної контори не здійснювалися, за ініціативою суду інші особи, які беруть участь у справі, крім зазначених позивачем у позовній заяві, не залучалися.

Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Колегія суддів дійшла висновку про те, що надання ОСОБА_6 до своєї заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті свого батька зазначеного судового рішення свідчить про те, що відповідач не приховував, що після смерті його батька є живою дружина померлого.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржниками в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Випадки для звільнення від доказування, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідно ж до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про відсутність правових підстав для задоволення позову.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 20 вересня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 11 лютого 2019 року.

Головуючий

Судді: