Ухвала

20 березня 2019 року

м. Київ

справа № 755/16198/15-ц

провадження № 61-13466св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Сімоненко В. М., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 05 квітня 2016 року в складі судді Катющенко В. П. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 16 листопада 2016 року в складі колегії суддів: Прокопчук Н. О., Саліхова В. В.,Семенюк Т. А.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 20 жовтня 2005 року між сторонами укладено кредитний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кошти у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 3 500 грн зі сплатою 36 % річних за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Оскільки відповідач належним чином не виконав свої кредитні зобов'язання, у нього виникла заборгованість перед банком, яка на 30 червня 2015 року становить 20 782,98 грн, у тому числі: 2 903,82 грн заборгованості за тілом кредиту, 16 413,30 грн заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом, 500 грн штрафу (фіксована частина); 965,86 грн штрафу (процента складова).

На підставі викладеного ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором станом на 30 червня 2015 року у розмірі 20 782,98 грн.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 05 квітня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не довів належними та допустимими доказами заявлені вимоги, зокрема наявність кредитної заборгованості відповідача. Банк не подав до суду доказів оформлення та укладення між сторонами і, відповідно, отримання позичальником пам'ятки клієнта, умов та правил надання банківських послуг і тарифів, що у сукупності із заявою свідчило б про укладений між сторонами договір про надання банківських послуг.

Також місцевий суд дійшов висновку, що, виходячи з результату правового аналізу вказаних норм, умови надання споживчого кредиту фізичним особам не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 16 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, а також зазначив, що перебіг строку позовної давності почався у грудні 2006 року, а з цим позовом до суду банк звернувся у серпні 2015 року, отже, поза межами строку, визначеного статтею 257 ЦК України.

Апеляційний суд не взяв до уваги доводи ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо відсутності підстав для застосування позовної давності.

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що факт укладення між сторонами кредитного договору та видачі відповідачу кредитних коштів підтверджено заявою ОСОБА_1 про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», розрахунком заборгованості, випискою з рахунка. Між сторонами було укладено правочин, що за своєю природою є договором приєднання (статті 634 ЦПК України). Вказаний договір складається із заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, пам'ятки клієнта і тарифів. Умови та правила надання банківських послуг, з якими відповідача було ознайомлено, додано до позовної заяви. Факт отримання відповідачем кредитної картки «Універсальна» підтверджується підписанням відповідачем заяви позичальника, а користування нею підтверджується випискою з рахунка. У виписці з рахунка (по картці) містяться відомості як про зняття коштів, так і про погашення кредиту, що свідчить про переривання строку позовної давності, тому немає підстав для застосування строку позовної давності. Крім того, ОСОБА_1 не подав до суду заяви про застосування строку позовної давності.

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надійшов.

Відповідно до підпункту 7 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати (об'єднаної палати), передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія або палата (об'єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України.

Встановлено, що відповідно до анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», яка підписана ОСОБА_1 20 жовтня 2005 року, між сторонами укладено договір про надання банківських послуг, бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою позичальник визначив у розмірі 3 500 грн.

Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості станом на 30 червня 2015 року заборгованість ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» становить 20 782,98 грн, у тому числі: 2 903,82 грн заборгованості за тілом кредиту, 16 413,30 грн заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом, 500 грн штрафу (фіксована частина); 965,86 грн штрафу (процента складова).

Ухвалою Верховного Суду від 27 лютого 2019 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 342/180/17-ц за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки колегія суддів вирішила відступити від висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі № 6-144цс14, оскільки колегія суддів Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що у разі, якщо Умови та Правила надання банком кредиту, зокрема й умова про збільшення строку позовної давності, не містять підпису позичальника та при цьому банк не надає судам належних доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови та Правила містили ту чи іншу спірну умову, зокрема і щодо збільшеного строку позовної давності, у момент підписання заяви позичальника, або в подальшому не змінювались, то такі Умови та Правила надання банком кредиту не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору банку з цим позичальникам.

У пункті 10 частини першої статті 252 ЦПК України встановлено, що у разі перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі. Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу, - до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі № 755/16198/15-ц до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 342/180/17-ц.

Керуючись статтями 252, 253, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором зупинити до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 342/180/17-ц.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

В. В.Пророк

В. М.Сімоненко

І. М.Фаловська