Постанова

Іменем України

19 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 456/3046/17

провадження № 61-38174св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Львівгаз»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 04 жовтня 2017 року у складі судді Гулкевича О. В. та постанову Апеляційного суду Львівської області від 11 квітня 2018 року у складі колегії суддів: Ванівського О. М., Цяцяка Р. П., Шандри М. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Львівгаз» (далі - ПАТ «Львівгаз») про захист прав споживача на інформацію.

У позовній заяві ОСОБА_1 просив суд заборонити ПАТ «Львівгаз» проведення монтажних робіт до одержання ним копії такої схеми.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду м. Львова від 04 жовтня 2017 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заявник не зазначив причин, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, та не обґрунтував необхідність забезпечення позову, що позбавило суд можливості дійти висновку про наявність обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 11 квітня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Стрийського міськрайонного суду м. Львова від 04 жовтня 2017 року про відмову у забезпеченні позову залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що, відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що заявник не зазначив причин, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, та не обґрунтував необхідність забезпечення позову, що позбавило суд можливості дійти висновку про наявність обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у червні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що він не звертався до суду із заявою про забезпечення позову, а зазначена у позовній заяві вимога про заборону ПАТ «Львівгаз» проведення монтажних робіт до одержання ним копії такої схеми підлягає вирішенню в іншому порядку, ніж питання про забезпечення позову, а саме - шляхом ухвалення рішення суду, яким суд вирішує питання, передбачені статтею 214 ЦПК України 2004 року.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03 вересня 2018 року було відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано із Стрийського міськрайонного суду Львівської області зазначену цивільну справу.

У листопаді 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відзив на касаційну скаргу не надходив

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 звернувся із позовом до ПАТ «Львівгаз» про захист прав споживача на інформацію.

У позовній заяві, зокрема, просив заборонити ПАТ «Львівгаз» проведення монтажних робіт до одержання ним копії такої схеми.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до статті 151 ЦПК України 2004 року суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову, яке допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Перелік видів забезпечення позову, передбачених статтею 152 ЦПК України 2004 року, не є вичерпний, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених частиною четвертою зазначеної статті.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 152 ЦПК України 2004 року позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Таким чином, забезпечення позову - це заходи припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим, і повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову, які направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення суду.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник.

Відмовляючи у задоволені зазначеної заяви, суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що заявник не зазначив причин, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, та не обґрунтував необхідність забезпечення позову, що позбавило суд можливості дійти висновку про наявність обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Посилання касаційної скарги на те, що ОСОБА_1 не звертався до суду із заявою про забезпечення позову, а зазначена у позовній заяві вимога про заборону ПАТ «Львівгаз» проведення монтажних робіт до одержання останнім копії такої схеми підлягає вирішенню в іншому порядку, ніж питання про забезпечення позову, а саме - шляхом ухвалення рішення суду, яким суд вирішує питання, передбачені статтею 214 ЦПК України 2004 року, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для забезпечення позову у спосіб, який зазначений у змісті позовної заяви, а також є однією із вимог позовної заяви, та не порушує прав позивача на доступ до правосуддя та його прав на вирішення усіх заявлених ним позовних вимог в суді, який за наслідками розгляду позовної заяви має ухвалювати рішення по кожній із зазначених позивачем позовних вимог.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 04 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 11 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

Є. В. Синельников

В. В. Шипович