Справа № 333/5816/18
Провадження №2/333/394/19
07 лютого 2019 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд міста Запоріжжя у складі:
судді Круглікової А.В.,
за участю секретаря судового засідання Іщенко А.О.,
представника позивача ОСОБА_1,
свідків ОСОБА_2,
розглянувши відкритому судовому засіданні цивільну справу
про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
ОСОБА_4 звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі ордеру на житлове приміщення від 26.12.1995 року № 2903 ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 були вселені в квартиру за адресою: АДРЕСА_1. При цьому, сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвали 22.03.2001 року. В період з 2001 року по 2005 року ОСОБА_5 періодично зявлявся в квартирі без мети проживання. З 2007 року відповідач в квартирі не проживає, особисті речі не зберігає. Наявність реєстрації ОСОБА_5 перешкоджає позивачу вільно користуватись житловим приміщенням. З цих підстав, позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх прав.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просив суд їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_5 до зали судового засідання не зявився, на останню відому адресу проживання відповідача судом було направлено судові повістки. Однак, на адресу суду повернулися конверти з причини та «за закінченням терміну зберігання», з невідомих суду причин відповідач не зявилась за їх отриманням. Крім того, судом на офіційному веб-сайті опубліковано оголошення про виклик відповідача в судові засідання. У звязку з вищезазначеним, на підставі ч.10 ст. 130 ЦПК України, суд вважає, що відповідач належним чином повідомлена про час, дату та місце слухання справи.
На підставі викладеного, керуючись ч. 4 ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у ній доказів та відповідно до ст. 280 ЦПК України, за згодою позивача, ухвалити заочне рішення.
Допитана в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_2 пояснила, що є сусідкою ОСОБА_4 та повідомила, що ОСОБА_5 не проживає за місцем реєстрації з 2007 року.
Свідок ОСОБА_3 повідомила, що є сусідкою позивача у справі та зазначила, що ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1, не проживає приблизно з 2007 року. Заслухавши пояснення представника позивача та свідків, розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.
Статтею 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з ст. 51 ЖК Української РСР, жилі приміщення в будинках житлового фонду місцевих Рад народних депутатів надаються громадянам виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті з депутатів Рад, представників громадських організацій, трудових колективів. Відповідно до ст. 58 ЖК Української РСР, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Статтею 64 ЖК Української РСР визначено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору ( ч. 1). До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство (ч. 2). Судом встановлено, що 26.12.1995 року виконавчим комітетом ради народних депутатів м. Запоріжжя на підставі рішення Жовтневої райадміністрації від 21.12.1995 року №501-р, ОСОБА_5 з сімєю на 4 осіб видано ордер № 2903 на житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10). Вбачається, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбу з 30.11.1995 року по 22.03.2001 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 30.11.1995 року серії І-ЖС №280817, актовий запис №803 (а.с. 11), та свідоцтвом про розірвання шлюбу від 22.03.2001 року серії І-ЖС №118093, актовий запис №133 (а.с. 12). 31.01.2004 року між ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-ЖС №110590, актовий запис №35 (а.с. 13). Як вбачається з відповіді на запит Департаменту реєстраційних послуг ЗМР від 02.11.2018 року № 01-17/04/6776, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 з 15.08.1996 року по теперішній час (а.с. 17). Частиною 4 ст. 9 ЖК Української РСР встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Нормами ст. 72 ЖК Української РСР передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» передбачено, що у справах про визнання наймача або члена його сімї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно зясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відряджені, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сімї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. В судовому засіданні судом встановлено, що відповідач у справі з 2007 року не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4. Факт не проживання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, за зазначеною адресою підтверджується показаннями свідків ОСОБА_2М та ОСОБА_3, що були надані в ході розгляду цієї справи та актом про не проживання від 20.07.2017 р. Доказів протилежного матеріали справи №333/5816/18 не містять та відповідачем не надано. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про визнання ОСОБА_5 таким, що втратив право користування житловим приміщенням є обґрунтованими, підтвердженими зібраними у справі доказами, а тому задовольняються судом. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір в розмірі 704,80 грн. судом покладається на відповідача. Керуючись ст.ст. 130, 141, 223, 268, 280-282 ЦПК України, суд
Повне рішення складено 11.02.2019 року.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя А.В.Круглікова