Справа № 211/5281/16-ц
Провадження № 2/211/165/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11 лютого 2019 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі

головуючого судді Ткаченко С.В.

при секретарі Польчик Л.В.

у відсутність:

представника позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» ОСОБА_1

відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_4

розглянувши в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_5 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, зазначивши, що ПРИВАТБАНК та ОСОБА_2 (надалі відповідач-1) 26.11.2007 року уклали кредитний договір № DN80FI00000203 (надалі Договір).

Згідно даного договору банк зобов'язався надати відповідачу-1 кредит у розмірі 20274,80 доларів США на термін до 25.11.2033р., а відповідач-1 зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати. Відповідач-1 повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору.

Згідно договору у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором, відповідач-1 сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Банк свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 20274,80 доларів США.

В порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач-1 свої зобов'язання не виконав., а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки.

У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач-1 станом на 20.10.2016 року має заборгованість - 25013,49 доларів США, яка складається, з наступного: 14085,03 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 4264,34 доларів США - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 1629,96 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 5034,16 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором.

Кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, тому заборгованість до стягнення становить 14085,03 грн., - заборгованість за тілом кредиту, що за курсом 25,69 відповідно до службового розпорядження НБУ від 20.10.2016 року становить 361844,42 грн.

В забезпечення виконання зобов'язання за договором № DN80FI00000203 між ПРИВАТБАНК та нижчевказаними фізичними особами було укладено:

договір поруки з поручителем ОСОБА_3 (надалі відповідач-2) в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором відповідача-1.

Відповідно до умов договору поруки, а саме п.5, позивачем було направлено на адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов'язань за договором № DN80FI00000203.

Згідно з п.6 договору поруки, поручитель зобов'язаний виконати зобов'язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора протягом п`яти календарних днів з моменту її отримання.

Вимога, що була пред'явлена до поручителя щодо виконання забезпеченого зобов'язання, залишена без задоволення. Просять стягнути солідарно з відповідачів заборгованість по кредиту в розмірі 14085,03 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 361844,42 грн., та судові витрати у розмірі 5427,67 грв.

В ході розгляду справи відповідач ОСОБА_2 надав письмові пояснення, в яких зазначив, що у липні 2011 року від позивача отримав вимогу від 17.06.2011 року про повернення всієї суми заборгованості в тридцяти денний строк з дня отримання вимоги, таким чином позивачем був установлений інший строк для дострокового виконання зобовязань, який є відмінним від строку зазначеному у кредитному договорі. Вважає, що строк позовної давності повинен відраховуватися саме з липня 2011 року, проте позов подано до суду 23.11.2016 року, тобто зі спливом строку позовної давності. Крім того позивачем не надано бухгалтерської документації, на підставі якої можливо встановити отримання саме зазначеної у позові суми кредиту та його часткового погашення . Наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитом є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача. Сама позовна заява не містить таких даних, а лише констатує наявність недоказаного розміру всієї суми непогашеного кредиту. Також з доданих до матеріалів справи розрахунків вбачається, що він 20.02.2014 року перестав виконувати зобовязання належним чином, тобто не було здійснено чергового платежу відповідно до графіку погашення кредиту. До позовної заяви додано копію вимоги до боржника та поручителя, які буди направлені 24.10.2016 року, тобто за спливом майже 2 років та 8 місяців з того моменту, як боржник не виконав належним чином зобов`язань за кредитним договором. З підстав викладених у ч. 4 ст. 559 ЦК України, оскільки позивач не предявив позову до поручителя у шестимісячний строк від настання строку виконання основного зобовязання, вважає, що на момент звернення позивача до суду порука вже була припинена.

Крім того, представник позивача надала письмову відповідь на пояснення відповідача ОСОБА_2 , згідно яких зазначила, що згідно кредитного договору № DN80FI00000203 банк зобов`язався надати відповідачу ОСОБА_2 (далі відповідач-1) кредит у розмірі 20274,80 [Долар США] на термін до 25.11.2033 р., а відповідач-1 зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач-1 повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, відповідач-1 сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Стосовно наданого розрахунку заборгованості , слід зауважити, що розрахунок заборгованості не є первинним документом за своєю природою, а є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображає стан нарахувань в певні періоди часу. Відповідачем не доведено відсутність заборгованості. При укладенні кредитного договору та відповідно договору поруки, було дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, котрі були обумовлені згодою сторін, як узгодженні сторонами так і прийняті ними як обов`язкові умови договору.

Згідно з п. 11 договору поруки, цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобовязань за кредитним договором. Згідно з п.12 договору поруки, сторони прийшли згоди , що строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, встановлюється протягом у 5 років. Кредитором було предявлено вимогу до поручителя , що підтверджується реєстром відправки вимоги в межах 5 річного строку. Також звертає увагу суду на той факт, що відповідачем не заявлено вимоги щодо припинення договору поруки, а лише надано заперечення щодо позову банку. Порука вважається дійсною до моменту, коли судом не буде встановлено факт припинення договору. Щодо строку позовної давності, то згідно умов договору строк виконання зобовязань спливає 25.11.2033 року , позивач же звернувся до суду з позовом до відповідачів 11.11.2016 року, тобто до спливу строку позовної давності. Одночасно ст. 526 ЦК України наголошує, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Так, на даний час, відповідач належним чином свої зобов`язання за кредитним договором не виконав.

Представник позивача ОСОБА_1 зверталася до суду з заявою, про розгляд справи за їх відсутності,просить задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 до суду не з`явився, його представник ОСОБА_4 звертався до суду з заявою про розгляд справи за їх відсутності, просить відмовити позивачу у задоволені позовних вимог та застосувати до позовних вимог наслідки спливу позовної давності.

Відповідач ОСОБА_3 до суду не з`явився, про слухання справи повідомлявся.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Так судом досліджені наступні письмові докази: розрахунок , відомості про курси гривні, повідомлення, реєстр, кредитний договір, договір поруки, банківська ліцензія, свідоцтво, статут, виписка з банківського рахунку, меморіальний ордер.

Суд, керуючись вимогами ст. 77 ЦПК України, згідно якої предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, оцінюючи з точки зору належності досліджені у судовому засіданні докази, приходить до наступних висновків.

Суд, відповідно до ст. 78 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні зазначені письмові докази допустимими, так як ці докази одержані без порушення порядку, встановленого законом.

Оцінюючи докази з точки зору їх достовірності, суд приходить до висновку, що досліджені у судовому засіданні письмові докази є достовірними.

Керуючись вимогами ст. 80 ЦПК України, суд вважає, що сукупність визнаних судом допустимими, належними та достовірними доказами є достатньою для встановлення наступних фактів та обставин.

Відповідно до укладеного договору № DN80FI00000203 від 26.11.2007 року відповідач ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 20274, 80 доларів США на термін до 25.11.2033р., а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати ОСОБА_2 повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 183,96 доларів США, для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, винагороди. Періодом сплати встановлений період з 20 по 27 число кожного місяця. Зазначені обставини встановлені договором (а.с.13-15).

Отже, сторони встановили строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких підлягав сплаті до 25 листопада 2033 року.

В забезпечення виконання зобов'язання за договором № DN80FI00000203, 26.11.2007 року між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та поручителем ОСОБА_3 було укладено договір поруки. Згідно з п. 11 договору поруки, цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобовязань за кредитним договором. Згідно п.12 договору поруки, порука припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором. Зазначені обставини встановлено договором (а.с. 16-17).

ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО ОСОБА_5 "ПРИВАТБАНК" є правонаступником прав та обов'язків Закритого Акціонерного Товариства ОСОБА_5 банк "ПриватБанк".

АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО ОСОБА_5 «ПРИВАТБАНК» є правонаступником прав та обов'язків ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_5 «ПРИВАТБАНК».

В порушення умов кредитного договору, ОСОБА_2 свої зобов'язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки.

У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_2 станом на 20.10.2016 року має заборгованість за тілом кредиту у розмірі 14085,03 доларів США, що за курсом 25,69 відповідно до службового розпорядження НБУ від 20.10.2016 року складає 361844,42 грн.

Згідно ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Порука має складну теоретичну природу, оскільки одночасно є способом забезпечення зобов'язань, а також має зобов'язальний, договірний характер, тому на правовідносини поруки поширюють свою дію загальні положення про зобов'язання та про договори.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку встановлені договором.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У рішенні Конституційного Суду України від 09 липня 2002 року № 15-рп/2002 визначено, що обрання певного засобу правового захисту, у тому числі й досудового врегулювання спору, є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов'язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист.

Таким чином, позикодавець наділений можливістю реалізувати своє право в порядку частини другої статті 1050 ЦК України на дострокове повернення йому частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, як шляхом пред'явлення досудової вимоги, так і шляхом звернення до суду.

У правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 9 листопада 2016 року у справі №6-2251цс16 зазначено, що пред'явлення кредитором вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов'язання та зумовлює перебіг позовної давності.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статті 610, 611 ЦК України). Одним з видів порушення зобов"язання є прострочення - невиконання зобов"язання в обумовлений строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530,631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Позивач листом від 17 червня 2011 року за № 30.1.0.0/2 559 надіслав відповідачу ОСОБА_2 повідомлення з вимогою повернути суму кредиту в повному обсязі, нараховані проценти, комісії та штрафні санкції в тридцяти денний строк з дня отримання цієї вимоги та попереджено ОСОБА_2 про намір звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу або будь-яким іншим чином передбаченим договором або законом.

На спростування даної вимоги представник позивача обґрунтованих доводів у своєму пояснення не навела, тож суд приймає її за належний доказ.

Отже, ПРИВАТБАНК використав право вимоги дострокового повернення всієї суми кредиту, як передбачено п. 2.3.3. кредитного договору, шляхом направлення вказаної вимоги.

Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом, «ПРИВАТБАНК» відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевий строк виконання її умов.

З матеріалів справи вбачається, що «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з даним позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором 21.11.2016 року.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 подали заяву про застосування строку позовної давності

Згідно зі ст.256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а спеціальна позовна давність про стягнення неустойки (штрафу, пені) - один рік ( ст.ст.257,258 ЦК).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4.ст.267 ЦК).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За частинами першою, п'ятою статті 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов'язання, тобто строку виконання зобов'язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Дана правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 02.11.2016 року справа №6-1174цс16, і з неї, зокрема, вбачається, що якщо сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов'язання, та визначили умови такого повернення коштів, усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мають правового значення, і позичальник повинен звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права протягом трьох років саме від цієї дати.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, яка міститься у постанові від 19 листопада 2014 року (справа № 6-140цс14) зазначено, що відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Отже, установивши, що у червні 2011 року «ПРИВАТБАНК» змінило строк виконання основного зобов'язання, а відтак саме з цього часу у нього виникло право на позов, однак «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з даним позовом у листопаді 2016 року, тобто, поза межами трирічного строку позовної давності, про застування якого заявлено відповідачем ОСОБА_2 та його представником ОСОБА_4

Після зміни строку виконання зобов'язання (червень 2011 року) усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мали правового значення, оскільки за вказаною вимогою банку позичальник був зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі, й усі наступні щомісячні платежі після червня 2009 року не підлягали виконанню.

Якщо сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов'язання, та визначили умови такого повернення коштів, усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мають правового значення, і позичальник повинен звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права протягом трьох років саме від цієї дати.

Вимоги про поновлення строку позовної давності представник позивача не ставила.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із субєктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20 грудня 2007 року у за заявою №23890/02 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»).

Суд приймає до уваги те, що сторонами у кредитному договорі було обумовлено позовну давність у п`ять років, та враховує що з червня 2011 року до моменту звернувся позивача до суду з даним позовом - листопад 2016 року минуло більше ніж пять років, тобто позивач звернувся з даним позовом також поза межами позовної давності передбаченої п.п. 4.5 кредитного договору (щодо збільшення позовної давності до 5 років).

Крім того банк, будучи кредитором та відповідно утримувачем рахунку на який погашалась заборгованість відповідачем, достеменно знав про порушення свого права, однак у трирічний строк до суду не звертався, а при зверненні, питання про поновлення строку не порушував, і відповідно причин поважності пропуску строку позовної давності не надав.

Таким чином суд прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором з підстав пропуску строку позовної давності.

Щодо позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до поручителя ОСОБА_3, суд дійшов наступного висновку.

За змістом ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого порукою, передбачені ст. 554 ЦК України, відповідно до якої у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно із ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, який установили сторони в договорі).

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року (справа № 6-1844цс15).

Як вбачається з умов договору поруки (пункт 12), порука припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором.

Вирішуючи позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» до поручителя ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд вважає, що ці вимоги банку не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

По справі встановлено, що на забезпечення виконання ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором, 26 листопада 2007 року між «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, за умовами якого він зобов'язався відповідати в повному обсязі по борговим зобов'язанням ОСОБА_2, що виникають з умов кредитного договору.

Оскільки у задоволенні позовних вимог «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено у зв'язку з пропуском строку позовної давності, то суд вважає, що у задоволенні позовних вимог «ПРИВАТБАНК» до поручителя ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором слід відмовити у зв'язку зі спливом позовної давності за основним зобов'язанням.

Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в позові відмовлено повністю, тому вимога позивача «ПРИВАТБАНК» про стягнення судових витрат задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 12,13, 19, 76-81, 141, 258-259, 223, 264-265, 280-284, 354-355 ЦПК України, суд ,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВУ ОСОБА_5 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором DN80FI00000203 від 26.11.2007 року відмовити за спливом строку позовної давності.

В задоволенні позові АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВУ ОСОБА_5 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором DN80FI00000203 від 26.11.2007 року відмовити за спливом строку позовної давності за основним зобов'язанням.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя: ОСОБА_6