Постанова

Іменем України

20 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 761/7259/16-ц

провадження № 61-15255св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -Ступак О. В.,
суддів:Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,Погрібного С. О., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Експобанк»,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» на рішення Апеляційного суду міста Києва від 16 березня 2017 року у складі колегії суддів: Кирилюк Г. М., Рейнарт І. М., Музичко С. Г.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» (далі - ПАТ «КБ «Експобанк»), третя особа - ОСОБА_2 , про визнання поруки припиненою.

Позов обґрунтовано тим, що 04 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Експобанк» (далі - ВАТ «КБ «Експобанк»), правонаступником якого є ПАТ «КБ «Експобанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 55А, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 21 266,00 доларів США зі сплатою 13,5 % річних.

Одночасно з кредитним договором, з метою забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов`язань, 04 квітня 2008 року ВАТ «КБ «Експобанк» уклало з ОСОБА_1 договір поруки.

Відповідно до пункту 1.2 вказаного договору поручитель відповідає перед кредитором як солідарний боржник у повному обсязі, як і позичальник, зокрема, за повернення кредиту у сумі 21 266,00 доларів США у встановлений договором кредиту термін (строк), сплату процентів за користування кредитом у розмірі, визначеному договором кредиту, неустойки у випадках та розмірі, що передбачені договором кредиту.

10 квітня 2009 року між ВАТ «КБ «Експобанк» та ОСОБА_2 було укладено угоду № 1 до договору кредиту від 04 квітня 2008 року № 55А, відповідно до умов якої між сторонами досягнуто домовленості, що позичальник повертає банку кредит у строки/терміни, що визначені графіком (додаток 2 до цього договору), але не пізніше 03 квітня 2015 року.

За додатковою угодою № 1 до договору кредиту відбулося збільшення сукупної вартості кредиту з 35 067,97 доларів США до 35 793,47 доларів США (різниця становить 725,5 доларів США). Оскільки додаткових угод до договору поруки у зв`язку зі збільшенням відносин між позичальником та кредитором, що призвело до збільшення обсягу відповідальності позичальника та поручителя, не укладалося, своєї згоди на збільшення відповідальності поручителя вона не надавала, вказана обставина призвела до припинення поруки на підставі частини першої статті 559 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Відповідно до первинного графіку прогнозних погашень по кредиту загальна суму за ануїтетними платежем складала 32 984,28 доларів США. Відповідно до нового графіку загальна сума за ануїтетними платежами складає 33 628,6 доларів США, з урахуванням платежів, здійснених до укладання додаткової угоди. Згоди на збільшення зобов`язання на 644,32 доларів США вона, як поручитель, не надавала.

Крім цього, з розрахунку заборгованості вбачається, що за шість місяців до звернення банку з позовом до поручителя позичальник не здійснив жодного платежу. Останній платіж відбувся у лютому 2012 року. У разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Оскільки банком пред`явлена вимога до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання, в силу положень частини четвертої статті 559 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) порука припинилась в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів (чергових платежів) поза межами цього строку.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 01 грудня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що за період з 05 грудня 2008 року по 05 жовтня 2009 року умови кредитного договору в частині повернення кредитних коштів не виконувались належним чином, а тому підстави вважати, що обсяг відповідальності поручителя збільшився неможливо.

Також, суд дійшов висновку про те, що банк звернувся з вимогою до поручителя в межах шестимісячного строку з моменту настання строку виконання основного зобов`язання, тому відсутні передбачені законом підстави для припинення поруки.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 16 березня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 задоволено. Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 01 грудня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову. Визнано поруку за договором поруки від 04 квітня 2008 року, укладеним між ВАТ «КБ «Експобанк» та ОСОБА_1 , припиненою. Стягнуто з ПАТ «КБ «Експобанк» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 1 157,53 грн.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд виходив із того, що оскільки поручитель не повідомлялась та не давала згоди на збільшення обсягу її відповідальності у зв`язку з укладенням між позичальником та банком додаткової угоди від 10 квітня 2009 року № 1 до договору кредиту від 04 квітня 2008 року № 55А, договором поруки не передбачено збільшення відповідальності поручителя без додаткового її повідомлення, тому відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припинилась.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи

У квітні 2017 року ПАТ «КБ «Експобанк» звернулося до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на рішення Апеляційного суду міста Києва від 16 березня 2017 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суд апеляційної інстанції при скасуванні рішення суду першої інстанції та при визнанні поруки припиненою в рішенні не зазначив жодної правової підстави та жодного доказу, на підставі, яких визнав договір поруки припиненим; висновки апеляційного суду щодо необхідності повідомлення поручителя про збільшення його відповідальності за договором кредиту є безпідставними, оскільки вони не узгоджуються зі змістом договору поруки, а саме його пунктом 4.3; апеляційний суд не надав належної оцінки додатковим угодам до кредитного договору і тому факту, що розмір відповідальності поручителя не збільшився.

У липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 на касаційну скаргу ПАТ «КБ «Експобанк», у яких заявник просить оскаржуване рішення Апеляційного суду міста Києва від 16 березня 2017 року залишити без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

У листопаді 2018 року до Верховного Суду засобами поштового зв`язку надійшло клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про приєднання до матеріалів справи доказів, отриманих після відкриття провадження.

Відповідно до частини першої статті 400 Цивільного процесуального кодексу України в редакції від 03 жовтня 2017 року (далі - ЦПК України) під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

З огляду на зазначені положення частини першої статті 400 ЦПК України, клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про приєднання до матеріалів справи доказів задоволенню не підлягає.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 травня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ПАТ «КБ «Експобанк» на рішення Апеляційного суду міста Києва від 16 березня 2017 року, витребувано матеріали справи з Шевченківського районного суду міста Києва та надано строк для подачі заперечень на касаційну скаргу.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон від 03 жовтня 2017 року), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 03 жовтня 2017 року, касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначену цивільну справу передано Верховному Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 11 листопада 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду та її нормативно-правове обґрунтування

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частинидругої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ПАТ «КБ «Експобанк» підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

Відповідно до статей 212-213 Цивільного процесуального кодексу України в редакції до 03 жовтня 2017 року (далі - ЦПК України 2004 року) суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 04 квітня 2008 року між ВАТ «КБ «Експобанк» (правонаступником якого є ПАТ «Експобанк») та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 55А, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 21 266,00 доларів США зі сплатою 13,5% річних.

Відповідно до пункту 1.3 вказаного договору, позичальник повертає банку кредит у строки/терміни, що визначені графіком (додаток № 1 до цього договору), але не пізніше 03 квітня 2015 року.

Згідно з додатком № 1 до вказаного договору, сукупний розмір ануїтетних платежів, що підлягали сплаті з 05 травня 2008 року по 03 квітня 2015 року становив 35 067,97 доларів США.

Одночасно с кредитним договором, з метою забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов`язань, 04 квітня 2008 року ВАТ «КБ «Експобанк» уклало з ОСОБА_1 договір поруки.

Відповідно до пункту 1.2 вказаного договору поручитель відповідає перед кредитором як солідарний боржник у повному обсязі, як і позичальник, зокрема, за повернення кредиту у сумі 21 266,00 доларів США у встановлений договором кредиту термін (строк), сплату процентів за користування кредитом у розмірі, визначеному договором кредиту, неустойки у випадках та розмірі, що передбачені договором кредиту.

Згідно з пунктом 1.4 вказаного договору порука поручителя з цим договором припиняється лише у разі належного виконання договору кредиту (основного зобов`язання).

Також, у пункті 4.3 вказаного договору зазначено про те, що порука не припиняється у разі переведення боргу позичальника на іншу особу або в разі зміни договору кредиту (в тому числі зміну розміру кредиту).

10 квітня 2009 року між ВАТ «КБ «Експобанк» та ОСОБА_2 було укладено угоду № 1 до договору кредиту від 04 квітня 2008 року № 55А, відповідно до умов якої між сторонами досягнуто домовленості, що позичальник повертає банку кредит у строки/терміни, що визначені графіком (додаток 2 до цього договору), але не пізніше 03 квітня 2015 року.

Додатком № 2 до договору кредиту визначено графік прогнозних погашень по кредиту (ануїтетна схема погашень), починаючи з 05 травня 2009 року.

23 жовтня 2009 року між ВАТ КБ «Екпобанк» та ОСОБА_2 підписана угода № 02 до договору кредиту від 04 квітня 2008 року № 55А за умовами якої сторони домовились, що за період прострочки по сплаті кредиту, процентів та комісії з 05 жовтня 2009 року по 03 листопада 2009 року пеня не нараховується.

Угодою № 03 від 02 листопада 2009 року були змінені рахунки позичковий та для сплати відсотків.

Наступними угодами від 09 листопада 2009 року № 04, від 22 березня 2010 року № 05, від 08 липня 2010 року № 07, від 31 січня 2011 року № 08, від 24 жовтня 2011 року № 09, від 29 лютого 2012 року № 10 у зв`язку з існуванням прострочки по сплаті кредиту, процентів та комісії не нараховувалась пеня за період з 03 листопада 2009 року по 31 грудня 2009 року, 01 січня 2010 року по 01 червня 2010 року, 01 червня 2010 року по 31 грудня 2010 року, 01 січня 2011 року по 30 червня 2011 року, з 30 червня 2011 року по 31 грудня 2011 року, 01 грудня 2012 року по 30 червня 2012 року.

Додатковою угодою від 22 березня 2010 року № 06 змінювалась черговість виконання позичальником грошових зобов`язань.

Звертаючись до суду із цим позовом, ОСОБА_1 посилалась на те, що внаслідок укладення додаткової угоди № 1 до договору кредиту сукупна сума за кредитним договором збільшилася з 35 067,97 дол. США до 35 793,47 доларів США, а різниця за ануїтетними платежами складає 644,32 доларів США у бік збільшення, тому є підстави визначені частиною першою статті 559 ЦК України для припинення поруки.

Також позивач зазначала, що порука в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів (чергових платежів) припинилась, оскільки банком пред`явлена вимога до неї, як поручителя, більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд виходив із того, що оскільки ОСОБА_1 не повідомлялась та не давала згоди на збільшення обсягу її відповідальності у зв`язку з укладенням між позичальником та банком додаткової угоди від 10 квітня 2009 року № 1 до договору кредиту від 04 квітня 2008 року № 55А, договором поруки не передбачено збільшення відповідальності поручителя без додаткового її повідомлення, тому відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припинилась.

Із такими висновками суду апеляційної інстанції Верховний Суд повністю погодитись не може з огляду на таке.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша та друга статті 554 ЦК України).

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє відповідне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Натомість, календарна дата або вказівка на подію, яка має неминуче настати, є терміном (частина друга статті 252 ЦК України).

Судом установлено, що умови договорів поруки про їхню дію до повного виконання зобов`язань за кредитним договором, не встановлюють строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК України.

Отже, у цьому випадку має застосовуватися положення частини четвертої статті 559 ЦК України про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постановах: від 24?вересня 2014?року у справі № 6-106цс14, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, від 22 червня 2016 року у справі № 6-368цс16, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16, від 14 червня 2017 року у справі № 644/6558/15-ц).

Судом установлено, що поряд з установленням строку дії кредитного договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Таким чином, у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки, умовами кредитного договору передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше п`ятого числа кожного місяця, то з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя.

У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань.

Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Якщо банк пред`явить вимоги до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання, то згідно з частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення коштів поза межами цього строку (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постановах від 27 січня 2016 року у справі № 6-990цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16, від 14 червня 2017 року у справі № 644/6558/15-ц).

Судом установлено, що строк виконання зобов`язань за кредитним договором № 55А, укладеним 04 квітня 2008 року між ВАТ «Комерційний банк «Експобанк» та ОСОБА_2 , настав 03 квітня 2015 року.

Внаслідок неналежного виконання позичальником ОСОБА_2 умов кредитного договору, а саме недодержання ним графіку погашення як тіла кредиту, так і процентів за користування кредитними коштами і пені, станом на 19 травня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 63 496,53 дол. США, з яких: 15 756,73 дол. США - прострочена заборгованість за кредитом, 9 588,05 дол. США - прострочена заборгованість за нарахованими процентами, 19 890,89 дол. США - пеня за несвоєчасну сплату простроченої кредитної заборгованості з 01 липня 2012 року по 19 травня 2015 року, 18 260,87 дол. США - пеня за несвоєчасну сплату нарахованих процентів з 01 липня 2012 року по 19 травня 2015 року.

Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором прострочена заборгованість виникла з 01 липня 2012 року (а. с. 30).

20 травня 2015 року ПАТ «КБ «Експобанк» засобами поштового зв`язку надіслало на адресу поручителя ОСОБА_1 вимогу № 1104/3003 про повернення грошових коштів за договором кредиту у розмірі 63 496,53 дол. США, що еквівалентно 1 314 266,54 грн (а. с. 29).

З позовом до суду ПАТ «КБ «Експобанк» звернулося лише 28 травня 2015 року, а відтак, всі ануїтетні платежі, строк сплати яких настав станом на 05 листопада 2014 року і які не сплачені, знаходяться за межами шестимісячного строку, у зв`язку з чим до них можуть бути застосовані положення частини четвертої статті 559 ЦК України.

Таким чином, порука ОСОБА_1 припинилась не за підстав зазначених апеляційним судом (збільшення обсягу відповідальності поручителя), а з підстав передбачених частиною четвертою статті 559 ЦК України, а саме закінчення шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги кредитора про виконання відповідної частини зобов`язань.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про необхідність часткового задоволення касаційної скарги, зміни оскаржуваного рішення апеляційного суду в частині мотивів та періоду припинення поруки, залишення цього рішення суду без змін в іншій частині.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про приєднання до матеріалів справи доказів, отриманих після відкриття провадженнявідмовити.

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 16 березня 2017 року змінити.

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк», третя особа - ОСОБА_2 , про визнання поруки припиненою задовольнити частково.

Визнати поруку за договором поруки від 04 квітня 2008 року, укладеного між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Експобанк» та ОСОБА_1 , припиненою щодо ануїтетних платежів, строк сплати яких настав станом на 05 листопада 2014 року

В іншій частині рішення Апеляційного суду міста Києва від 16 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО. В. Ступак
Судді:І. Ю. Гулейков
С. О. Погрібний
Г. І. Усик
В. В. Яремко