КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 грудня 2019 року м. Київ

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Гуля В.В., Сліпченка О.І.,

секретар судового засідання: Спеней О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 31 жовтня 2019 рокуу справі за позовом ОСОБА_1 до Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок агресії Російської Федерації проти України,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок агресії Російської Федерації проти України, в якому просить стягнути з Російської Федерації на його користь відшкодування моральної шкоди 948407,43 грн., що є еквівалентом 35000,00 євро за офіційним курсом Національного Банку України на день підписання позову.

Позов мотивовано тим, що внаслідок збройної aгpеciї Російської Федерації проти України, окупації та незаконної анексії Російською Федерацією території Автономної Республіки Крим України були порушені права (свободи, інтереси) позивача, передбачені розділом IIКонституції України, Європейською конвенцією, Женевською конвенцією про захист цивільного населення під час війни 1949 року та іншими міжнародними актами.

Зазначеніпорушення призвели до неможливості подальшого проживания позивача на тимчасово окупованій територїї Донецької області України та обумовили його переселення до підконтрольноїтepитopiїУкраїни. При цьому вінбув змушений терміново залишити територіюДонецькоїобласті,окуповану Російською Федерацією, оскільки опинився в умовах, що становили реальну небезпеку його життю та здоров`ю.

ОСОБА_1 у позовній заяві, відповідачем визнана саме Російська Федерація, з підстав того, що безпосереднім суб`єктом, внаслідок умисних дій якого йому завдана моральна шкода є Російська Федерація, її Збройні Сили та створені нею збройні формування, що мають на озброєнні та використовують засоби, які становлять підвищену небезпеку для оточуючих, у тому числі особисто для нього.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 31 жовтня 2019 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок агресії Російської Федерації проти України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання щодо відкриття провадження. Вказує стосовно посилання суду першої інстанції на імунітет Російської Федерації від судового переслідування в національних судах України, що Російська Федерація, здійснивши збройну агресію відносно України, та відповідно незаконно анексувавши частину території України, порушила принципи Статуту ООН, Загальної декларації прав людини, Будапештського меморандуму, Гельсінського Заключного акту Наради по безпеці та співробітництву в Європі від 01.08.1975 року та Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною та Російською Федерацією. Звертає увагу суду, що дія приписів Закону України «Про міжнародне приватне право» не поширюється на Російську Федерацію, оскільки об`єкт правовідносин, учасником яких вона виступає, знаходиться на території України, при цьому юридичний факт, що створив відповідні правовідносини, також мав місце на території України. Зазначає, що залучення Російської Федерації у якості відповідача та відсутності у неї імунітету у даній цивільній справі є доведеним, обґрунтованим та справедливим, а справі підлягає розгляду в рамках цивільного судочинства.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу, у встановлений апеляційним судом строк, не надав.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що даний спір не відноситься до розгляду цивільної юрисдикції судів України, оскільки пред`являти позов до іноземної держави, що знаходиться на території України, можна лише за згодою компетентних органів відповідної іноземної держави.

Однак, такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, порушила, не визнала чи оспорила його суб`єктивні права, свободи чи інтереси. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено висновок, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (стаття 13 ЦПК України).

Згідно частини першої-другої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача (або непред`явлення позову до належного відповідача (співвідповідача)) не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. Вказане може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог по суті заявлених вимог.

Аналогічні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є, зокрема: іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Відповідно до статті 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Постановою Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» від 17 березня 2015 року № 254-VІІІ, визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. До переліку міст, які визнані цією постановою окупованими входить також і м. Горлівка.

Частиною 6 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Держава Україна всіма можливими засобами сприятиме відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди Російською Федерацією.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, у жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок агресії Російської Федерації проти України, в якому просить стягнути з Російської Федерації на його користь відшкодування моральної шкоди 948407,43 грн., що є еквівалентом 35000,00 євро за офіційним курсом Національного Банку України на день підписання позову (а.с. 1-14).

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 31 жовтня 2019 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок агресії Російської Федерації проти України (а.с. 16-18).

Проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази у сукупності із положеннями законодавства, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та відмови у відкритті провадження у справі.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку, застосувавши під час вирішення питання про відкриття провадження у даній справі положень ЗУ «Про міжнародне приватне право» та Положення про дипломатичні представництва та консульські установи іноземних держав в Україні, оскільки даними нормативно-правовими актами, суд першої інстанції має керуватися під час ухвалення судового рішення по суті.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції при вирішенні питання про відкриття провадження у даній справі, повинен був керуватися положеннями частини 2 статті 48 ЦПК України, відповідно до якої позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава, а також ст. ст. 175, 177, 187 ЦПК України.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що дана справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Таким чином, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, і підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, відповідно до вимог статті 379 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 379 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 31 жовтня 2019 року скасувати повністю, як таку, що перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Справу за позовом ОСОБА_1 до Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок агресії Російської Федерації проти України, направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «24» грудня 2019 року.

ГоловуючийсуддяЛ.П. Сушко
СуддіВ.В. Гуль
О.І. Сліпченко