ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

09 січня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 744/855/18

Головуючий у першій інстанції - Смага С. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/115/19

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Шитченко Н.В.,

суддів Бобрової І.О., Мамонової О.Є.,

із секретарем Шкарупою Ю.В.,

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_3,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 29 жовтня 2018 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

місце ухвалення рішення суду - м. Семенівка,

дата складання повного тексту рішення суду - 08 листопада 2018 року.

У С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк», яке в подальшому змінило назву на АТ КБ «ПриватБанк», звернулось з позовом до ОСОБА_3, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 31444,66 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 02 квітня 2008 року між банківською установою та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір на суму 6100 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 30 квітня 2018 року виникла заборгованість у сумі 31444,66 грн, з яких: 5454,87 грн заборгованості за кредитом; 23954,33 грн заборгованості по процентам за користування кредитом; 300 грн заборгованості за пенею і комісією та штрафи: 250 грн (фіксована частина) і 1485,46 грн (процентна складова).

Рішенням від 29 жовтня 2018 року Семенівський районний суд у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовив у повному обсязі.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на ухвалення рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку щодо пропуску позивачем строку позовної давності, оскільки не правильно визначився з початком її перебігу. На думку представника позивача, перебіг позовної давності, у відповідності до ч. 1 ст. 264 ЦК України, був перерваний, оскільки ОСОБА_3 були вчинені дії (виконані платежі), які свідчили про визнання нею свого боргу. Час, який минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується, отже банк звернувся до суду у межах загального строку позовної давності.

Заявник вказує, що укладення між банком та відповідачем договору підтверджується змістом заяви, в якій зазначається, що позичальник своїм підписом приєднується та зобов'язується виконувати умови, викладені в «Умовах та правилах надання банківських послуг», «Правилах користування платіжною карткою» та «Тарифах банку», які складають договір банківського обслуговування та є по суті договором приєднання, згідно з умовами якого остання не може запропонувати свої умови договору.

Зазначає, що умовами договору передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невід'ємних частин договору, у зв'язку з чим розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку.

Також звертає увагу на ту обставину, що наданий банком розрахунок заборгованості із зазначенням суми прострочених відсотків, пені та інших необхідних до сплати сум жодними належними доказами відповідачем не спростований, і своїм підписом у договорі остання засвідчила, що ознайомлена з істотними умовами договору та погоджується з ними, тобто, укладаючи договір, ОСОБА_3 не мала сумнівів щодо його розумності та справедливості.

Відповідачем відзив на апеляційну скаргу у встановлений строк не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що перебіг строку позовної давності для захисту порушених прав АТ КБ «ПриватБанк» щодо нарахованої та несплаченої відповідачем спірної суми кредитної заборгованості почався з наступного місяця після дати закінчення строку дії картки, а саме з 01 травня 2015 року. Позивач звернувся до суду 12 червня 2018 року, тобто поза межами трирічного строку позовної давності.

Районний суд зазначив, що оскільки сплинув строк позовної давності до основної вимоги, слід вважати, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги про стягнення процентів за користування кредитом, комісії, пені та штрафів, зазначивши, що після закінчення терміну дії договору відсутні підстави для нарахування процентів за користування кредитом, комісії, пені та штрафів.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

У справі встановлено, що 02 квітня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», яке змінило назву на АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3 був укладений договір, згідно з яким остання отримала кредит у сумі 6100 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % річних на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Підписання вказаного договору підтверджується заявою ОСОБА_3 (а.с. 9), на звороті якої, у тому числі, зазначено тип карти - «Кредитка «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яку бажав отримати позичальник.

Відповідач засвідчила своїм підписом, що ознайомилась і погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді, та підтвердила факт отримання нею інформації про умови кредитування у ПриватБанку (а.с. 9 зворот, 11-16). Також ОСОБА_3 погодилась, що вказана заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить договір про надання банківських послуг, про що також свідчить її особистий підпис. У заяві наявна відмітка про отримання позичальником 02 квітня 2008 року кредитної картки та ПІН-коду.

З довідки АТ КБ «ПриватБанк», скерованої до суду першої інстанції, вбачається, що ОСОБА_3 на підставі укладеного кредитного договору б/н були видані наступні кредитні картки: № НОМЕР_1 - дата відкриття 08 лютого 2008 року з терміном дії до лютого 2012 року; № НОМЕР_2 - дата відкриття 14 березня 2012 року з терміном дії до квітня 2015 року; № НОМЕР_3 - дата відкриття 09 квітня 2012 року з терміном дії до жовтня 2014 року (а.с. 86).

Як встановлено судом першої інстанції, банк свої договірні зобов'язання виконав та надав позичальнику кредитні кошти, а відповідачем умови укладеного договору щодо своєчасного погашення кредиту та відсотків не виконувались.

Випискою по рахунку основної карти НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_3 за період з 02 квітня 2008 року по 30 квітня 2018 року підтверджується факт користування відповідачем кредитними коштами та часткове погашення кредиту (а.с. 60-71). Зазначена обставина також підтверджується і розрахунком заборгованості за договором б/н від 02 квітня 2008 року (а.с. 5-8).

Відповідно до п. 5.4 Правил користування платіжною карткою строк погашення відсотків по кредиту - щомісячно за попередній місяць. Крім того, даний пункт передбачає обов'язок боржника погасити кредит у повному обсязі не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці. Строк дії платіжної картки визначений п.п. 3.1.1 Правил та вказаний на лицевій стороні картки (місяць та рік). Картка дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця.

Відповідно до п. 3.1.3 Правил по закінченню строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надійшла письмова заява держателя про закриття картрахунку.

З матеріалів справи вбачається, що після квітня 2015 року картка ОСОБА_3 не перевипускалась, до банківської установи із заявою про закриття карткового рахунку відповідач не зверталась.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч.ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

У своїй постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, предметом якої був спір за позовом банківської установи про стягнення заборгованості за кредитним договором, Верховний Суд України зазначив, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Зазначене підтверджується правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 686/6697/16-ц.

При цьому, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечується ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення грошового зобов'язання, що підтверджено висновком, викладеним у постанові ВП Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12, провадження №14-10 цс 18).

Виходячи з наведеного, зобов'язання ОСОБА_3 повернути кредитні кошти за договором б/н від 02 квітня 2008 року настали у травні 2015 року по закінченню строку дії виданої картки за № НОМЕР_2.

Під час розгляду справи судом першої інстанції представник відповідача ОСОБА_4 заявив клопотання про застосування позовної давності по кредитному договору (а.с. 88).

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, проаналізувавши наведені норми та обставини справи, дійшов правильного висновку про те, що строк дії кредитного договору визначений по квітень 2015 року, і перебіг строку позовної давності порушених прав АТ КБ «ПриватБанк» щодо спірної суми кредитної заборгованості почався з наступного місяця після закінчення строку дії картки, тобто з 01 травня 2015 року. Оскільки з позовом до суду банк звернувся 12 червня 2018 року (відповідно до експрес-накладної ТОВ «Нова Пошта»), і стороною відповідача заявлено клопотання про застосування позовної давності, районний суд правильно зазначив, з чим погоджується суд апеляційної інстанції, що позивачем пропущений трирічний строк позовної давності щодо вимоги про стягнення кредитної заборгованості. У зв'язку з тим, що строк позовної давності до основної вимоги сплинув, апеляційний суд вважає, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги про стягнення процентів.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що здійснення відповідачем у 2016 році кількох платежів для погашення простроченої кредитної заборгованості свідчить про факт переривання перебігу позовної давності, оскільки такі твердження ґрунтуються на невірному та довільному тлумаченні скаржником положень правових норм.

Так, Верховний Суд у своїй постанові від 30 травня 2018 року у справі № 161/20278/14-ц, предметом якої був спір за позовом банківської установи про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказав, що до дій, які свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення.

З виписки по рахунку основної карти НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_3 за період з 02 квітня 2008 року по 30 квітня 2018 року вбачається, що 13 березня, 14 березня, 15 березня та 08 квітня 2016 року було здійснено автоматичне погашення простроченої заборгованості з карти НОМЕР_4 відповідно на 25,74 грн, 12,87 грн, 6,44 грн та 504,79 грн (а.с. 70). В ході розгляду справи представник позивача вказував, що вказане списання було здійснено банком з іншої картки відповідача відповідно до п. 5.6 «Правил користування кредитною карткою», за яким боржник доручає списувати з будь-якого рахунку відкритого у банку, у тому числі, з картрахунку, грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення грошових зобов'язань. Разом з тим, відсутні належні докази на підтвердження того, що вказані правила були викладені і діяли у зазначеній позивачем редакції станом на час укладення кредитного договору - 2 квітня 2008 року.

Крім цього, колегія суддів вважає, що часткове погашення заборгованості позичальником не може вважатися підставою для переривання строку позовної давності, оскільки платежі у рахунок погашення кредитної заборгованості були здійснені шляхом автоматичного списання грошових коштів з іншої банківської картки, що не може свідчити про добровільне визнання позичальником свого боргу. Переривання перебігу позовної давності можливе лише добровільними діями позичальника, банк же не надав на підтвердження таких дій відповідача належних доказів (квитанцій, касових ордерів тощо), а доказування, у відповідності до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно є необґрунтованими доводи позову про необхідність стягнення на користь позивача заборгованості за пенею і комісією та штрафів (фіксовану частину та процентну складову), оскільки встановлено, що АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з пропуском річного строку позовної давності в наведеній частині вимог, а відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові, якщо суд не визнає поважними причини пропуску позовної давності. В ході розгляду справи районним судом представником відповідача заявлено клопотання про застосування позовної давності щодо всіх позовних вимог в цілому, тобто і до вимог про стягнення пені, комісії та штрафів. Таким чином, строк позовної давності для звернення позивача до суду із зазначеними вимогами пропущений, а отже районний суд правомірно відмовив у задоволенні позову в частині стягнення наведених вище сум.

Зважаючи на наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно визначив відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» стягнення кредитної заборгованості. Доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують і не дають підстави для скасування правильного по суті судового рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 29 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 11 січня 2019 року.

Головуючий: Судді: