Постанова

Іменем України

20 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 234/12031/17

провадження № 61-26054св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - фізична особа-підприємець ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_3 , на рішення Краматорського міського суду Донецької області, у складі судді Данелюк О. М., від 12 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Донецької області, у складі колегії суддів: Агєєва О. В., Дундар І. О., Корчистої О. І., від 13 березня 2018 року.

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до фізичної особи-підприємця (далі - ФОП) ОСОБА_2 про розірвання договору.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що в березні 2017 року вона вирішила скористатися урядовою програмою «теплий» кредит, а саме: утеплити балкон та встановити на ньому рами. З цією метою вона зателефонувала на номер з реклами, розклеєної та розповсюджуваної у інший спосіб, у тому числі із рук в руки, у м. Краматорську. У цей же день до неї у вказану квартиру прийшов чоловік, який повідомив, що він від ФОП ОСОБА_2 та запропонував зробити раму із склопластика ПВХ з подвійним склом, над рамою запропоновано збудувати покрівлю з металочерепиці, яка починається від стіни будинку та накриває весь балкон, провести утеплення рам, та облицьовати зсередини та зовні сайдінгом. Також він повідомив, що ця робота за договором буде коштувати 12 300, 00 грн. Позивач погодилась та на цю пропозицію, підписала договір, який досконало не могла прочитати, оскільки його текст було надруковано дрібним шрифтом і складно викладено для сприйняття, а також заплатила йому готівкою 1 230, 00 грн. Цієї ж дати вона отримала товарний чек, датований, як виявлено нею пізніше, 26 лютого 2017 року. Маючи на руках договір з ФОП ОСОБА_2 , на другий день, 27 березня 2017 року, вона пішла з ним до ПАТ «Державний Ощадний банк України» і уклала кредитний договір № 71-2017 від 27 березня 2017 року. За цим договором банк надав їй кредит у сумі 10 770, 00 грн з терміном погашення впродовж 36 місяців. Проте, протягом 40 робочих днів з моменту укладеного договору із відповідачем робота за договором не була виконана. Оскільки всі обіцянки щодо виконання умов договору, надані відповідачем, після закінчення строку, обумовленого договором, не виконані, вона була вимушена звернутися зі скаргою до органів прокуратури. Після реагування правоохоронних органів відповідач направив до позивача інших працівників, які зробили відповідні заміри і 26 червня 2017 року позивачу привезли та встановити на балконі три рами, одну спереду і дві з боків. Рами виявилися однокамерними.

Із урахуванням зазначеного, посилаючись на положення статей 215, 651, 652, 653 ЦК України, статей 4, 21, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», підпункту 4-1 пункту 3 Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для здійснення заходів щодо ефективного використання енергетичних ресурсів та енергозбереження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1056 від 11 жовтня 2011 року, просила розірвати договір від 31 березня 2017 року, укладений між нею та ФОП ОСОБА_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 12 грудня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про розірвання договору відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 фактично укладено договір підряду, сторони договору виконали взяті не себе зобов`язання, відповідач виготовив та встановив за місцем проживання позивача ПВХ конструкції, а позивач прийняла надані відповідачем вироби та роботи, згідно умов договору та здійснила оплату виконаної роботи. З позовом про визнання договору недійсним відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» позивач не зверталась.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Донецької області від 13 березня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_3 , залишено без задоволення, а рішення Краматорського міського суду Донецької області від 12 грудня 2017 року - без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позивачем не надано доказів на підтвердження порушення відповідачем вимог Закону України «Про захист прав споживачів», а саме положень статей 4, 21 вказаного Закону, на які остання посилалася в обґрунтування своїх вимог. Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, повно та всебічно встановив обставини справи, дав належну оцінку наданим позивачем письмовим доказам та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_3 , просить скасувати рішення Краматорського міського суду Донецької області від 12 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Донецької області від 13 березня 2018 року і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що при вирішенні спору судами не надано належної оцінки обставинам справи, наявним у справі доказам. Відповідачем порушено терміни виконання договору, встановлено металопластикові вікна іншої конфігурації із одинарним склопакетом, хоча сторонами було обумовлено та погоджено встановлення подвійного склопакету. Встановлена конструкція має значні дефекти, що підтверджується фотознімками. Відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання відповідно до укладеного договору від 31 березня 2017 року. При вирішенні спору районним судом неправильно зазначено конфігурацію встановленої металопластикової конструкції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 29 травня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

Відзив на касаційну скаргу не надходив

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ФОП ОСОБА_2 06 березня 2017 року надав ОСОБА_1 рахунок-фактуру на суму 12 300, 00 грн на світлопрозорі конструкції з енергозберігаючим склом (вікна з двокамерними енергоефективними склопакетами) (а. с. 46).

14 березня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до ПАТ «Державний Ощадний банк України» із заявою про отримання кредиту на світлопрозорі конструкції з енергозберігаючим склом (крім однокамерних), у тому числі вікна та балконні двері, та відповідне додаткове обладнання і матеріали до них для квартири у багатоквартирному житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 50).

27 березня 2017 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Державний ощадний банк України» укладено кредитний договір № 71-2017, згідно якого позивач отримала кредит у розмірі 10 770, 36 грн на 36 місяців з терміном повернення не пізніше 26 березня 2020 року для придбання «світлопрозорих конструкцій з енергозберігаючим склом (крім однокамерних), у тому числі вікна та балконні двері, та відповідне додаткове обладнання і матеріали до них (а. с. 12-17).

27 березня 2017 року ФОП ОСОБА_2 отримав від ПАТ «Державний ощадний банк України» 10 770, 00 грн для встановлення конструкцій ПХВ ОСОБА_1 (а. с. 47).

31 березня 2017 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 укладено договір згідно якого ФОП ОСОБА_2 зобов`язався виготовити ПХВ конструкції на протязі 40 робочих днів з моменту підписання договору, а ОСОБА_1 зобов`язалась оплатити замовлення та прийняти конструкції з ПХВ, вартість яких відповідно договору складає 12 300, 00 грн (а. с. 7-9).

ОСОБА_1 також було підписано додаток до договору, який містив технічні креслення замовленого позивачем виробу (а. с. 9).

Згідно довідки ПАТ «Ощадбанк» від 05 жовтня 2017 року вих. № 3938, ОСОБА_1 здійснила погашення кредитної заборгованості у повному обсязі (а. с. 48).

Позиція Верховного Суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Частиною першою статті 837 ЦК України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до частини другої статті 837 ЦК України договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно частин першої, третьої статті 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.

Статтею 868 ЦК України визначено, що підрядник зобов`язаний до укладення договору побутового підряду надати замовникові необхідну та достовірну інформацію про запропоновані роботи, їх види та особливості, про ціну та форму оплати роботи, а також повідомити замовникові на його прохання інші відомості, що стосуються договору. Підрядник зобов`язаний назвати замовникові конкретну особу, яка буде виконувати роботу, якщо за характером роботи це має значення.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця).

Пунктом 5 частин першої статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, враховуючи вказані норми матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, обґрунтовано виходив із того, що позовні вимоги до задоволення не підлягають, оскільки між сторонами спору 31 березня 2017 року було укладено договір побутового підряду на виготовлення та встановлення ПВХ конструкцій без визначення їх характеристик. Укладаючи спірний договір, сторони, будучи вільними в його укладенні, визначили умови договору на власний розсуд.

Позивач сплатила вартість робіт, а відповідач відповідно до умов договору виготовив та встановив замовлені ПВХ конструкції, тобто сторони спору фактично виконали умови договору.

Відповідно до частини другої статті 872 ЦК України, частини першої статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: пропорційного зменшення ціни; безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар.

Судами надано належну оцінку наявним у матеріалах справи доказам, які не можуть безумовно свідчити про те, що позивачу було встановлено металопластикові конструкції, які не відповідають умовам договору від 31 березня 2017 року, оскільки цими умовами сторони не визначили повну комплектацію та характеристики конструкцій. Надані позивачем фотознімки конструкції не підтверджують наявності істотних недоліків у виконаній відповідачем роботі.

Позивач посилається на значні недоліки встановленої металопластикової конструкції, неналежну якість продукції, однак нею не надано доказів, які б підтверджували обґрунтованість позовних вимог. Із вимогою щодо пропорційного зменшення ціни; безоплатного усунення недоліків товару; відшкодування витрат на усунення недоліків позивач до відповідача не зверталася.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Судамиправильно застосовано норми матеріального права, дотримано норми процесуального права, зроблено обґрунтовані висновки на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами (стаття 89 ЦПК України).

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_3 ,залишити без задоволення.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 12 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Донецької області від 13 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:Є. В. Синельников
С. Ф. Хопта
В. В. Шипович