Ухвала

29 березня 2019 року

м. Київ

справа № 159/1842/17

провадження № 61-5186ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Фаловської І. М. розглянув касаційну скаргу Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Ясен» на постанову Волинського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року у справі за позовом Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Ясен» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території; за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Ясен» про визнання недійсним рішень, прийнятих учасниками зборів власників квартир і нежитлових приміщень,

ВСТАНОВИВ:

Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Ясен» (далі - ОСББ «Ясен») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території.

Позовна заява мотивована тим, що будинки за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться на балансі ОСББ «Ясен», завданням і предметом діяльності якого є забезпечення належного утримання будинку та прибудинкової території. ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1

Позивач зазначав, що станом на 01 квітня 2017 року утворилась заборгованість за надані комунальні послугиу розмірі 3 916,08 грн., з яких: сума основного боргу - 2 625,70 грн; пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України - 814,45 грн; три відсотки річних -

68 грн; сума інфляційних витрат - 407,93 грн, яку ОСББ «Ясен» просить суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь.

ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСББ «Ясен» про визнання недійсним рішень, прийнятих учасниками зборів власників квартир і нежитлових приміщень.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що рішення членів ОСББ «Ясен» про встановлення розміру плати за утримання будинку та прибудинкової території прийняті загальними зборами ОСББ «Ясен» та оформлені протоколом № 2 від 29 серпня 2014 року не відповідають вимогам статуту ОСББ «Ясен» та Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку».

На підставі вищевказаного, ОСОБА_1 просив суд визнати недійсним рішення, прийняті учасниками зборів власників квартир і нежитлових приміщень будинків, що розміщені на АДРЕСА_1 від 29 серпня 2014 року, які оформлені протоколом № 2.

Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області

від 15 травня 2018 року первісний та зустрічний позови об'єднані в одне провадження.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області

від 27 вересня 2018 року (у складі судді Наваляного Т. Д.) позов ОСББ «Ясен» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСББ «Ясен» заборгованість за утримання будинку та прибудинкової території в сумі 3 101,63 грн, з яких: сума основного боргу - 2 625,70 грн., три відсотки річних - 68 грн; сума інфляційних втрат - 407,93 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Волинського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року

(у складі колегії суддів: Бовчалюк З. А., Здрилюк О. І., Карпук А. К.) рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 27 вересня

2018 року в частині часткового задоволення первісного позову скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову

ОСББ «Ясен» відмовлено.

У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

14 березня 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСББ «Ясен» на постанову Волинського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року, в якій заявник просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції і залишити силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів касаційного провадження, з первісним позовом до суду звернулося ОСББ «Ясен», із зустрічним - ОСОБА_1 Рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1, проте постанову суду апеляційної інстанції в суді касаційної інстанції не оскаржував. З касаційною скаргою до Верховного Суду звернувся ОСББ «Ясен», а, отже, він фактично оскаржив постанову суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні первісного позову.

Отже, предметом первісного позову у цій даній справі є стягнення заборгованості за надані комунальні послуги, тобто ціна позову становить 3 916,08, яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн х 100 =

192 100 грн).

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Крім того, дана справа є незначної складності та не належить до виключень, передбачених частиною шостою статті 19 ЦПК України.

Вказівка в резолютивній частині постанови Волинського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року про можливість її оскарження в касаційному порядку не є підставою для відкриття касаційного провадження Верховним Судом, оскільки оскаржувані рішення ухвалені у малозначній справі.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов'язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином

(«Зубак проти Хорватії» від 05 квітня 2018 року).

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, доводи касаційної скарги, а також значення справи для сторін і суспільства, практику розгляду справ з даної категорії.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України

суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Леваж Престасьон Сервіс проти Франції» від 23 жовтня 1996 року; «Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії» від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, увідкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Ясен» на постанову Волинського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року у справі за позовом Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Ясен» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території; за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Ясен» про визнання недійсним рішень, прийнятих учасниками зборів власників квартир і нежитлових приміщень відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя І. М. Фаловська