У Х В А Л А

07 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 755/5286/18

провадження № 61-2206 ск 19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду: Сімоненко В. М., (суддя-доповідач), ЛеськоА.О. та Мартєва С. Ю. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 27 вересня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 грудня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_3, заінтересовані особи: Головний державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного Управління юстиції у місті Києві Мироненко Н.М., старший державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у місті Києві Хільченко Роман Володимирович, головний державний виконавець Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Білан Юлія Станіславівна на дії державних виконавців,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві Мироненко Н.М., державного виконавця ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві Хільченко Р.В. та державного виконавця Дарницького РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Білан Ю.С.

Вимоги мотивовані тим, що 23 березня 2018 року державним виконавцем Дарницького РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Білан Ю.С. було надіслано лист відповідно до якого ОСОБА_3 внесено до Єдиного реєстру боржників у зв'язку з заборгованістю зі сплати аліментів, які ним сплачувалися.

Оскільки державним виконавцем Мироненко Н. М. не було взято до уваги переплату по аліментам, постанову про закриття провадження разом з довідкою-розрахунком заборгованості було направлено до ВДВС Дарницького РУЮ м. Києві.

04 травня 2015 року старшим державним виконавцем ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві Хільченко Р. В. було винесено постанову ВП № 47753798 про відкриття виконавчого провадження № 2-1676 від 01 липня 2003 року виданого Дніпровським районним судом м. Києва щодо стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 Вказана постанова була винесена з порушенням вимог статей 19, 25 та 31 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки з травня 2015 року державним виконавцем було призначено Хільченко Р. В. однак, починаючи з 19 лютого 2018 рік у виконавчому провадженні виконавчі дії здійснювалися державним виконавцем Білан О. С.

Також скаржник посилався на те, що винесені державним виконавцем Білан О. С. постанови про арешт майна боржника, про розшук майна боржника, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортним засобом, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною, мисливською, пневматичною та холодною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями матеріальними снарядами несмертельної дії, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України є неправомірними та не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 27 вересня 2018 року, яку залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 05 грудня 2018 року, скаргу задоволено частково.

Визнано неправомірними дії державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві Мироненко Н.М. та скасовано постанову у виконавчому провадженні в частині визначення розміру заборгованості скаржника по аліментам станом на 01 квітня 2015 у розмірі 3 088,00 грн.

Скасовано постанови головного державного виконавця Дарницького районного ВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Білан Ю.С. про арешт майна боржника, про розшук майна боржника, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортним засобом, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною, мисливською, пневматичною та холодною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями матеріальними снарядами несмертельної дії, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

В частині вимог щодо визнання неправомірними дій державного виконавця Хільченко Р. В. про відкриття виконавчого провадження ВП № 47753798 та скасування постанови про відкриття провадження на виконання виконавчого листа № 2-1676 від 01 липня 2003 року відмовлено.

25 січня 2019 року ОСОБА_3 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 27 вересня 2018 року, постанову Київського апеляційного суду від 05 грудня 2018 року з пропуском строку на касаційне оскарження судових рішень та просив поновити пропущений ним строк посилаючись на те, що повний текст постанови апеляційного суду було складено 22 грудня 2018 року, тоді як копія цієї постанови ним отримана лише 03 січня 2019 року, що підтверджено копією заяви ОСОБА_3 про видачу копії постанови Київського апеляційного суду від 05 грудня 2018 року.

В касаційній скарзі заявник просить скасувати ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 27 вересня 2018 року в частині відмови у задоволенні вимог про визнання неправомірними дій державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження ВП № 47753798, скасувати постанову Київського апеляційного суду від 05 грудня 2018 року в частині визнання неправомірними дій державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження ВП № 47753798 та ухвалити нове рішення про скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження ВП № 47753798 від 04 червня 2015 року, з підстав порушення судами норм процесуального права та невірним тлумаченням законодавства України. А саме, скаржник зазначає, що виконавчий лист № 2-1676/2003 від 01 липня 2003 року не відповідає вимогам статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-14, тому на його думку державний виконавець повинен був відмовити у відкритті виконавчого провадження.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.

Судами встановлено, що Дніпровським районним судом м. Києва 01 липня 2003 року було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 аліментів на утримання сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку щомісячно починаючи з 21 травня 2003 року та до повноліття дітей.

ОСОБА_3 звільнено з роботи відповідно до Наказу № 8-о від 11 лютого 2015 року, у зв'язку з чим до ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві було повернуто виконавчі документи зі звітом про здійсненні відрахування та виплати.

08 квітня 2015 року державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві Мироненко Н. М. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 45696904 за виконавчим листом № 2-1676/2003 від 01 липня 2003 року та направлено виконавчий документ за місцем роботи боржника, а згідно повідомлення моторного транспортного страхового бюро України боржник звільнився з місця роботи 11 лютого 2015 року. Згідно виконавчого документа місце проживання боржника: АДРЕСА_1 Заборгованість по аліментам станом на 01 квітня 2015 рік становить 3 088,00 грн.

У виконавчому листі наявна відмітка державного виконавця щодо існуючої переплати по аліментам станом на 01 жовтня 2014 рік в сумі 7 075,66 грн, що свідчить про помилкове нарахування державним виконавцем Мироненко Н. М. заборгованості ОСОБА_3 по аліментам станом на 01 квітня 2015 рік у сумі 3 088,00 грн., про що вказано в постанові ВП № 45696904 від 08 квітня 2015 рік про закінчення виконавчого провадження.

04 червня 2015 року старшим державним виконавцем ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві Хільченко Р. В. винесено постанову ВП № 47753798 про відкриття виконавчого провадження на виконання виконавчого листа № 2-1676 від 01 липня 2003 року, виданого Дніпровським районним судом м. Києва щодо стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7

19 лютого 2018 року головним державним виконавцем Дарницького районного ВДВС М. Києва ГТУЮ у м. Києві Білан Ю. С. винесено постанови про арешт майна та про розшук майна боржника.

26 лютого 2018 року головним державним виконавцем Дарницького районного ВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Білан Ю. С. винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортним засобом.

12 березня 2018 року головним державним виконавцем Дарницького районного ВДВС М. Києва ГТУЮ у м. Києві Білан Ю. С. винесено постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною, мисливською, пневматичною та холодною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями матеріальними снарядами несмертельної дії; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Задовольняючи частково скаргу на дії державного виконавця, суд першої станції, з висновком якого, погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що державними виконавцями не була взята до уваги інформація щодо існуючої переплати по аліментам, у зв'язку з чим виникли сумніви у правильності нарахування заборгованості по сплаті аліментів, а тому дійшов висновку про те, що постанова від 19 лютого 2018 року про розшук майна боржника, постанова від 26 лютого 2018 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортним засобом та постанова від 12 березня 2018 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною, мисливською, пневматичною та холодною зброєю , пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів , споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями матеріальними снарядами несмертельної дії, підлягають скасуванню.

Крім того, суду першої інстанції дійшов висновку, з яким погодився і апеляційний суд, щодо необґрунтованості вимог про визнання неправомірними дій державного виконавця про відкриття виконавчого провадження ВП № 47753798 та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки державний виконавець діяв у відповідності до вимог Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до підпунктів 1 та 4 частини 1 статті 19 зазначеного Закону державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону: за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення; в інших передбачених законом випадках.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 20 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на час винесення оскаржуваної постанови державного виконавця) виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу. Виконання рішення, яке зобов'язує боржника вчинити певні дії, здійснюється державним виконавцем за місцем проведення таких дій.

У разі якщо у процесі виконавчого провадження державним виконавцем отримано документальне підтвердження про зміну або встановлення місця проживання, перебування чи місцезнаходження боржника, його майна, місця його роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, та з'ясувалося, що майно боржника, на яке можна звернути стягнення, відсутнє на території, на яку поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець не пізніше наступного дня з моменту, коли йому стали відомі зазначені обставини, надсилає виконавчий документ за новим місцем проживання чи місцезнаходженням боржника, місцем його роботи чи місцезнаходженням майна боржника, про що повідомляє стягувачу.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 25 Закону державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 10 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби.

Пунктом 3.16. Розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої Наказом МЮУ від 02 квітня 2012 №512/5 (в редакції чинній на час винесення оскаржуваної постанови) передбачено, що у разі направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу ДВС відповідно до пункту 10 частини першої статті 49 Закону державний виконавець у постанові про закінчення виконавчого провадження зазначає причини направлення виконавчого документа за належністю, повідомляє про проведені виконавчі дії (якщо стягнення проведено частково, зазначається про фактично стягнену суму коштів), якщо боржник відсутній, вказується дата складання акта про відсутність боржника. До копії постанови про закінчення виконавчого провадження державний виконавець додає також постанови про стягнення виконавчого збору, витрат на організацію та проведення виконавчих дій, копії постанов про накладення арешту на кошти чи майно боржника, копії документів щодо майнового стану боржника та його доходів у разі їх наявності.

При передачі матеріалів виконавчого провадження до іншого органу ДВС державний виконавець або керівник виконавчої групи в день одержання матеріалів виконавчого провадження виносить постанову про прийняття виконавчого провадження до виконання, яку надсилає сторонам виконавчого провадження із супровідним листом, у якому зазначає свій робочий телефон, дні прийому та місцезнаходження органу ДВС, до якого передано виконавче провадження або при якому утворено виконавчу групу (Пункт 6.6. Розділу VI даної Інструкції).

Тобто, виконавчі дії провадяться державним виконавцем, зокрема, за місцем роботи боржника та у разі зміни останнього, державний виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження та не пізніше наступного дня з моменту, коли йому стали відомі зазначені обставини, надсилає виконавчий документ за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби.

Державний виконавець іншого органу ДВС зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ та відкрити виконавче провадження.

Таким чином, доводи касаційної скарги ОСОБА_3 щодо неправомірності дій державного виконавця про відкриття виконавчого провадження не знайшли свого підтвердження та не спростовують викладені у судових рішеннях висновки, оскільки 08 квітня 2015 року державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві Мироненко Н.М. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 45696904 за виконавчим листом № 2-1676/2003 від 01 липня 2003 року, у зв'язку з його направленням за місцем роботи боржника. Цей виконавчий лист було повернуто у зв'язку зі звільненням боржника. 04 травня 2015 року старшим державним виконавцем ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві Хільченко Р. В. було винесено постанову ВП № 47753798 про відкриття виконавчого провадження на виконання виконавчого листа № 2-1676 від 01 липня 2003 року виданого Дніпровським районним судом м. Києва щодо стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 за місцем проживання боржника, а саме у Дарницькому районі АДРЕСА_1

За приписами частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ІЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовної практики.

З урахуванням того, що касаційна скарга є необґрунтованою та рішення касаційного суду за наслідками розгляду скарги ОСОБА_3 на дії державного виконавця не має значення для формування єдиної правозастосовної практики, суд на підставі частини четвертої статті 394 ЦПК України відмовляє у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В:

Поновити ОСОБА_3 строк на касаційне оскарження ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 27 вересня 2018 року та постанови Київського апеляційного суду від 05 грудня 2018 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 27 вересня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 грудня 2018 року.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Сімоненко

А.О. Лесько

С.Ю. Мартєв