Провадження № 2-о/752/411/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

03.12.2019 року Голосіївський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - Колдіної О.О.

з частю секретаря - Воробйова І.О.

заявниці - ОСОБА_1 ,

заінтересованої особи ОСОБА_2 ,

представника заінтересованої особи Прилепи Р.А.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,

в с т а н о в и в:

заявник звернулась до суду з заявою про встановлення обмежувального припису строком на шість місяці відносно ОСОБА_2 , шляхом заборони перебувати в місці спільного проживання (перебування) за адресою: АДРЕСА_2 , усунення перешкод у користуванні її особистим майном в зазначеній квартирі, заборони спілкуватися особисто і через третіх осіб, переслідувати і наближатись ближче, ніж на 100 метрів.

Заява обгрунтована тим, що заявниця є власницею житла за адресою: АДРЕСА_2 .

26.04.2019 р. вона звернулась в органи поліції щодо неправомірних дій відносно неї збоку ОСОБА_2

26.05.2019 р. вона з дільничним інспектором Голосіївського УП ГУ НП у м.Києві ОСОБА_4 та групою працівників поліції, які були викликані, мали намір зайти до кв. АДРЕСА_2 з метою виконання термінового забороняючого припису, що винесений дільничним, однак ОСОБА_2 почав погрожувати як працівникам поліції, так і заявниці і вчинив акт самопідпалу з метою перешкодити виконанню припису.

В подальшому ОСОБА_2 був госпіталізований.

Оскільки ОСОБА_2 страждає на психічні розгляди, є небезпечним, заявниця просить встановити відносно нього обмежувальний припис з метою забезпечення її проживання в квартирі, що належить їй на праві власності.

В судовому засіданні заявниця підтримала подану заяву, просила її задовольнити, посилаючись на те, що вона є власницею кв. АДРЕСА_2 та іншого житла в м.Києві не має. ОСОБА_2 є її колишнім чоловіком та вчиняє проти неї насильство, перешкоджає користуватись житлом, що належить їй на праві власності, в зв`язку з чим вона вимушена була проживати в соціальному центрі для жінок, які зазнали домашнього насильства. 26.05.2019 р. вона прийшла до квартири з працівниками поліції для виконання термінового припису, винесеного дільничним інспектором, однак ОСОБА_2 вчинив акт самогубства. Оскільки за станом свого психічного здоров`я ОСОБА_2 є небезпечним для неї та оточуючих, заявниця просить задовольнити заяву та встановити відносно ОСОБА_2 обмежувальний припис.

ОСОБА_2 та його представник в ході судового розгляду заперечували проти задоволення заяви, оскільки ОСОБА_3 не довела відповідними доказами наявність підстав для встановлення обмежувального припису. Крім того, ОСОБА_2 зазначив, що між ним та ОСОБА_3 , яка є його колишньою дружиною, існує тривалий конфлікт щодо права користування майном, яке набуто ними за час шлюбу. Заявниця має дві квартири на території АР Крим, які залишені їй в порядку поділу майна подружжя, а будинок на території АР Крим, що належав йому після поділу, був проданий за умови придбання йому квартири для проживання в Києві. Однак, ОСОБА_3 не виконала зазначених домовленостей, квартиру придбала, оформивши за собою право власності і перешкоджає користуватись йому спірною квартирою, намагаючись виселити його на вулицю з метою подальшого відчуження квартири.

Крім того, ОСОБА_2 та його представник повідомили, що Голосіївським районним судом м.Києва вже розглядаються справи з приводу права користування квартирою, а звернення заявниці до суду є черговою спробою позбавити ОСОБА_2 житла.

Вислухавши заявницю, заінтересовану особу та його представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, зареєстрованому Залізничним відділом реєстрації актів цивільного стану Сімферополського міського управління юстиції АР Крим, який був розірваний на підставі рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 30.05.2019 р..

З 2014 р. після тимчасової окупації АР Крим, ОСОБА_2 проживає в АДРЕСА_2 , яка відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 16.01.2015 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалко Р.О., належить на праві власності ОСОБА_3

ОСОБА_3 періодично проживає на території АР Крим, де їй на праві власності належить кв. АДРЕСА_4 та квартира АДРЕСА_5 .

Зазначені обставини не заперечувались сторонами.

В ході судового розгляду встановлено, що з грудня 2018 року між сторонами виник конфлікт з приводу права користування ОСОБА_2 кв. АДРЕСА_2 .

ОСОБА_2 06.02.2019 р. звернувся до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу удаваним в частині покупця, визнання його покупцем квартири та визнання права власності.

Крім того, в провадженні Голосіївського районного суду м.Києва перебуває справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою, виселення та вселення, який поданий до суду 25.03.2019 р.

Звертаючись до суду, ОСОБА_3 посилається на вчинення відносно неї з боку ОСОБА_2 насильства, зазначаючи що за своїм психічним станом здоров`я останній є небезпечним для неї і оточуючих.

Однак, надані заявницею епікрізи з історії хвороби ОСОБА_2 , виданий ТМО «Психіатрія» за результатами лікування не підтверджують зазначених обставин щодо небезпечності ОСОБА_2 для оточуючих та необхідності його ізоляції.

Заявниця як на підтвердження своїх доводів посилається на події, що мали місце 26.05.2019 р.

Судом встановлено, що 26.05.2019 р. дільничним інспектором Новицьким В.Г. був винесений терміновий забороняючий припис стосовно ОСОБА_2 в зв`язку з вчиненням економічного насильства відносно ОСОБА_3 та позбавлення її житла, як зазначено безпосередньо в приписі.

ОСОБА_3 разом з працівниками поліції 26.05.2019 р. з`явились до кв. АДРЕСА_2 з метою виконання припису та виселення ОСОБА_2 .

Про вчинення таких дій ОСОБА_2 було відомо, про що він розмістив оголошення в соціальній мережі про висловлювання погроз з боку працівників поліції щодо його виселення з квартири.

26.05.2019 р. ОСОБА_2 перешкоджав вільному доступу працівників поліції до кв. АДРЕСА_2 , що стало підставою для примусового входження, за наслідками якого ОСОБА_2 висловив погрози щодо вчинення акту самогубства, які реалізував здійснивши самопідпал, після чого був госпіталізований.

Крім того, як встановлено судом, ОСОБА_3 19.03.2019 р. вже зверталась до Голосіївського районного суду м.Києва з заявою про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_2 в зв`язку з вчиненням відносно неї психологічного та фізичного насильства.

Відповідно до рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 25.04.2019 р. у задоволенні заяви було відмовлено в зв`язку з відсутністю доказів на підтвердження зазначених обставин.

Згідно ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров 'ю особи:

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється у т.ч. на колишнє подружжя.

В силу положень ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: обмежувальний припис стосовно кривдника.

Згідно ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (передування) з

постраждалою особою;

2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об 'єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;

3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;

4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання

(перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;

5)заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

6)заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв 'язку особисто і через третіх осіб.

Обмежувальний припис видасться на строк від одного до шести місяців.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків.

Звертаючись до суду заявниця не обґрунтувала, яка форма насильства була застосована до неї з боку ОСОБА_2 та яких негативних наслідків вона зазнала особисто за результатами події, що мали місце 26.05.2019 р.

Обставинам вчинення фізичного насильства, на які посилалась заявник в ході судового розгляду, а саме завдання їй з боку ОСОБА_2 фізичних травм у вигляді перелому руки, вже надавалась оцінка при розгляді Голосіївським районним судом м.Києва заяви ОСОБА_3 , яка була подана 19.03.2019 р., і за результатами якої заявниці відмовлено у встановлені обмежувального припису відносно ОСОБА_2

Обставини щодо наявності небезпеки подальшого застосування фізичного насильства відносно ОСОБА_3 в зв`язку з наявними захворюваннями у ОСОБА_2 не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи та не доведені будь-якими доказами в порядку, передбаченому ст.81 ЦПК України.

Безпосередньо акт самогубства, який мав місце 26.05.2019 р. під час виконання працівниками поліції термінового забороняючого припису, не був спрямований на вчинення насильства відносно ОСОБА_3 .

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінюючи всі досліджені в ході судового розгляду докази, суд приходить до висновку про недоведеність заявницею фактів вчинення відносно неї фізичного, психологічного або економічного насильства з боку ОСОБА_2 та відсутність на час розгляду справи ризиків застосування такого насильства в майбутньому, а сам факт звернення ОСОБА_3 до суду з даного заявою підтверджує лише наявність тривалого конфлікту між сторонами щодо права користування квартирою АДРЕСА_2 , що була придбана за час перебування у шлюбі, що також підтверджується наявністю спорів в провадженні Голосіївського районного суду м.Києва з даного приводу.

З огляду на викладене суд не вбачає підстав, визначених законом, для встановлення обмежувального припису відносно ОСОБА_2 .

Керуючись ст.ст. 350-1 - 350-8 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні заяви ОСОБА_3 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя