Справа № 490/905/16-ц Суддя першої інстанції Подзігун Г.В.
Провадження № 22-ц/812/399/19 Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
Провадження № 22-ц/812/400/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Прокопчук Л.М., Самчишиної Н.В.,

із секретарем - Гавор В.Б.,

за участю: відповідачів - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 грудня 2018 року за позовом Акціонерного товариства «ОТП Банк» (далі - АТ «ОТП Банк», Банк) до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зустрічним позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «ОТП Банк», третьої особи - ОСОБА_3, про визнання договорів недійсними,

В С Т А Н О В И В:

29 січня 2016 року Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним 13 червня 2006 року між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» (далі - АКБ «Райффайзенбанк Україна»), який в подальшому змінив свою назву на ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2, за яким Банк надав ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 170 000 дол. США строком до 12 червня 2021 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами відповідно до умов Кредитного договору.

Поручителем по вказаному договору виступила ОСОБА_3, уклавши того ж дня з банком договір поруки та зобов'язавшись відповідати солідарно з боржником за повне виконання останнім зобов'язань позичальника.

Посилаючись на те, що позичальник свої зобов'язання за договором щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів не виконує, позивач просив суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку 147 816,11 дол. США, що на день проведення розрахунку по офіційному курсу НБУ (22,8949) складає 3 384 235,06 грн. загальної кредитної заборгованості, яка складається з суми заборгованості за кредитом - 127 554,28 дол. США (2 290 342,48 грн.) та заборгованості по процентам - 20 261,83 дол. США (463 892,57 грн.), яка утворилась станом на 10 грудня 2015 року та витрати, пов'язані з поданням позову до суду - по 25 381,76 грн. з кожного.

22 березня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до ПАТ «ОТП Банк» із зустрічним позовом про визнання Кредитного договору № ML-400/127/2006 від 13 червня 2006 року, Додаткового договору № 1 від 26 вересня 2011 року, Додаткового договору № 2 від 28 квітня 2014 року та Іпотечного договору PCL-400/281/2006 від 13 червня 2006 року недійсними на підставі ч. 1 ст. 203 ЦК України. При цьому посилався на те, що укладений 13 червня 2006 року кредитний договір суперечить законодавству України, його умови є незрозумілими та несправедливими, оскільки ні перед, ні під час його укладання представником Банку не було надано повної інформації передбаченої ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». До того ж, з графіку повернення кредиту не зрозуміло, яка процентна ставка застосовувалась при обчисленні відсотків за користування кредитом; зі змісту Додаткового договору № 1, укладеного 26 вересня 2011 року, не вбачається зміна фіксованої процентної ставки - 11% (визначена Кредитним договором), проте у Графіку Платежів зазначена «Реальна процентна ставка - 13,44%.

28 квітня 2014 року між ним та Банком був укладений Додатковий договір № 2, в порушення підпункту 2.1.1.1.1. пункту 2.1 якого, Банк не виклав Графік платежів у новій редакції, у зв'язку з чим, він взагалі перестав розуміти розмір та строк щомісячного платежу, який підлягав сплаті.

Отже відповідно до ч. 5 ст. 11 та ст. 18 Закону України «Про захист прав позивачів» кредитний договір та додаткові угоди до нього містять несправедливі умови кредитування, що приводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 березня 2016 року, занесеної до журналу судового засідання, зустрічна позовна заява об'єднана в одне провадження з первісним позовом Банку.

Рішенням цього ж суду від 10 грудня 2018 року позов АТ «ОТП Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволено частково. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь АТ «ОТП Банк» заборгованість за Кредитним договором № ML-400/127/2006 від 13 червня 2006 року в загальному розмірі 147 810,49 дол. США (еквівалент 3 384 109,05 грн.), з яких: 127 554,28 дол. США (еквівалент 2 920 342,48 грн.) - заборгованість за кредитом; 20 256,21 дол. США (еквівалент 463 764,27 грн.) - заборгованість за процентами. Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь АТ «ОТП Банк» судовий збір у розмірі по 25 380,82 грн. з кожного.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено повністю.

Частково задовольняючи позовні вимоги АТ «ОТП Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, місцевий суд виходив із того, що позичальник користувався отриманим кредитом, але в порушення умов кредитного договору не виконував своїх зобов'язань зі своєчасної сплати банку грошових коштів для погашення заборгованості за кредитом та сплати відсотків за його користування, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з позичальника та поручителя в солідарному порядку.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову місцевий суд виходив із того, що кредитний договір ML-400/127/2006 від 13 червня 2016 року, Додатковий договір № 1 від 26 вересня 2011 року, Додатковий договір № 2 від 28 квітня 2014 року та Іпотечний договір PCL-400/281/2006 від 13 червня 2006 року укладені сторонами, які мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним і відповідало їх внутрішній волі, правочини були спрямовані на реальне настання правових наслідків, які були ними обумовлені, а тому будь-яких підстав вважати, що правочини суперечать ЦК України чи іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, не можна. У зв'язку з цим, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для визнання правочинів недійсним.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом не враховано норми Закону України «Про захист прав споживачів» та обставини, які є важливими для правильного вирішення справи по суті, просив рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 грудня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову Банку відмовити, а зустрічний позов задовольнити.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовував тим, що умови Кредитного договору є незрозумілими та такими, що вводять в оману споживача (скаржника). Умови спірного Кредитного договору не відповідають вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» та вбачається явний дисбаланс між правами кредитора та обов'язками споживача.

Крім того, в квітні - травні 2009 року він звернувся до Банку з проханням змінити строк сплати щомісячних платежів за Кредитним договором від 13 червня 2006 року на більш зручний для нього та 06 травня 2009 року ним був підписаний новий графік платежів, в якому був змінений не лише строк виконання щомісячних платежів, а й розмір щомісячного внеску з 1 951,00 дол. США на 2 081,54 дол. США, проте примірника цього Графіку платежів йому надано не було.

26 вересня 2011 року був укладений Додатковий договір № 1 до Кредитного договору від 13 червня 2006 року та викладений Графік платежів в новій редакції, якими внесено зміни зокрема щодо фіксованого щомісячного платежу (2 196,26 дол.США).

26 квітня 2014 року укладено Додатковий договір № 2 до Кредитного договору від 13 червня 2006 року, яким внесено зміни до умов Кредитного договору та було досягнуто домовленості викласти Графік платежів у новій редакції. Між тим Банк з графіком його не ознайомив.

Крім того, ОСОБА_2 зазначав, що з мотивувальної частини рішення вбачається, що суд неповно з'ясував обставини у справі, а деякі, такі як розмір щомісячного внеску, взагалі визначені судом неправильно.

Що стосується висновку експерта № 17-349/350 судово-економічної експертизи від 25 жовтня 2017 року, то за його думкою, експерт зробив виключно арифметичні розрахунки не співставляючи розрахунки з умовами Кредитного договору.

Відповідач ОСОБА_3 також не погодившись з рішенням суду, подала апеляційну скаргу, в якій посилалась на відсутність в судовому рішенні належної правової оцінки її доводам та не застосування норм матеріального права, що підлягали застосуванню, просила вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову АТ «ОТП Банк» до неї відмовити.

Скаргу обґрунтовувала тим, що матеріали справи не містять доказів отримання нею досудових вимог про погашення заборгованості за кредитним договором, якими Банк вимагав від позичальника та поручителя достроково погасити існуючу заборгованість.

До неї як до поручителя з вимогою про погашення заборгованості звернулася не уповноважена на це особа - ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Отже, оскільки позивач не звертався до неї з належною вимогою про погашення заборгованості відповідно до умов Договору поруки, належним чином не повідомив її про виникнення у неї суб'єктивного обов'язку виконання боргових зобов'язань та не створив необхідних для цього умов, то, відповідно, вона не порушила суб'єктивне право позивача, а тому позов заявлений до неї як солідарного боржника є передчасним.

Крім того, у разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання, в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Так, з матеріалів справи вбачається, що останній платіж по Кредитному договору відповідач ОСОБА_2 сплатив 26 червня 2014 року у розмірі 1 850,00 дол. США, наступний термін платежу припадав на 26 липня 2014 року, який він не здійснив, а тому несплачена заборгованість вважається простроченою з 27 липня 2014 року.

У наданому позивачем до суду розрахунку заборгованості за Кредитним договором станом на 10 грудня 2015 року вказується сума несплачених відсотків за користування кредитом за період з 26 липня 2014 року по 09 грудня 2015 року - 20 261, 83 дол. США.

А тому, Банк мав протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, тобто виникнення простроченої заборгованості за кредитом з 27 липня 2014 року, пред'явити вимоги до неї, як до поручителя.

Позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом про стягнення заборгованості у солідарному порядку 03 лютого 2016 року. При цьому позивач не надав розрахунку щодо вимог до поручителя в межах шести місяців за кожним щомісячним платежем та не зазначав чи припинилась порука за окремими платежами. На її вимогу надати такі розрахунку позивач також не реагував.

У відзивах на апеляційні скарги відповідачів Банк доводи апеляційних скарг не визнав, вважаючи їх необґрунтованими та просив апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Представник Банку в судові засідання не з'являвся, надаючи заяви про розгляд справи без участі представника позивача.

Заслухавши доповідь судді, пояснення відповідачів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 9 розділу XIII "Перехідні положення" ЦПК України у редакції Закону України N 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" (далі - ЦПК України) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно із ч. 3 ст. 3 Цивільного процесуального Кодексу України в редакції Закону України № 2147-УШ від 3 жовтня 2017 року, що набув чинності 15 грудня 2017 року, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як встановлено районним судом 13 червня 2006 року між ОСОБА_2 та Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна», правонаступником всіх прав і обов'язків якого у зв'язку зі зміною назви є Закрите акціонерне товариство «ОТП Банк», яке в свою чергу, змінило назву на Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», було укладено Кредитний договір ML-400/127/2006 від 13 червня 2006 року за умовами якого, Банк надав позичальнику кредит в розмірі 170 000 дол.США на купівлю нерухомого майна, зі сплатою фіксованої процентної ставки 11,00 % річних, яка є незмінною на весь строк дії Кредитного договору, строком до 12 червня 2021 року, а ОСОБА_2 зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути позивачу кредит у повному обсязі та сплатити проценти за користування кредитом шляхом сплати щомісячних ануїтетних платежів, а також інших платежів відповідно до умов Кредитного договору та згідно із графіком погашення кредиту, що становить невід'ємну частину Договору (т. 1 а.с.7-12, 33).

Додатком № 1 до цього Кредитного договору є Графік повернення Кредиту та сплати відсотків, згідно з яким:

- термін погашення заборгованості поділено на 180 місяців з 17 липня 2006 року по 14 червня 2021 року;

- з 17 липня 2006 року по 17 травня 2021 року включно щомісячний внесок становить 1 951,00 доларів США;

- останній внесок 14 червня 2021 року становить 1 951,69 доларів США.

З метою виконання зобов'язання за кредитним договором того ж дня між Банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № SR-400/160/2006, відповідно до п.п. 1.2. якого ОСОБА_3 як поручитель та боржник ОСОБА_2 відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутись з вимогою про виконання боргових зобов'язань як до боржника, так і до поручителя, чи до обох одночасно.

06 травня 2009 року Банком та ОСОБА_2 підписано новий Додаток № 1 до Кредитного договору № ML-400/127/2006 від 13 червня 2006 року «Графік платежів», згідно з яким сума залишку непогашених кредитних коштів дорівнює 152 713,73 дол. США; відсоткова ставка фіксована - 11,00%; річна база - 360 днів у році; заборгованість за відсотками склала 15 116,62 дол. США; дата видачі - 06 травня 2009 року, дата 1-го погашення - 25 травня 2009 року; кількість місяців - 146, дата останнього погашення - 25 червня 2021 року; щомісячний платіж з 25 травня 2009 року по 25 травня 2021 року включно становить 2 081,54 дол. США; останній внесок 25 червня 2021 року становить 2 079, 33 дол. США; розрахункове-касове обслуговування банку - 250 грн.; загальна сума внесків за весь період становить 311 289,93 дол. США, в тому числі: загальна сума кредиту 152 713,73 дол. США, загальна сума відсотків за користування кредитом - 151 188,90 дол. США, загальна сума платежів за надані супутні послуги на користь третіх осіб, пов'язаних із страхуванням - 7 387, 30 дол. США; реальна процентна ставка - 14,50% та абсолютне значення подорожчання кредиту - 158 576,20 дол. США.

26 вересня 2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та позичальником ОСОБА_2 було укладено Додатковий договір № 1 до Кредитного договору № ML-400/127/2006 від 13 червня 2006 року, Додатком № 1 до якого є Графік платежів, згідно з яким:

-сума на 26 вересня 2011 року - 151 464,62 дол. США;

-річна база - 360 днів у році;

-нараховані відсотки на 26 вересня 2011 року - 7 081,15 дол. США;

-дата першого погашення - 26 вересня 2011 року;

-кількість місяців - 118;

-дата останнього погашення - 16 червня 2021 року;

-відсоткова ставка з дати підписання додаткової угоди до дати закінчення кредитного договору - 11,00%;

-щомісячний платіж з 26 вересня 2011 року по 26 травня 2021 року включно складає 2 196, 26 дол. США;

-останній платіж 13 червня 2021 року складає 2 195,89 дол. США;

-загальна сума внесків за весь період становить 265 479,75 дол. США, в тому числі: загальна сума кредиту - 151 464,62 дол. США, загальна сума відсотків за користування кредитом - 107 693,69 дол. США, сукупна сума платежів за надані супутні послуги на користь третіх осіб, пов'язаних із страхуванням - 6 321, 44 дол. США.

В той же день ОСОБА_3 було підписано додатковий договір № 1 до договору поруки від 13 червня 2006 року, в якому зазначалося, що на момент укладення цього договору розмір боргових зобов'язань, забезпечених порукою становить 158 545,77 грн.

28 квітня 2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та позичальником ОСОБА_2 було укладено Додатковий договір № 2 до Кредитного договору № ML-400/127/2006 від 13 червня 2006 року, додатком № 1 до якого є Графік платежів, згідно з яким:

-сума на 28 квітня 2014 року - 129 591,71 дол. США;

-річна база - 360 днів у році;

-заборгованість за відсотками на 28 квітня 2014 року - 79,19 дол. США;

-дата першого погашення - 26 травня 2014 року;

-кількість місяців - 86;

-дата останнього погашення - 12 червня 2021 року;

-відсоткова ставка з 28 квітня 2014 року по 26 липня 2014 року - 7,5%;

-відсоткова ставка з 26 липня 2014 року по 12 червня 2021 - 11,00%;

-щомісячний платіж з 28 квітня 2014 року по 26 липня 2014 року включно складає 1 851, 48 дол. США;

-щомісячний платіж з 26 серпня 2014 року по 12 червня 2021 року включно складає 2 194, 47 дол. США;

-загальна сума внесків за весь період становить 187 695,65 дол. США, в тому числі: загальна сума кредиту - 129 591,71 дол. США, загальна сума відсотків за користування кредитом - 58 103,94 дол. США.

Банк свої зобов'язання за Кредитним договором виконав належним чином, надавши позичальнику кредитні кошти у передбаченому договором розмірі, що не заперечував відповідач.

В той же час, відповідачі свої грошові зобов'язання за вказаними договорами належним чином не виконували, що привело до виникнення заборгованості з повернення кредиту, яка відповідно до розрахунків Банку станом на 10 грудня 2015 року складає 147 816,11 дол.США (еквівалент 3 384 235 грн. 06 коп.), з яких:

- 127 554,28 дол. США - заборгованість за кредитом;

- 20 261,83 дол. США - заборгованість за процентами.

У зв'язку з чим, Банком 9 листопада та 14 грудня 2015 року відповідачам були направлені досудові вимоги про погашення заборгованості за Кредитним договором, якими позивач вимагав від позичальника та поручителя достроково протягом 30 календарних днів з дати отримання цієї вимоги здійснити дострокове виконання боргових зобов'язань за Кредитним договором та погасити існуючу заборгованість у вищезазначеному розмірі (т. 1 а.с. 29-32, 60-63).

Відповідно до висновку судово-економічної експертизи № 17-349/350 від 25 жовтня 2017 року розрахунок заборгованості ОСОБА_2 по сплаті процентів за кредитом та погашення основної суми боргу перед ПАТ «ОТП Банк» відповідає умовам кредитного договору № ML-400/127/2006 від 13 червня 2006 року та розрахунковим документам щодо погашення кредиту за Кредитним договором станом на 10 грудня 2015 року. Загальна сума заборгованості за основним боргом (тілом кредиту) станом на 10 грудня 2015 року у сумі 127 554,28 дол. США підтверджується. Загальна сума за процентами станом на зазначену дату підтверджується на суму 20 256,21 дол. США. Отже загальна заборгованість за кредитним договором № МL-400/127/2006 від 13 червня 2006 підтверджується не у сумі 147 816,11 дол. США, а у сумі 147 810,49 дол. США.

Розбіжність складає 5,62 дол. США та пояснюється тим, що до розрахунку заборгованості банку (т.3, а.с. 35-36) включено суму нарахованих відсотків на прострочену суму основного боргу тіла кредиту за 10 грудня 2015 року.

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 15 травня 2018 року відбулася державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи, за якими Публічне акціонерне товариства «ОТП Банк» зміниоа повне найменування на Акціонерне товариство «ОТП Банк» та скорочене - АТ «ОТП Банк» ( т. 5 а.с. 53-57).

Зобов'язання виникають з підстав, передбачених ст. 11 ЦК України, зокрема договорів.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (ч. 1 ст. 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Судом встановлено, що між сторонами існують правовідносини, що випливають із договору кредиту від 13 червня 2006 року, договору поруки від тієї ж дати та додаткових угод до них.

Відповідач ОСОБА_2 не заперечував, що Банк виконав умови договору щодо надання йому кредиту у розміру визначеному договором на придбання квартири, укладення договору іпотеки, проте вважає, що розмір заборгованості занадто великий, а при укладенні кредитного договору Банком були порушені положення ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», що є підставами для визнання його недійсним на підставі ч. 1 ст. 203 ЦК України.

За змістом ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Отже, з аналізу цих статей можна зробити висновок, що Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Як встановлено в ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з роз'ясненнями, які викладені в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних прав про визнання правочинів недійсними» судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України. Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Між тим зі змісту оспорюваного кредитного договору вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Позичальник ОСОБА_2 погодився на укладення договору саме такого змісту, а в подальшому й додаткових договорів в рамках цього договору, про що свідчить підписання ним договору. При цьому позичальник на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому протягом дев'яти років виконував його умови і лише у 2016 році, тобто через десять років після отримання кредиту, заявив позовні вимоги про визнання договору кредиту недійсним.

В укладеному сторонами кредитному договорі визначені всі умови кредитування, зокрема, розмір наданого кредиту, строк, на який наданий кредит, порядок його надання та повернення, розмір плати за користування кредитними коштами, права та обов'язки позикодавця і позичальника, відповідальність сторін, забезпечення зобов'язань за кредитним договором.

Цей договір підписано представником Банку та позичальником, що свідчить про ознайомлення останнього із умовами, перевагами та недоліками кредиту та їх прийняття.

Щодо укладення додаткових договорів, то як визнав ОСОБА_2, такі додаткові договори укладалися за його ініціативою у зв'язку з неможливістю дотримання графіку виплат заборгованості. Такі договори були підписані відповідачем та не оспорювалися ним.

Твердження відповідача ОСОБА_2, що Банком при укладенні додаткових договорів від 06 травня 2009 року та від 26 вересня 2006 року, йому не було надано примірника Графіків сплати платежів, а з графіком до додаткового договору від 26 квітня 2014 року його взагалі не ознайомили не можуть бути прийняті до уваги. По-перше, будь-яких доказів на підтвердження цих обставин відповідачем не надано, а Банк ці факти заперечує, по-друге, на час укладення додаткових договорів ОСОБА_2 був обізнаний зі своїм обов'язком щодо повернення кредитних коштів, інформація щодо ознайомлення з графіками сплати платежів була доступною для ознайомлення з нею, а тому ОСОБА_2 мав змогу отримати таку інформацію та зобов'язаний був дізнатися про можливість виконати свої зобов'язання щодо повернення кредитних коштів за таких обставин. Проте, останній цього не зробив. Обставини, на які посилається відповідач не звільняють його як боржника від обов'язку виконання грошового зобов'язання та не свідчать про недійсність договору кредиту та додаткових угод, а відтак й договору іпотеки.

ОСОБА_2 уклав договір на зазначених умовах, додаткові договори до нього та договір іпотеки свідомо, за свого вільного волевиявлення; протягом певного і досить тривалого часу виконував їх, а невигідність цих умов у подальшому не може буди достатньою підставою для визнання їх недійсними за спливом досить тривалого періоду часу.

Оскільки в ході розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність умов кредитного договору вимогам законодавства та про несправедливість його умов, так як доводи ОСОБА_2 ґрунтуються виключно на його твердженнях і спростовуються самим змістом договору, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для визнання спірного договору недійсним відповідно до положень ст.ст. 203, 215 та ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до п.п. 1.9.1. Незважаючи на інші положення цього Договору Банк має вимагати достроково виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначений Банком частині у випадку невиконання Позичальником та/або майновим Поручителем своїх боргових та інших зобов'язань за цим договором та/або умов іпотеки та/або Договору іпотеки, та/або умов договору поруки. При цьому виконання боргових зобов'язань повинно бути проведено позичальником протягом 30 (календарних) дній з дати одержання позичальником такої вимоги.

Між тим відповідно до застереження, що зазначено в цьому підпункті договору, вимога вважається надісланою, а відкликання здійсненим в день їх направлення на адресу позичальника, що зазначена в цьому договорі.

Як встановлено судом, Банком вимоги боржнику та поручителю про дострокове повернення кредитних коштів направлялися двічі: 9 листопада та 14 грудня 2015 року. Проте такі вимоги залишилися без відповіді, а 29 січня 2016 року (дата відправлення на конверті) Банк направив до суду вказаний позов.

Досудову вимогу Банку від 13 червня 2008 року, долучену відповідачем ОСОБА_3 до апеляційної скарги, апеляційний суд до уваги не приймає. З пояснень останньої вбачається, що Банк при її зверненні роз'яснив, що ця вимога надіслана помилково, більш того, на той час у позичальника не тільки не існувало заборгованості щодо повернення кредитних коштів, а й була наявна переплата щодо повернення заборгованості щомісячними платежами, а відтак колегія суддів погоджується з тим, що ця вимога була надіслана Банком помилково.

З огляду на встановлені обставини та наведені норми права колегія суддів дійшла до переконання, що з ОСОБА_2 як позичальника за кредитним договором підлягає стягненню заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі визначеному за висновком експертизи, де більш конкретизовано розмір такої заборгованості порівняно з наданими розрахунками Банку, а саме: 127 554,28 дол. США - заборгованість за кредитом та 20 256,21 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитними коштами.

Зазначені суми боргу підлягають стягненню в іноземній валюті, оскільки за умовами кредитного договору сторони не передбачали та не визначали еквівалент грошових зобов'язань в гривнях, а отже судове рішення не може змінювати грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Стосовно розміру цивільно-правової відповідальності поручителя ОСОБА_3 за неналежне виконання позичальником ОСОБА_2 свого зобов'язання, то треба зазначити таке.

Встановивши, що позивач виконав зобов'язання за кредитним договором, а відповідач ОСОБА_2 несвоєчасно та не в повному обсязі повернув кошти на погашення позики, суд першої інстанції з боржника та поручителя стягнув солідарно заборгованість станом на 10 грудня 2015 року в сумі 147 810, 49 дол. США.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником ( ч. 1 ст. 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

З огляду на положення другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК України можна зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Такий висновок щодо застосування зазначених норм права викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 14-145цс18 та відповідно до ст. 263 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2, як боржник , а відтак і поручитель ОСОБА_3 взяли на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами у строк до 12 червня 2021 року, сплачуючи її частинами щомісячно з урахуванням розміру щомісячного платежу та строками, які встановлювалися кредитним договором та додатковими угодами до нього.

ОСОБА_2 26 червня 2014 року у розмірі 1 850,00 дол. США сплатив черговий платіж відповідно до графіку узгодженого сторонами, наступний термін сплати чергового щомісячного платежу припадав на 26 липня 2014 року, який позичальник не здійснив, а тому несплачена заборгованість вважається простроченою з 27 липня 2014 року (строк сплати чергового щомісячного платежу).

Банк звернувся з позовом до поручителя ОСОБА_3 03 лютого 2016 року та просив стягнути заборгованість за договором кредиту станом на 10 грудня 2015 року, де зазначаючи вимоги до останньої не врахував вимог ч. 4 ст. 559 ЦК України.

На вимогу апеляційного суду до позивача надати докази, а саме розрахунок заборгованості в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням Банк надав розрахунок, який не відповідає вимогам щодо застосування ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Між тим відповідач ОСОБА_3 надала суду розрахунок заборгованості поручителя з урахуванням шестимісячного строку після настання строку для виконання відповідного чергового щомісячного платежу. З цим розрахунком погоджується колегія суддів, оскільки вважає, що він відповідає вимогам наведених правових норм та умовам кредитного договору.

За такого з поручителя підлягає стягненню розмір заборгованості з урахуванням шестимісячного строку з моменту настання погашення чергового платежу, а саме за період з 02 серпня по 9 грудня 2015 року за кредитом у сумі 113 748,11 дол. США, за процентами відповідно 4 518, 80 дол. США, а всього 118 266,91 дол. США.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про звернення до неї з письмовою досудовою вимогою про повернення кредиту не уповноваженої на це особи - ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зазначена юридична особа за письмовим договором уповноважена кредитором - АТ «ОТП Банк» на підготовку та направлення до боржників такого роду досудових вимог. Підстави направлення таких вимог викладені у змісті такої вимоги, там же зазначено, що реквізити для сплати кредиту залишилися без змін. За такого підстави вважати, що ця вимога є неналежної вимогою про погашення заборгованості відповідно до умов Договору поруки, відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 не впливають на обов'язок поручителя щодо забезпечення вимог кредитора про повернення основної суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом.

На підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

В солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь АТ «ОТП Банк» підлягає стягненню заборгованість за Кредитним договором № ML-400/127/2006 від 13 червня 2006 року станом на 10 грудня 2015 року в загальному розмірі 118 266,91 дол. США, з яких: 113 748,11 дол. США - заборгованість за кредитом; 4 518,80 дол. США - заборгованість за процентами за користування кредитом, тобто сума заборгованості з урахуванням для поручителя шестимісячного строку після настання строку для виконання зобов'язання щодо сплати чергового платежу.

Також з ОСОБА_2 на користь АТ «ОТП Банк» підлягає стягненню заборгованість за Кредитним договором станом на 10 грудня 2015 року в загальному розмірі 29 543,58 дол. США, з яких: 13 806,17 дол. США - заборгованість за кредитом; 15 737,41 дол. США - заборгованість за процентами за користування кредитом. В частині відмови в задоволенні позовних вимог зустрічного позову рішення районного суду підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України підлягають розподілу між сторонами судові витрати. При цьому апеляційний суд враховує, що відповідач ОСОБА_2 відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору. Отже позовні вимоги Банку підлягають задоволенню на 80% від заявлених вимог. Банком під розгляду справи сплачено судовий збір за подачу позовної заяви 50 763,52 грн., ОСОБА_3 сплачено за подачу апеляційної скарги 2 907,31 грн., а тому з урахуванням пропорційності розміру задоволених вимог з ОСОБА_3 на користь Банку підлягає стягненню судовий збір у розмірі 19 723,95 грн. внаслідок заліку відповідних сум між сторонами ( 20 305,41 грн. - витрати по сплаті судового збору Банком - 581,46 - витрати ОСОБА_3 за подачу апеляційної скарги).

Керуючись ст. ст. 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 грудня 2018 року в частині задоволення позовних вимог та розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позов Акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_2, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 та ОСОБА_3, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 на користь Акціонерного товариства «ОТП Банк», місцезнаходження якого м. Київ вул. Жилянська, буд. 43, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій 21685166, заборгованість за Кредитним договором № ML-400/127/2006 від 13 червня 2006 року станом на 10 грудня 2015 року в загальному розмірі 118 266,91 дол. США, з яких: 113 748,11 дол. США - заборгованість за кредитом; 4 518,80 дол. США - заборгованість за процентами за користування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_2, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь Акціонерного товариства «ОТП Банк», місцезнаходження якого м. Київ вул. Жилянська, буд. 43, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій 21685166, заборгованість за Кредитним договором № ML-400/127/2006 від 13 червня 2006 року станом на 10 грудня 2015 року в загальному розмірі 29 543,58 дол. США, з яких: 13 806,17 дол. США - заборгованість за кредитом; 15 737,41 дол. США - заборгованість за процентами за користування кредитом.

Також стягнути з ОСОБА_3, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 на користь Акціонерного товариства «ОТП Банк», місцезнаходження якого м. Київ вул. Жилянська, буд. 43, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій 21685166, судовий збір у розмірі 19 723 грн. 95 коп.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може буди оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тесту постанови в порядку, визначеному ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Л.М. Прокопчук

Н.В. Самчишина

Повний текст постанови складено 02 квітня 2019 року.