ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4969/19 Справа № 203/3185/17 Суддя у 1-й інстанції - Казак С. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 березня 2019 року

по справі за скаргою Публічного акціонерного товариства ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК, заінтересовані особи ОСОБА_1 , Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування постанови про повернення виконавчого документу стягувачу, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2017 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська надійшла скарга Публічного акціонерного товариства ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК, заінтересовані особи ОСОБА_1 , Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування постанови про повернення виконавчого документу стягувачу, зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 березня 2019 року скаргу Публічного акціонерного товариства ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК, заінтересовані особи ОСОБА_1 , Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування постанови про повернення виконавчого документу стягувачу, зобов`язання вчинити певні дії -задоволено частково.

Скасовано постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Осельського Євгена Сергійовича від 11 травня 2017 року у виконавчому провадженні №49467593 щодо повернення стягувачу виконавчого листа №2-3201/11, виданого 08 лютого 2013 року Кіровським районним судом м.Дніпропетровська.

Зобов`язано Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області у передбачені ст.41 Закону України «Про виконавче провадження» порядок та строки вирішити питання про відновлення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-3201/11, виданого 08 лютого 2013 року Кіровським районним судом м.Дніпропетровська.

В іншій частині в задоволенні скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 березня 2019 року №203/3185/17 та провадження Кіровського районного суду м. Дніпропетровська №4-с/203/0203/1/2019 у справі №203/3185/17, закрити.

У відзиві Публічне акціонерне товариство ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 березня 2019 року просить ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 березня 2019 року залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскільки вважає що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та справедливим.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 14.11.2012 року Кіровським районним судом м.Дніпропетровська було ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» заборгованість за кредитним договором №5823974 від 14.11.2007 року в сумі 3880747 грн. 77коп. та судові витрати в сумі 1820 грн.

Вказане рішення суду набрало законної сили та на його виконання Кіровським районним судом м.Дніпропетровська 08.02.2013 року було видано виконавчий лист, який банком пред`явлено для примусового виконання до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

26 листопада 2015 року державним виконавцем відділу було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №49467593.

Постановою державного виконавця від 11.05.2017 року виконавчий лист було повернуто стягувачу на підставі ст.57 Закону України «Про виконавче провадження». Вказана постанова мотивована тим, що у боржника відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення, а здійсненні державним виконавцем відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними, транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

Згідно ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» (тут та далі в редакції, що діяла на момент винесення оскаржуваної постанови), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно ст.10 вказаного вище Закону заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Частиною 1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 3 вказаної статті визначено права державного виконавця під час здійснення виконавчого провадження, зокрема: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком.

Відповідно до ч.5 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Згідно ч.8 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Повертаючи виконавчий документ стягувачу, державний виконавець у постанові від 11.05.2017 року посилався на ст.57 Закону України «Про виконавче провадження», яка в редакції вказаного Закону на час винесення постанови регулювала питання визначення вартості майна боржника та його оцінки.

Посилань на відповідні положення ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», якою визначено підстави для повернення виконавчого документу, в оскаржуваній постанові державним виконавцем наведено не було.

Проте, виходячи із наведених мотивів прийнятого рішення, виконавчий документ фактичного було повернуто стягувачу з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.37 вказаного Закону.

Згідно ч.1 ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Як зазначено скаржником, під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження встановлено, що в ньому відсутні запит до Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті щодо наявності зареєстрованого права власності боржника на судна; відповідь на запит державного виконавця від Головного управління держгеокадастру щодо наявності зареєстрованих земельних ділянок, власником/користувачем яких є боржник; запит до Головного управління державно міграційної служби щодо наявності оформленого закордонного паспорту боржника; запит до Державної авіаційної служби України щодо наявності зареєстрованого права власності боржника на цивільні повітряні судна; запит до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку щодо інформації про зареєстровані за боржником цінні папери.

Крім того, відсутні відомості щодо проведення перевірки майнового стану боржника з періодичністю, визначеною ч.8 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до прав, яким державний виконавець наділений в силу ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», останній не викликав боржника з приводу виконання виконавчого документу, не звертався до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області за неодноразовими викликами суду першої інстанції явку свого представника до суду не забезпечив, будь-яких заперечень та відповідних доказів (матеріалів виконавчого провадження), які б спростовували обґрунтованість доводів скарги, суду не надав.

Задовольняючи частково скаргу ПАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку про необхідність задоволення скарги в частині скасування постанови державного виконавця від 11.05.2017 року та зобов`язання Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області у передбачені ст.41 Закону України «Про виконавче провадження» порядок та строки вирішити питання про відновлення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-3201/11, виданого 08.02.2013року Кіровським районним судом м.Дніпропетровська, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового процесу та невід`ємною частиною судового захисту будь-якої особи; ненадання відділом примусового виконання доказів щодо вжиття всіх передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів для належного, своєчасного та повного виконання судового рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що на момент звернення до суду зі скаргою, банк вже не був стороною у виконавчому провадженні, що підтверджується ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 02.06.2017 року у справі №2-3201/2011, колегія суддів ставиться критично, оскільки відповідно до вимог законодавства України, здійснення заміни сторони виконавчого провадження здійснюється постановою виконавця, на підставі відповідного рішення суду.

Статтею ст.512 ЦК України передбачено, що однією з підстав заміни кредитора у зобов`язанні іншою особою є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст.378 ЦПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою сторони суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Згідно з ч.5 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження» із наступними змінами та доповненнями, у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а таку ж заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були і обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Відповідно п. 12 розділу ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом МЮУ від 02.04.2012 № 512/5, у разі вибуття однієї зі сторін виконавчого провадження (припинення юридичної особи, а також в інших випадках заміни сторони у виконавчому провадженні), якщо правовідносини допускають правонаступництво, виконавець за заявою сторони виконавчого провадження, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження її правонаступником. На підставі постановленої судом ухвали виконавець своєю постановою замінює сторону виконавчого провадження. Ухвала суду та постанова виконавця долучаються до виконавчого документа при його передачі до іншого органу державної виконавчої служби або приватного виконавця або поверненні його стягувачу чи до суду.

Отже, відповідно до вимог законодавства України, здійснення заміни сторони виконавчого провадження здійснюється постановою виконавця, на підставі відповідного рішення суду.

Крім того, ухвала Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 02.06.2017року по справі № 2-3201/11 провадження № 6/0203/63/2017 про заміну сторони виконавчого провадження, не була пред`явлена до органу виконавчої служби для здійснення заміни сторони виконавчого провадження, а постанова виконавця про заміну сторони виконавчого провадження не виносилась, у зв`язку із поверненням виконавчого документа стягувачу.

Таким чином, заміна сторони виконавчого провадження № 49467593 не відбулась.

Враховуючи те, що рішенням суду заборгованість за кредитним договором було стягнуто саме на користь Публічного акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», як первісного кредитора, останнє було зазначено стягувачем у виданому судом виконавчому листі та пред`явило його для примусового виконання, а на момент винесення оскаржуваної постанови від 11.05.2017 року АТ «ПУМБ» залишилось стягувачем у виконавчому провадженні, питання про його заміну, у передбаченому законом порядку, не вирішено та виконавчий документу було повернуто Банку, посилання боржника на відступленням банком права вимоги за кредитним договором на користь іншої особи, як підставу для закриття провадження по справі, є необґрунтованим.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

В.С.Городнича