КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 366/2038/19 Головуючий у суді І інстанції Тетервак Н.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Ігнатченко Н.В., Голуб С.А., Таргоній Д.О., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою керівника Броварської місцевої прокуратури Київської області на ухвалу Іванківського районного суду Київської області від 8 жовтня 2019 року у справі за заявою заступника керівника Броварської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі територіальної громади Димарської сільської ради Іванківського району Київської області про визнання спадщини відумерлою,

в с т а н о в и в:

У серпні 2019 року заступник керівника Броварської місцевої прокуратури Київської області звернувся до суду в інтересах держави в особі територіальної громади Димарської сільської ради Іванківського району Київської області із заявою про визнання спадщини після смерті ОСОБА_1 відумерлою.

Ухвалою Іванківського районного суду Київської області від 8 жовтня 2019 року заяву прокурора визнано неподаною і повернуто заявнику з підстав неусунення ним недоліків цієї зави щодо належного обґрунтування підстав для представництва держави в особі органу місцевого самоврядування в суді та сплати судового збору, визначених ухвалою суду від 11 вересня 2019 року.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, керівник Броварської місцевої прокуратури Київської області звернувсяз апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, і направити справу для продовження розгляду до Іванківського районного суду Київської області.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що підставою для звернення прокурора до суду із заявою є саме лист Димарської сільської ради від 31 травня 2019 року № 164, в якому належним чином обґрунтовано відповідні обставини, які унеможливлюють самостійне звернення до суду виконавчого органу сільської ради, тому прокурором виконано вимоги статті 131-1 Конституції України, статті 23 Закону України «Про прокуратуру» та статті 56 ЦПК України, а також вжито належних заходів реагування у відповідності до вимог чинного законодавства. При цьому аналіз частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави стверджувати, що прокурор може підтвердити наявність підстав для представництва інтересів держави в суді шляхом надання належного обґрунтування, підтвердженого достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду, запитами, а також копіями документів, отриманих від суб`єкта владних повноважень, що свідчать про наявність підстав для відповідного представництва. Із заяви про визнання спадщини відумерлою вбачається, що зазначені вимоги закону були дотримані, зокрема до заяви долучено лист-повідомлення прокурора заявнику про вжиття заходів представницького характеру, відтак прокурором належним чином обґрунтовано наявність підстав для представництва інтересів держави в суді.З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносин.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

За правилом пункту 6 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові).

Згідно із частиною другою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За частиною першою статті 7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв`язку з наведеним та на підставі ухвали апеляційного суду від 9 грудня 2019 року, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Судом встановлено, що з метою захисту інтересів держави в особі територіальної громади Димарської сільської ради Іванківського району Київської області у серпні 2019 року заступник керівника Броварської місцевої прокуратури Київської області звернувся до суду із заявою про визнання спадщини після смерті ОСОБА_1 відумерлою.

Ухвалою Іванківського районного суду Київської області від 11 вересня 2019 року заяву прокурора залишено без руху з підстав її невідповідності вимогам статей 56, 175, 177 ЦПК України та несплати судового збору у встановленому законом порядку і розмірі.

На виконання зазначеної ухвали 20 вересня 2019 року заступником керівника Броварської місцевої прокуратури Київської області було надіслано до суду клопотання про усунення недоліків з виправленим примірником заяви про визнання спадщини відумерлою, але ухвалою суду від 8 жовтня 2019 року її визнано неподаною і повернуто заявнику.

Визнаючи неподаною та повертаючи заяву заступника керівника Броварської місцевої прокуратури Київської області, суд першої інстанції виходив із того, що подана заява про визнання спадщини відумерлою не містила належного обґрунтування щодо здійснення прокурором представництва інтересів держави в особі органу місцевого самоврядування, а саме Димарської сільської ради Іванківського району Київської області, нездійснення або неналежним чином здійснення суб`єктом, в інтересах якого прокурор звернувся, захисту своїх інтересів та підстав неможливості самостійного здійснення своїх прав. Крім того, прокурором не були усунуті усі недоліки заяви в частині сплати судового збору, оскільки відповідно до закону на нього не поширюється пільга щодо такої сплати.

Однак із таким висновком повністю погодитися не можна.

Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Суд зобов`язаний поважати честь і гідність усіх учасників цивільного процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом.

Відповідно до статей 1, 3 ЦК України, статей 2, 4-5, 12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини, судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (частина друга статті 15 ЦК України).

У відповідності до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Пунктом 4 частини четвертої статі 185 ЦПК України передбачено, що позовна заява повертається у випадках, коли відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини сторонами цивільного розгляду є позивач і відповідач, які мають рівні права, включаючи право на юридичну допомогу. Підтримка прокуратурою однієї зі сторін може бути виправдана за певних умов, наприклад, з метою захисту вразливих осіб, які вважаються не здатними захистити свої інтереси самостійно, або в разі, якщо правопорушення зачіпає велику кількість людей, або якщо вимагають захисту реальні державні інтереси або майно (KOROLEV v. RUSSIA (no. 2), № 5447/03, § 33, ЄСПЛ, від 1 квітня 2010 року; MENCHINSKAYA v. RUSSIA, № 42454/02, § 35, ЄСПЛ, від 15 січня 2009 року).

Згідно пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначений законом.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, №15123/03, § 45, ЄСПЛ, 6 грудня 2007 року).

Тлумачення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом.

Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

У пункті 3 частини першої статті 131-1 Конституції України міститься відсилання до окремого закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким є Закон України «Про прокуратуру».

Відповідно до частини першої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадку та у порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (частина третя статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Згідно з частиною четвертою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

За таких обставин, для перевірки наявності підстав для звернення прокурора з позовом в інтересах держави суду слід перевірити, а прокурору в позовній заяві необхідно обґрунтувати, чи вимагають захисту реальні державні інтереси та чи є передбачені частиною третьою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави.

Із матеріалів справи вбачається, що 20 вересня 2019 року на виконання вимог ухвали Іванківського районного суду Київської області від 11 вересня 2019 року, заступником керівника Броварської місцевої прокуратури Київської області надіслано заяву у новій редакції, в якій останнім було обґрунтовано необхідність звернення до суду для захисту порушених інтересів держави. Зокрема у заяві зазначено, що з дня відкриття спадщини після смерті ОСОБА_1 минуло вже більше 13 років, проте в порушення вимог статті 1277 ЦК України, яка покладає обов`язок на орган місцевого самоврядування, а в даному випадку - це обов`язок Димарської сільської ради Іванківського району Київської області, після спливу одного року з часу відкриття спадщини у разі відсутності спадкоємців за законом і за заповітом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, звернутись до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою. Оскільки питання визнання спадщини відумерлою, яка відкрилася після смерті ОСОБА_1 на земельну ділянку (пай) в законному порядку не вирішене, це завдає шкоди економічним інтересам територіальної громади с. Димарка в особі Димарської сільської ради Іванківського району Київської області, в результаті чого вказаний орган місцевого самоврядування позбавлений права розпоряджатися чи користуватися цим майном, що унеможливлює надходження грошових коштів до бюджету органу місцевого самоврядування, що і послужило підставою для звернення прокурором з даною заявою. Димарська сільська рада як юридична особа відповідно до положень статті 18-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» мала можливість звернутися до суду, якщо це необхідно для реалізації повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування, однак у зв`язку з бездіяльністю посадових осіб вказаної сільської ради заходи щодо визнання спадщини відумерлою після смерті ОСОБА_1 не вживалися з підстав відсутністю коштів на сплату юридичних послуг та відсутністю юристів в сільській раді, що підтверджується листом Димарської сільської ради Іванівського району Київської області від 31 травня 2019 року № 164, внаслідок чого порушуються державні інтереси, які полягають в необхідності забезпечення повернення земельної ділянки до комунальної власності територіальної громади. Наведене вказує, що єдиною можливістю захистити інтереси територіальної громади є звернення прокурора до суду з відповідною заявою про визнання спадщини після смерті ОСОБА_1 відумерлою.

На обґрунтування поданої заяви прокурором було також додано докази на підтвердження вказаних вище обставин.

Таким чином, у зв`язку із невжиттям уповноваженим державою органом здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, заходів, спрямованих на усунення порушень чинного законодавства та захисту інтересів держави в особі Димарської сільської ради Іванківського району Київської області заступник керівника Броварської місцевої прокуратури Київської області звернувся до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою.

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 8 квітня 1999 року № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави» висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не лише в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (пункт 4 мотивувальної частини).

Ці міркування Конституційний Суд зробив у контексті офіційного тлумачення Арбітражного процесуального кодексу України, який уже втратив чинність, але висловлене Судом розуміння поняття «інтереси держави» має самостійне значення, і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у статті 131-1 Конституції України та статті 23 Закону України «Про прокуратуру».

Отже, на думку колегії суддів, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом (заявою). Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Зважаючи на викладене, із урахуванням предмету спору, прокурором належним чином обґрунтована наявність порушень інтересів держави, що залишилось поза увагою суду першої інстанції.

Крім того, звернення до суду з даною заявою в інтересах держави прокурором також було обґрунтовано тим, що орган, який уповноважений державою на здійснення відповідних функцій у спірних правовідносинах - Димарська сільська рада Іванівського району Київської зволікає зі здійсненням захисту інтересів держави.

Тлумачення частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє зробити висновок, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: а) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; б) у разі відсутності такого органу.

Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

«Не здійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

«Здійснення захисту неналежним чином» виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

«Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду. Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

У справі, що переглядається апеляційним судом, приводом для звернення прокурора із заявою до суду стала бездіяльність Димарської сільської ради Іванківського району Київської області щодо подання до суду заяви про визнання спадщини відумерою понад 13 років з моменту її відкриття.

Заступник керівника Броварської місцевої прокуратури Київської області у поданій заяві обґрунтував наявність підстав для представництва інтересів держави в суді саме у даних спірних правовідносинах, навів докази порушення інтересів держави та невжиття уповноваженим державою органом здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, заходів, спрямованих на усунення порушень чинного законодавства та захисту інтересів держави. У зв`язку з цим, прокурор вважав необхідним звернутися до суду із заявою в інтересах держави в особі Димарської сільської ради Іванківського району Київської області.

Матеріалами справи встановлено, що Броварська місцева прокуратура Київської області повідомляла Димарську сільську раду про намір звернутись за захистом інтересів держави. Так, отримавши повідомлення прокурора про намір звернутися до суду за захистом інтересів держави, даний орган не тільки не заперечив проти цього, а й фактично просив представляти його інтереси в суді з приводу вказаних правовідносин через об`єктивні обставини, які унеможливлюють самостійне звернення до суду виконавчого органу сільської ради (лист від 31 травня 2019 року № 164).

Отже, у заяві прокурором визначено орган, який уповноважений державою на здійснення функцій у спірних правовідносинах та підтверджено нездійснення цим органом захисту інтересів держави, що, в свою чергу, відповідно до статті 131-1 Конституції України, статті 23 Закону України «Про прокуратуру» відноситься до «виключних випадків», які передбачають повноваження прокурора на здійснення представництва інтересів держави в суді.

Звернення прокурора до суду відповідає законній меті, оскільки спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання щодо переходу майна, яке становить відумерлу спадщину, у власність територіальної громади. Таке звернення не порушує принцип справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами фундаментальних прав окремої особи.

Проте зазначені обставини були залишені судом першої інстанції без належної уваги і, як наслідок, зроблено передчасний висновок про відсутність підстав для подання заяви прокурором в інтересах держави в особі Димарської сільської ради Іванківського району Київської області.

Положеннями частини другої статті 133 ЦПК України зазначено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до пункту 15-1 частини п`ятої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються органи місцевого самоврядування - за подання заяви про визнання спадщини відумерлою.

Частиною першою статті 57 ЦПК України передбачено, що органи та інші особи, які відповідно до статті 56 цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб, мають процесуальні права та обов`язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду.

З матеріалів справи вбачається, що Броварська місцева прокуратура Київської області звернулася до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою саме в інтересах органу місцевого самоврядування, уповноваженого державою здійснювати функції у спірних правовідносинах - Димарської сільської ради Іванківського району Київської області, яка відповідно до Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за подання вказаної заяви.

Оскільки прокуратура здійснює представництво органу місцевого самоврядування в суді згідно із статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», то за подання заяви про визнання спадщини відумерлою вона звільняється від сплати судового збору.

Пунктом 6 частини першої статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно із вимогами статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а висновок суду щодо визнання заяви про визнання спадщини відумерлою неподаною та її повернення заявнику є необґрунтованим та не відповідає нормам діючого законодавства, а саме статті 131-1 Конституції України, статті 23 Закону України «Про прокуратуру» та статті 185 ЦПК України, тому відповідно до положень статті 379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На виконання положень статей 141, 382 ЦПК України колегія суддів зазначає, що питання розподілу судових витрат у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції не вирішується, оскільки заява прокурора по суті не розглядалася.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 379, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу керівника Броварської місцевої прокуратури Київської області задовольнити.

Ухвалу Іванківського районного суду Київської області від 8 жовтня 2019 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Судді: Н.В. Ігнатченко

С.А. Голуб

Д.О. Таргоній