У Х В А Л А

Іменем України

21 грудня 2019 року суддя Деснянського районного суду м. Києва Панченко О.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з грудня 2019 року і до повноліття дитини.

Частиною 2 ст. 42 ЦПК України встановлено, що при розгляді вимог у наказному провадженні учасниками справи є заявник та боржник.

Проте, ОСОБА_1 учасниками справи вказує: позивач та відповідач, що не відповідає вимогам ч. 2 ст. 42 ЦПК України. Крім того, звертається до суду з позовною заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів, тоді як законом передбачено, що особа при зверненні до суду з вимогами про видачу судового наказу про стягнення аліментів іменує своє звернення саме як заява.

Відповідно до ч. 2 ст. 160 ЦПК України, із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Частиною 5 ст. 183 СК України передбачено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Пунктом 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України встановлено, що до заяви про видачу судового наказу додаються документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Як вбачається з заяви про видачу судового наказу про стягнення аліментів та доданих до неї документів, ОСОБА_1 , в тексті своєї заяви, зазначає, що спільна дитина сторін проживає разом з нею та перебуває на її утриманні, проте до матеріалів поданої заяви не долучає доказу того, що дитина проживає разом з нею.

Крім того, ОСОБА_1 до своєї заяви не додано копію заяви про видачу судового наказу з додатками для боржника по справі.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України визначено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушенням вимог статті 163 цього Кодексу.

Оскільки заява про видачу судового наказу подана з порушенням вимог ст. 163 ЦПК України, суд вважає за необхідне відмовити у видачі судового наказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 165, ч. 1 ст. 166, 258, 260, 261 ЦПК України -

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 .

Роз`яснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу, з підстав зазначених в даній ухвалі суду, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому ЦПК України, після усунення її недоліків.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.М. Панченко