ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 527/2337/19 Номер провадження 22-ц/814/3278/19Головуючий у 1-й інстанції Олефір А. О. Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Хіль Л.М.,

суддів: Кузнєцової О.Ю., Прядкіної О.В.,

Секретар: Мисечко А.І.,

За участі: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Глобинського районного суду Полтавської області від 05 листопада 2019 року про відмову у відкритті провадження

та на ухвалу Глобинського районного суду Полтавської області від 05 листопада 2019 року про відмову у відкритті провадження за заявою про забезпечення позову

по справі за позовом ОСОБА_1 до Глобинської міської ради Полтавської області про визнання неправомірними та скасування рішень,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до місцевого суду з позовом, відповідно до вимог якого, просив визнати протиправними та скасувати рішення Глобинської міської ради від 26 вересня 2019 року, а саме: № 1265 від 26 вересня 2019 року «Про затвердження переліку вільних земельних ділянок, право оренди на які пропонується до продажу на земельних торгах окремими лотами»; рішення Глобинської міської ради № 1267 від 26 вересня 2019 року «Про визначення виконавця земельних торгів щодо передачі в оренду земельної ділянки, розташованої на території Глобинської міської ради Глобинського району Полтавської області»; рішення Глобинської міської ради № 1409 від 26 вересня 2019 року «Про розгляд звернення ТОВ «Лан-Агро» щодо продажу на земельних торгах у формі аукціону права оренди земельної ділянки площею 15,2000 га, кадастровий номер :00:005:0065, цільове призначення - для ведення фермерського господарства, місце розташування: на території Глобинської міської ради Глобинського району Полтавської області», а також витребувати у Глобинської міської ради належним чином завірені копії оскаржуваних рішень та всі документи, на підставі яких вони були прийняті.

В обгрунтування позову вказував, що 13 лютого 2019 року він звернувся з заявою до Глобинської міської ради про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2 га земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель з кадастровим номером: :00:005:0065.

Вказував, що рішенням №216 Глобинської міської ради від 28 лютого 2019 року у наданні йому дозволу було відмовлено. Вважаючи, що відповідачем було прийняте неправомірне рішення, він пред`явив до нього адміністративний позов.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 14 червня 2019 року по справі №440/793/19 рішення міської ради визнано протиправним та скасовано, зобов`язано Глобинську міську раду надати йому, ОСОБА_1 , дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель з кадастровим номером: :00:005:0065.

На виконання рішення суду, 26 вересня 2019 року рішенням Глобинської міської ради №1318 йому надано дозвіл на розробку проекту та рекомендовано виготовити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Вказував, що 26 вересня 2019 року Глобинською міською радою було прийнято ряд рішень, які унеможливлюють реалізацію його права отримати безоплатно у власність земельну ділянку площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства.

Вказував, що вищевказані рішення прийняті з грубим порушенням чинного законодавства України. Глобинська міська рада, як розпорядник публічної інформації, порушила вимоги діючого законодавства, оскільки не оприлюднила проекти оскаржуваних рішень у встановлений законом строк.

Позивач вважає, що своїми діями міська рада створює штучні перепони та унеможливлює реалізацію його права на безоплатне отримання у власність земельної ділянки.

30 жовтня 2019 року на адресу Глобинського районного суду позивачем подана заява про забезпечення позову, в обґрунтування якої останній вказував, що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення судом, захист яких стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову, а також для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль.

Просив суд до ухвалення в даній справі судового рішення та набрання ним законної сили, заборонити відповідачу вчиняти будь-які дії для реалізації (виконання) рішень Глобинської міської ради від 26 червня 2019 року.

Ухвалою Глобинського районного суду Полтавської області від 05 листопада 2019 у відкритті провадження по справі та ухвалою Глобинського районного суду Полтавської області від 05 листопада 2019 у відкритті провадження по справі за заявою про забезпечення позову відмовлено, посилаючись на те, що зазначений спір є публічно-правовим та підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Не погодившись з вказаними ухвалами їх в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 , посилаючись на те, що зроблені судом першої інстанції в оскаржуваних ухвалах висновки є такими, що не відповідають обставинам справи, а також постановлені з порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що позовні вимоги з якими він звернувся до суду, спрямовані на захист його інтересів щодо набуття цивільного права на земельну ділянку від порушень з боку організатора земельних торгів, а отже існує спір про право, що виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства та має вирішуватися за правилами цивільного судочинства.

Також зазначав, що він звертався з вказаним позовом до Полтавського окружного адміністративного суду, ухвалою якого від 16 жовтня 2019 року йому було відмолено у відкритті провадження та роз`яснено, що спір належить до розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищевикладене просить суд скасувати ухвалу Глобинського районного суду Полтавської області від 05 листопада 2019 року про відмову у відкритті провадження у справі за його позовом до Глобинської міської ради Полтавської області про визнання неправомірними та скасування рішень та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, а також скасувати ухвалу Глобинського районного суду Полтавської області від 05 листопада 2019 року про відмову у відкритті провадження за заявою про забезпечення позову.

17 грудня 2019 року на адресу Полтавського апеляційного суду надійшов відзив від Глобинської міської ради, в якому просила суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвали Глобинського районного суду Полтавської області від 05 листопада 2019 року без змін, посилаючись на те, що доводи апеляційної скарги є надуманими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Також у відзиві Глобинська міська рада просила суд розглядати справу у відсутності представника.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до Глобинського районного суду Полтавської області з позовом, предметом якого є визнання протиправними та скасування рішень Глобинської міської ради, яка є суб`єктом владних повноважень.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Глобинської міської ради, треті особи: ТОВ «ЛАН-АГРО», ПП «ІМАКО» про визнання неправомірними та скасування рішень, суд першої інстанції виходив з того, що підставою позову є недотримання органами місцевого самоврядування під час прийняття оскаржуваних рішень вимог передбачених ст. 59 ЗУ «Про місцеве самоврядування» ст. ст. 1, 13, 14, 15 ЗУ «Про доступ до публічної інформації», а отже спірні правовідносини виникли між учасниками справи з підстав правомірності оскаржуваних рішень, тому спір є публічно правовим та не стосується прав позивача щодо реалізації його особистих прав направлених на набуття цивільного права на земельну ділянку.

Суд приймав до уваги те, що позивач в своїх позовних вимогах просить визнати протиправними та скасувати рішення органу місцевого самоврядування, який є суб`єктом владних повноважень, а також дослідженню підлягають виключно владні, управлінські рішення та дії органу місцевого самоврядування, у зв`язку зі здійсненням публічно-владних функцій.

Місцевий суд дійшов висновку, що зазначений спір є публічно-правовим, а справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками місцевого суду, виходячи з наступного.

За змістом пункту 2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, публічно-правовим є спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

До адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Натомість однією з визначальних ознак приватноправових відносин є наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір буде мати протиправний характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» №3 від 01 березня 2013 року при вирішенні питань, пов`язаних із компетенцією судів у спорах, що виникають із земельних відносин, судам слід ураховувати роз`яснення, викладені в пунктах 2 і 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" (із змінами і доповненнями, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2), а також Рішення Конституційного Суду України від 1 квітня 2010 року № 10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12 Земельного кодексу України, пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому суди мають виходити з того, що згідно зі статтями 13 і 14 Конституції України, статтями 177, 181, 324 і главою 30 ЦК земля та земельні ділянки є об`єктами цивільних прав, а держава і територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах із метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок. Отже, суд має з`ясувати, є спір приватноправовим або публічно-правовим; чи виник спір із відносин, урегульованих нормами цивільного права, чи пов`язані ці відносини зі здійсненням сторонами цивільних або інших майнових прав на земельні ділянки на засадах рівності; чи виник спір щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень при реалізації ним управлінських функцій у сфері земельних правовідносин.

За правилами частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У постанові ВП ВС від 24 квітня 2018 року по справі № 825/478/17 зазначено, що Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Також у вказаному рішенні ВП ВС дійшла висновку, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

У правовідносинах, які складають предмет цієї справи відповідач здійснює владні управлінські функції, оскільки в цих правовідносинах він реалізує свої функції у сфері управління діяльністю, що підпадає під юрисдикцію адміністративного суду.

Проте, з установлених фактичних обставин справи вбачається, що спірні правовідносини виникли між учасниками справи не стільки з підстав правомірності оскаржуваних рішень, скільки щодо правомірності рішень органа місцевого самоврядування щодо передачі для реалізації на земельних торгах земельної ділянки, на яку фізична особа-позивач має майнові претензії.

Згідно з частинами першою та третьою статті 135 Земельного кодексу України земельні торги проводяться у формі аукціону, за результатами проведення якого укладається договір купівлі-продажу, оренди, суперфіцію, емфітевзису земельної ділянки з учасником (переможцем) земельних торгів, який запропонував найвищу ціну за земельну ділянку, що продається, або найвищу плату за користування нею, зафіксовану в ході проведення земельних торгів. Організатором земельних торгів є фізична або юридична особа - власник земельної ділянки, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, що здійснює реалізацію права державної чи комунальної власності на земельні ділянки, які уклали з виконавцем земельних торгів договір про проведення земельних торгів.

Відповідно до частин першої та третьої статті 138 Земельного кодексу України земельні торги за лотом вважаються такими, що відбулися, після укладення договору купівлі-продажу, оренди, суперфіцію, емфітевзису земельної ділянки. Земельні торги можуть бути скасовані або визнані такими, що не відбулися, чи їх результати можуть бути анульовані. Земельні торги до їх проведення скасовуються організатором земельних торгів у разі надходження до нього документів, які тягнуть за собою внесення змін до землевпорядної та землеоціночної документації на земельну ділянку або встановлення заборони на її відчуження чи передачу в користування.

Таким чином, позовні вимоги, з якими позивач звернувся до суду, спрямовані на захист інтересів останнього щодо набуття цивільного права на земельну ділянку від порушень з боку організатора земельних торгів, а отже, існує спір про право, що виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства. Такий спір, на переконання суду, має вирішуватися судами за правилами цивільного судочинства.

Тобто, предметом спору не є перевірка законності дій Глобинської міської ради як суб`єкта публічно-правових відносин, наділеного владними управлінськими функціями, а тому справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Враховуючи правову природу виниклих між сторонами спірних правовідносин, колегія суддів приходить до висновку, що розгляд даного спору має здійснюватися за правилами цивільного судочинства.

Реалізуючи дискрецію при визначенні предметної юрисдикції справ, суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Вимоги про визнання рішення незаконним мають розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер.

У такому разі вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК України та пред`являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи (наприклад, права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень.

Отже, розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває речового права на земельну ділянку, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення пункту 1 статті 6 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, суд виходить з принципу недопустимості обмеження права громадян на звернення до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Зокрема у рішенні від 04 червня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» (Bellet v. France) суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Також, Європейський суд зазначає, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (рішення від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства» п.36) та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст. 13 Конвенції). Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Конвенція «Про захист прав людини і основоположних свобод» та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України.

Відмова суду в прийнятті позовних заяв, скарг, оформлених відповідно до процесуального закону, є порушенням права на судовий захист, яке за статтею 64 Конституції України не може бути обмежене (абзац другий підпункту 3.1. пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2010 року № 3-рп/2010).

Таким чином, суд першої інстанції, постановляючи ухвалу, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, порушив гарантовані права позивача щодо ефективного засобу юридичного захисту та справедливого судового розгляду в такому його елементі, як право доступу до суду для захисту порушених прав чи інтересів, що є неприпустимим та порушує принципи діяльності судової влади, яка повинна забезпечувати рівні права всіх осіб, чиї інтереси так чи інакше зачіпає судова діяльність.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що місцевий суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі, посилаючись на те, що даний спір є публічно-правовим та підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, оскільки правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є цивільно-правовими, справа підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства. В зв`язку з чим, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвалою суду першої інстанції від 5 листопада 2019 року відмовлено у відкритті провадження за заявою про забезпечення позову, оскільки заява була подана одночасно з пред`явленням вищевказаного позову, тому належить до розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Оскільки, апеляційним судом встановлено, що вищезазначений спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, колегія суддів вважає, що вказана ухвала підлягає скасуванню на підставі висновків викладених вище.

Керуючись ст. ст. 367, п.6 ч.1 ст. 374, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 379, ст. ст.381- 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Глобинського районного суду Полтавської області від 05 листопада 2019 року про відмову у відкритті провадження та ухвалу Глобинського районного суду Полтавської області від 05 листопада 2019 року про відмову у відкритті провадження за заявою про забезпечення позову скасувати.

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Глобинської міської ради Полтавської області про визнання неправомірними та скасування рішень направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий: Л.М. Хіль

Судді: О.Ю. Кузнєцова

О.В. Прядкіна