Проваження № 22-ц/824/2779/2019 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

07 лютого 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

за участю секретаря Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м.Києва від 20 листопада 2018 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей Святошинської районної у м.Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини,-

в с т а н о в и в:

Ухвалою Святошинськогорайонного суду м.Києва від 20 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей Святошинської районної у м.Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини задоволено заяву відповідачки про забезпечення позову шляхом заборони позивачу вчиняти будь-які дії, спрямовані на зміну місця проживання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 до постановлення судового рішення у справі.

Не погоджуючись із ухвалою, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви відповідачки,посилаючись на необгрунтованість ухвали суду, порушення при її постановленні норм матеріального і процесуального права. Скарга мотивована тим, що всупереч закону суд забезпечив позов не за його заявою як позивача, а за заявою відповідачки, яка зустрічних вимог не заявляла. Окрім того, суд не з'ясував з ким дитина проживає фактично та не врахував, що син проживає з ним.

Відповідачка ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, де вказала, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення і правомірно вжив заходів забезпечення позову за її заявою, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 подану апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримав, просив задоволити та скасувати ухвалу Святошинського районного суду м.Києва як незаконну та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник адвокат ОСОБА_4 в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечували, посилаючись на правомірність

- 2 -

судової ухвали та відсутність підстав для її скасування.

Служба у справах дітей Святошинської районної у м.Києві державної адміністрації подала заяву про розгляд справи у відсутність її представника.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обгрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що в провадженні Святошинського районного суду м.Києва перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини. Предметом спору у справі є визначення місця проживання малолітнього сина сторін ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1

Провадження у справі відкрите ухвалою судді Святошинського районного суду м.Києва від 26 вересня 2018 року.

Задовольняючи заяву відповідачки ОСОБА_2 та забезпечуючи позов шляхом заборони позивачу вчиняти будь-які дії, спрямовані на зміну місця проживання малолітнього сина ОСОБА_3, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що невжиття забезпечення позову у вказаній справі та у разі зміни місця проживання малолітнього не буде відповідати інтересам дитини до ухвалення судом рішення.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками судді, поскільки вони не грунтуються на вимогах процесуального закону.

Відповідно до положень ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити заходів забезпечення позову, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи (ч.2 ст.149 ЦПК).

Згідно ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику розгляду судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Аналіз змісту наведених норм дає підстави для висновку, що інститут забезпечення позову є особливим видом судової юрисдикції і пов'язаний із захистом прав позивача, на користь якого може бути ухвалене рішення, а не іншого учасника, як помилково вважав суд.

Відповідно забезпечення позову має вживатися виключно за заявою позивача, на якого процесуальний закон покладає обов'язок надати докази і переконати суд у необхідності вжиття відповідних заходів, наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом його позову, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

З матеріалів справи вбачається, що позов у справі заявлено ОСОБА_2, а отже забезпечення позову може стосуватися лише виконання рішення ухваленого на його користь.

Постановлюючи ухвалу, суд залишив поза увагою той факт, що відповідачка, яка

- 3 -

подала заяву про забезпечення позову, позовних вимог (зустрічних вимог) не заявляла, а відтак відсутні підстави для забезпечення її позову.

Суд вказаних обставин не врахував і постановив помилкову ухвалу.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З викладених вище підстав ухвала суду підлягає до скасування.

Вирішуючи заяву відповідачки ОСОБА_2 про забезпечення позову, суд апеляційної інстанції вважає, що дана заява не підлягає до задоволення, оскільки ОСОБА_2 не є позивачем і позовних вимог, які б можливо було забезпечити не заявляла.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити.

Ухвалу Святошинського районного суду м.Києва від 20 листопада 2018 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви відповідачки ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: