ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 квітня 2019 року

м. Харків

Справа № 641/3818/18

Провадження № 22-ц/818/1282/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

Учасники справи :

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2

Відповідачі Головне управління Національної поліції у Харківській області, Державна казначейська служба України,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 4 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції у Харківській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, ухвалене суддею Григор'євим Б.П.,-

в с т а н о в и в :

У червні 2019 року позивачі звернулись до суду з позовом в якому просили суд стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області та Державної казначейської служби України моральну шкоду завдану незаконними рішеннями і протиправною бездіяльністю посадових осіб поліції під час досудового розслідування кримінального провадження.

Позовна заява мотивована тим, що Слобідським відділом поліції не було винесено рішення відносно їх клопотань навіть після кількох ухвал суду, неправомірна тривала бездіяльність посадових осіб спричинили їм глибокі моральні страждання, компенсацію яких вони оцінили у розмірі 80000 грн.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 4 грудня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачі не надали належних та допустимих доказів на підтвердження своєї позиції, обставини, на які посилались як на підставу для задоволення позову не знайшли свого підтвердження і посилання позивачів на бездіяльність відповідача не є безумовною підставою для визнання позовних вимог обґрунтованими.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися з апеляційною скаргою, в якій просять скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду не відповідає обставинам справи

оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи. Посилаються в апеляційній скарзі на обставини, які були викладені ним у позовній заяві.

До апеляційного суду надійшов від представника ГУНЕП в Харківській області відзив на апеляційну скаргу, який мотивований тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим, ухвалене на підставі повного та всебічного з'ясування фактичних обставин справи. Відповідач вважає, що позивачі обґрунтовуючи позов обмежились лише загальними посиланнями на бездіяльність органів досудового слідства внаслідок чого суд обґрунтовано дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Апеляційна скарга позивачів не спростовує фактичних обставин, що були встановленні під час розгляду справи.

Частиною 3 ст. 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно копії постанови слідчого СВ Слобідського відділу поліції ГУНП в Харківській області Гармаша І.В., від 20.11.2017 року кримінальне провадження № 0001334 від 03.06.2015 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 356, ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 162, ч.1 ст. 358, ч.1 ст. 384, ч.1 ст. 182 КК України закрите у зв'язку з відсутністю в діяннях складів кримінальних правопорушень.

Постановою від 11 грудня 2017 року заступника прокурора Харківської місцевої прокуратури № 5 постанову слідчого СВ Слобідського відділу ГУ НП в Харківській області Гармаша І.В., від 20.11.2017 року про закриття кримінального провадження № 0001334 від 03.06.2015 скасовано.

У копії повідомлення № 23959 Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса, що міститься в матеріалах справи зазначено про неможливість надати висновок судово-почеркознавчої експертизи за кримінальним провадженням у зв'язку невиконанням клопотання експерта, оригінали досліджуваних документів, додаткових зразків підпису та почерку особи, що перевіряється не було надано.

З копії постанови слідчого СВ Слобідського відділу поліції ГУНП в Харківській області від 27.02.2018 вбачається, що кримінальне провадження № 0001334 від 03.06.2015 закрите у зв'язку з відсутністю в діяннях складів кримінальних правопорушень, яка ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24.05.2018 скасована та матеріали направлено для проведення досудового розслідування.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07.06.2018 зобов'язано слідчого СВ Слобідського ВП ГУ НП в Харківській області Гармаша І.В. виконати клопотання експерта Харківського НДІСЕ ім. Засл. проф. Бокаріуса від 12.12.2017, а саме надати: оригінали досліджуваних документів : довіреності від 30.03.2015 від імені ОСОБА_6, договору про надання правової допомоги від 02.02.2015 ( якими володіють ОСОБА_7 та ОСОБА_8 шляхом їх вилучення або шляхом отримання тимчасового доступу до документів).

Постановою прокурора місцевої прокуратури молодшого радника юстиції Кролєвцова О.Л. від 18.07.2018 ОСОБА_2 в задоволенні клопотання про зобов'язання слідчого виконати клопотання експерта відмовлено (а.с.40).

Матеріали справи містять копію відповіді прокуратури Харківської області від 1 серпня 2018 року з якої вбачається, що в ході досудового розслідування, зокрема, № 0001334 не забезпечено швидкого, повного та неупередженого розгляду справи, у зв'язку з чим прокуратурою області вжито заходи реагування спрямовані на активізацію досудового розслідування (а.с. 41-42).

З копії відповіді заступника керівника місцевої прокуратури від 03.10. 2018 № 04-25-1424-15 вбачається, що у провадженні слідчого СВ Слобідського ВП ГУ НП в Харківській області Гармаша І.В., перебувають матеріали кримінального провадження № 0001334, досудове розслідування у якому триває, проводяться необхідні слідчі (розшукові) дії направлені на встановлення обставин вчиненого кримінального правопорушення (а.с.75).

На спростування доводів апеляційної скарги слід зазначити про таке.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Частиною другою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди на підставі статті 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв'язок між протиправною дією і негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв'язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв'язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Отже, позивачі повинні були довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв'язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз'яснено, що під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1 ст. 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов'язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, дослідивши докази у справі надавши їм належну оцінку, обґрунтовано виходив з того, що позивачі не довели причинно-наслідкового зв'язку між діями заподіювача та шкодою, на яку вони посилалися.

Сам факт закриття кримінального провадження в справі за відсутністю в діях осіб складу кримінального правопорушення, подальше його скасування, не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди та не вказує на неправомірність дій посадових чи службових осіб органів державної влади.

Таким чином, встановивши, що позивачі належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, якими вони обґрунтовували свої позовні вимоги, суду не було надано, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову у зв'язку з його недоведеністю.

Матеріали справи не містять доказів про те, що посадовими особами вчинено будь-які протиправні дії стосовно позивачів під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001334.

Матеріали справи не містять як висновків компетентних органів прокуратури вищого рівня відповідно до вимог ст. 308 КПК України так і судових рішень щодо недотримання слідчим, розумних строків, і якими б встановлено факт невиконання або неналежного виконання службових обов'язків під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001334 та притягнення цих осіб до відповідальності, передбаченої чинним законодавством.

Частиною першою статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

В той же час, реалізація позивачами свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивачів.

Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин.

Колегією суддів не встановлено наявність моральної шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Судом з'ясовано, що позивачі не надали належних доказів, які б підтверджували факт заподіяння позивачам моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні.

Апеляційний суд констатує, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовної заяви діяв у відповідності до вимог цивільного процесуального закону, а апеляційна скарга є такою, що не грунтується на Законі. Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 12, 13, 89, 351, 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 4 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, в силу ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук

повний текст постанови складено 2 квітня 2019 року