КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 755/9540/18
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2561/2019
Головуючий у суді першої інстанції: Катющенко В.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

5 лютого 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Семенюк Т.А.

Суддів - Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

при секретарі - Осінчук Н.В.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_4, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», ОСОБА_5, орган виконавчої служби бездіяльність якого оскаржується: Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві на бездіяльність державного виконавця, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року скаржник звернувся до суду із скаргою на бездіяльність державного виконавця, посилаючись в обґрунтування скарги на те, що 12 червня 2013 року Дніпровським районним судом міста Києва прийнято заочне рішення у справі за позовом ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, яким стягнуто з останнього заборгованість за кредитними договорами № МL-003/384/2005 від 1 грудня 2005 року № МL-003/110/2007 від 22 травня 2007 року № МL-003/432/2005 від 22 грудня 2005 року, № МL-003/130/2007 від 15 червня 2007 року в загальному розмірі 5 623 827 грн.

На виконання рішення суду 24 листопада 2014 року Дніпровським районним судом міста Києва видано виконавчий лист № 2604/26266/12 про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитними договорами на загальну суму 5 623 827 грн.

Зазначив, що після прийняття рішення Дніпровським районним судом міста Києва і до моменту видачі виконавчого листа він частково погасив заборгованість, яка була встановлена рішенням суду, перед ПАТ «ОТП Банк». 12 грудня 2013 року між ПАТ «ОТП Банк» та ним укладено Додатковий договір № 3 до Кредитного договору № ML-003/110/2007 від 22 травня 2007 року, внаслідок якого заборгованість скаржника перед Банком зменшилася до 3 196 541,98 грн.

Ухвалою від Дніпровського районного суду міста Києва від 22 січня 2016 року визнано виконавчий лист № 2604/26266/12 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованості за кредитними договорами та штрафних санкцій всього на 5 623 827 грн., таким, що не підлягає виконанню частково, в частині стягнення заборгованості за кредитним договором № ML-003/110/2007 від 22 травня 2007 року у сумі 2 427 285 грн. 02 коп.

У зв'язку зі зміною стягувача, Дніпровським районним судом міста Києва винесено ухвалу від 25 травня 2017 року у справі 2604/26266/12 про задоволення заяви про заміну сторони виконавчого провадження №46103651.

28 серпня 2017 року Дніпровським районним судом міста Києва винесено ухвалу у справі 2604/26266/12, якою визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист про стягнення заборгованості з ОСОБА_4 на користь ПАТ «ОТП Банк» на загальну суму 5 623 827,00 грн. Фактично виконавчий лист виданий Дніпровським районним судом міста Києва від 24 листопада 2014 року № 2604/26266/12 про стягнення з нього заборгованості за кредитними договорами на загальну суму 5 623 827 грн., ухвалами Дніпровського районного суду міста Києва від 22 січня 2016 року та 28 серпня 2017 року визнаний таким що не підлягає виконанню повністю.

Виконавче провадження по виконавчому листу про стягнення заборгованості на загальну суму 5 623 827,00 грн. (3 196 541,98 грн. після визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню частково) відкрите головним державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у місті Києві МурихінимС.В., в рамках якого на все його нерухоме майно накладено арешт, на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 22 січня 2015 року, про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відповідний запис: номер запису про обтяження: 8462982 (спеціальний розділ); рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 18790060 від 22.01.2015 15:00:24. 20.05.2015 р. виконавчий лист повернено стягувачу без виконання.

Також зазначив, що арешт з майна знято не було, оскільки повернення виконавчого документа стягувачу без виконання не є підставою для закінчення виконавчого провадження та зняття арешту, згідно ст.ст. 47, 49, 50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, який діяв на час повернення виконавчого листа. Відповідно виконавче провадження № 46103651 не закінчено і до сьогодні, а арешт накладений на його майно не знятий.

В подальшому стягувач знову подав виконавчий документ на примусове виконання до відділу ДВС, а державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у місті Києві Григорян О.Г. відкрито виконавче провадження № 48420855. 20 серпня 2015 року в рамках виконавчого провадження № 48420855, державним виконавцем Григорян О.Г. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

На підставі вказаної постанови, на все нерухоме майно накладено арешт, навіть двічі, про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відповідні записи: номер запису про обтяження: 11296346 (спеціальний розділ), рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 24681914 від 23 вересня 2015 року 14:22:07, номер запису про обтяження: 10934126 (спеціальний розділ), рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 23935543 від 26 серпня 2015 року о 17:42:28.

30 червня 2016 року виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі його заяви про повернення виконавчого документу без виконання. Арешт з майна, який накладено повторно, в рамках цього виконавчого провадження, також знято не було, оскільки повернення виконавчого документа стягувачу без виконання на підставі його заяви не є підставою для закінчення виконавчого провадження та зняття арешту, згідно ст.ст. 47,49, 50 Закону України «Про виконавче провадження», який діяв на час повернення виконавчого листа.

Відповідно виконавче провадження № 48420855 не закінчено і до сьогодні, а арешт накладений на його майно не знятий.

В рамках виконавчого провадження № 48420855 державним виконавцем винесено постанову від 30 червня 2016 року про стягнення виконавчого збору та виділено її в окреме виконавче провадження.

Зазнає, що виконавчі провадження № 46103651 та № 48420855 повинні бути закінчені, а арешти, накладені на його майно в рамках цих виконавчих проваджень, повинні бути зняті. Оскільки виконавча служба не знімала арешт з його майна, його Представник 29 травня 2018 року подав до ВПВР УДВС ГТУЮ у місті Києві заяву про закінчення виконавчого провадження та зняття арештів з майна ОСОБА_4, проте, 15 червня 2018 року отримана відповідь про неможливість зняття арешту, оскільки виконавче провадження закінчено згідно п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

У зв'язку із викладеним просив суд визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у місті Києві Шабанова В.В., зобов'язати державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у місті Києві Шабанова В.В. закінчити виконавчі провадження № 48420855 та № 46103651 за виконавчим листом від 24 листопада 2014 року, виданим Дніпровським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитними договорами на загальну суму 5 623 827 грн.; зобов'язати державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у місті Києві у місті Києві Шабанова В.В. зняти арешти, накладені на майно (кошти) боржника, відомості про боржника виключити з Єдиного реєстру боржників, скасувати інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2018 року в задоволенні скарги відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду, представник ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою скаргу задовольнити, вважаючи, що судом порушено норми процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Як вбачається з матеріалів справи, 24 листопада 2014 року Дніпровським районним судом міста Києва, за результатами розгляду цивільної справи за позовом ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором видано виконавчий лист № 2604/26266/12 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованості за кредитним договором № ML-003/384/2005 у сумі 687 930 грн. та 50 800 грн. 31 коп. штрафних санкцій, заборгованості за кредитним договором № ML-003/110/2007 у сумі 2 032 404 грн. 17 коп. та 110 428 грн. 95 коп. штрафних санкцій, заборгованості в за кредитним договором № ML-003/432/2005 у сумі 588 566 грн. 08 коп., заборгованості за кредитним договором № ML-003/130/2007 у сумі 2 139 881 грн. та 10 597 грн. 49 коп. штрафних санкцій, судовий збір в сумі 3219 грн., а всього 5 623 827 грн.

22 січня 2015 року ВПВР УДВС ГТУЮ у місті Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа № 2604/26266/12, виданого 24 листопада 2014 року Дніпровським районним судом міста Києва (ВП № 46103651).

В межах вказаного ВП № 46103651 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, за якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_9 у межах суми звернення стягнення 5 623 827,00 грн. та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику в межах суми боргу.

20 травня 2015 року державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у місті Києві, в межах ВП № 46103651 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, за якою виконавчий лист № 2604/26266/12, виданий 24 листопада 2014 року Дніпровським районним судом міста Києва повернуто стягувачу, оскільки при проведенні виконавчих дій державним виконавцем встановлено, що у боржника відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу.

В подальшому, 15 червня 2015 року стягувач ПАТ «ОТП Банк» повторно звернувся до підрозділу ВПВР УДВС ГТУЮ у місті Києві із заявою про відкриття виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа № 2604/26266/12, виданого 24 листопада 2014 року Дніпровським районним судом м. Києва.

20 серпня 2015 року державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у місті Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа № 2604/26266/12, виданого 24 листопада 2014 року Дніпровським районним судом міста Києва (ВП № 48420855).

20 серпня 2015 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відповідно до якої накладено арешт на все майно ОСОБА_4 у межах суми звернення стягнення 5 623 827 гривень.

23 вересня 2015 року державним виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника, а саме оголошено в розшук майно боржника - транспортний засіб ВАЗ 21013, 1982 року випуску, д.н.з. 91921КВ.

ОСОБА_4 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва із заявою про визнання виконавчого листа № 2604/26266/12 таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 25 листопада 2015 року, зупинено стягнення за виконавчим листом № 2604/26266/12 виданим Дніпровським районним судом міста Києва 24 листопада 2014 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором № ML-003/384/2005 у сумі 687 930 грн. та 50 800 грн. 31 коп. штрафних санкцій, заборгованість за кредитним договором № ML-003/110/2007 у сумі 2 032 404 грн. 17 коп. та 110 428 грн. 95 коп. штрафних санкцій, заборгованість за кредитним договором № ML-003/432/2005 у сумі 588 566 грн. 08 коп., заборгованість за кредитним договором № ML-003/130/2007 у сумі 2 139 881 грн. та 10 597 грн. 49 коп. штрафних санкцій, судовий збір в сумі 3219 грн., а всього 5 623 827 грн. до набрання ухвали суду, у справі за заявою ОСОБА_4 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню частково, законної сили.

27 січня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про зупинення виконавчого провадження № 48420855 до набрання ухвали суду законної сили.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 22 січня 2016 року визнано виконавчий лист № 2604/26266/12, виданий Дніпровським районним судом міста Києва 24 листопада 2014 року таким, що не підлягає виконанню частково, в частині стягнення заборгованості за кредитним договором № ML-003/110/2007 у сумі 2427285 грн. 02 коп.

28 квітня 2016 року представник ПАТ «ОТП Банк» звернувся до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві із заявою про повернення виконавчого листа № 2604/26266/12 стягувачу.

30 червня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про поновлення виконавчого провадження № 48420855, а також постанову про стягнення з боржника виконавчого збору.

30 червня 2016 року державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у місті Києві винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, відповідно до якої виконавчий лист № 2604/26266/12, виданий 24 листопада 2014 року Дніпровським районним судом міста Києва повернуто стягувачу.

29 травня 2018 року представник скаржника звернувся до ВПВР УДВС ГТУЮ у місті Києві із заявою про закінчення виконавчого провадження, в якому просив закінчити виконавчі провадження № 48420855 та № 46103651 та зняти арешти, накладені на майно (кошти) боржника, відомості про боржника виключити з Єдиного реєстру боржників, скасувати інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваних постанов), державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону: за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Статтею 32 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваних постанов) передбачено, що заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

За п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваних постанов), виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: є письмова заява стягувача; у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Частинами 1, 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваних постанов) визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавець діяв в межах наданих чинним на той момент законом України «Про виконавче провадження» повноважень.

Відповідно до положень ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Відтак винесення постанови про арешт майна боржника є обов`язком державного виконавця.

Мотивуючи свій висновок щодо наявності підстав для скасування оскаржуваних постанов, скаржник посилається на те, що винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу.

Разом з тим, відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», вказана обставина не є підставою для скасування постанови про арешт майна боржника.

Відповідно до ч. 2 ст. 387 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Статтею 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено вичерпний перелік підстав, з яких виконавче провадження може бути закрито.

У скарзі ОСОБА_4 просить суд зобов'язати державного виконавця закінчити виконавче провадження,оскільки виконавчий документ повернуто стягувачєві, проте повернення виконавчого документа також не є підставою для закінчення виконавчого провадження.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, не виконаним також є виконавчий документ про стягнення з ОСОБА_4 виконавчого збору.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення скарги на дії державного виконавця.

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду першої інстанції не спростовують і не впливають на їх правильність.

Оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права, висновки суду обґрунтовані, колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384,ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлений 7 лютого 2019 року.

Головуючий

Судді