Ухвала

06 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 2-4151/06

провадження № 61-29149св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Штелик С. П. (суддя-доповідач), Лесько А. О., Мартєва С. Ю.

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Харківської області в складі судді: Кіся П. В., Бровченко І. О., Кружиліної О. А., від 20 липня 2017 року,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до пункту 4 частини першої розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У жовтні 2006 року ОСОБА_4 звернулася у суд з позовом до ОСОБА_5, у якому просила встановити факт родинних відносин між ОСОБА_6 та ОСОБА_5, а саме, що ОСОБА_5 є сестрою ОСОБА_6, а також визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 та на 1/2 частину земельної ділянки площею 2,24 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_4 вказувала, що 1/2 частина житлового будинку АДРЕСА_1 належала ОСОБА_6 згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого виконкомом Харківської районної ради 20 лютого 1991 року, а інша 1/2 частина вказаного будинку належить ОСОБА_7 на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 19 липня 2006 року. Також ОСОБА_6 належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 2,24 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, а його дружина ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позивач вказувала, що її мати ОСОБА_5, є рідною сестрою ОСОБА_6, а відтак є спадкоємцем після його смерті, однак від прийняття спадщини вона відмовляється на її, ОСОБА_4, користь. Позивач вказує, що вона з матір'ю прийняли спадщину шляхом фактичного вступу в управління і володіння спадковим майном, поховали ОСОБА_6, однак у зв'язку з втратою свідоцтва про народження ОСОБА_5 та відсутністю свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок у нотаріальній конторі їй відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області в складі судді Савченко Г. М. від 06 листопада 2006 року позов ОСОБА_4 задоволено. Встановлено, що ОСОБА_6 є братом ОСОБА_5. Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину житлового будинку з прибудовами та надвірними спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 та на 1/2 частину земельної ділянки площею 2,24 га на території Лизогубівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в порядку спадкування за законом після смерті дядька ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1. Зобов'язано КП «Харківське районне БТІ» зареєструвати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину житлового будинку з прибудовами та надвірними спорудами, розташованого по АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 20 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_7 задоволено. Рішення Харківського районного суду Харківської області від 06 листопада 2006 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволені позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності.

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду вважає, що справа підлягає призначенню до судового розгляду, оскільки доводи касаційної скарги викликають необхідність перевірки матеріалів справи.

Підстави для виклику сторін відсутні.

За таких обставин розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

З урахуванням категорії та складності справи, з огляду на положення частини одинадцятої статті 34 ЦПК України, справа підлягає розгляду в складі п'яти суддів.

Керуючись статтею 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В:

Справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Харківської області від 20 липня 2017 року призначити до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи в складі п'яти суддів.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. П. Штелик

А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв