КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2019 року м. Київ

Справа № 760/18951/18

Апеляційне провадження № 22-ц/824/2635/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

секретар Луговий Р.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва ухваленого під головуванням судді Оксюти Т.Г. 01 жовтня 2018 року в місті Києві, дата складення повного тексту рішення не зазначена, у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «38 відділ інженерно-технічних частин» про зобов'язання нарахувати заробітну плату,

В С Т А Н О В И В

У липні 2018 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив зобов'язати Державне підприємство «38 відділ інженерно-технічних частин» нарахувати та виплатити заробітну плату за відпрацьовані позивачем у добовому режимі 270 годин за 2014 рік за тарифом 14,78 грн за годину та за 337,50 годин відпрацьованих у період з 01 січня 2015 року по 04 квітня 2016 року за тарифом 13,44 грн за годину, у розмірі 8526,60 грн, нарахувати та виплатити заробітну плату у розмірі 6822,45 грн за відпрацьовані щозмінно за період роботи на підприємстві по дві години у нічний час (з 02.00 до 04.00 год.) за тарифом оплати роботи у нічний час, а за відпрацьовані по дві години у нічний час у святкові дні 01 січня (Новий рік) та 01 травня (День праці) 2015 року у подвійному розмірі у сумі 107,52 грн, включити у робочий час період його щозмінного перебування на інструктажі добового наряду з 07.30 год. до 08.00 год. та нарахувати і виплатити за весь час роботи на підприємстві (по 30 хв. за кожну зміну) грошову суму у розмірі 1421,10 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що він у період з 01 січня 2014 року по 04 квітня 2016 року на підставі строкових трудових договорів від 01 січня 2014 року №06 та від 01 січня 2015 року №08 працював охоронником 3-го розряду в 2-ому загоні охорони Державного підприємства «38 відділ інженерно-технічних частин».

У порушення норм трудового законодавства та законодавства про оплату праці відповідач табелював позивачу як охороннику лише 21-у годину замість 24-х, і відповідно недоплачував заробітну плату за фактично відпрацьовані 24-и години за зміну. Також, не зараховував і відповідно не сплачував за відпрацьовані дві години (з 02.00 год. до 04.00 год.) роботи у нічний час за підвищеним тарифом.

Також зазначив, що роботодавець відповідно до положень п. 4.2.1 Інструкції від 27 грудня 2012 року зобов'язував охоронників щоденно прибувати на інструктаж чергової зміни охорони в адміністративний будинок компанії на 07.30 год. ранку, однак табелювання і оплату роботи охоронника здійснював з 08.00 год., тим самим недоплачуючи заробітну плату.

При цьому, час перерви в роботі для внутрішньо змінного відпочинку і особистих потреб є складовою частиною робочого часу. Оплата праці у цьому випадку проводиться за весь фактично відпрацьований за графіком час.

На підставі викладеного просив позов задовольнити.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до Державного підприємства «38 відділ інженерно-технічних частин» про зобов'язання нарахувати заробітну плату - відмовлено.

Не погодився із вказаним судовим рішенням позивач, ним подана апеляційна скарга, в якій зазначається про незаконність рішення у зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду реальним обставинам справи, неповним з'ясуванням обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи. Позивач вказує на те, що суд першої інстанції не врахував жодних доводів позивача, однак взяв до уваги документально не підтвердженні припущення відповідача. Зазначає, що його під час змін ніхто не підміняв, а ні під час вживання ним їжі, а ні під час відпочинку, а тому суд безпідставно вважав факт надання позивачу таких перерв встановленим та доведеним. Крім того, зазначає, що відсутні будь-які документальні підтвердження про його підміну. Таким чином, судом першої інстанції не оцінено належність, допустимість і достовірність кожного доказу у справі окремо та у сукупності, не відображено результат їх оцінки в мотивувальній частині рішення, всі пояснення відповідача ґрунтуються не на доказах, а на припущеннях. У зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, що призвело до невірного вирішення справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Від представника відповідача Державного підприємства «38 відділ інженерно-технічних частин» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник вказує на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено за результатами ретельного, повного, об'єктивного та всебічного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності та на підставі встановлених обставин справи, з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги вважає необґрунтованими та такими, що будуються на припущеннях та нічим не підтверджені. Просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні позивач підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просив про задоволення заявлених ним вимог.

Представник відповідача Катичева Ю.В. заперечувала проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, просила залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання , обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що в період з 01 січня 2014 року по 04 квітня 2016 року на підставі строкових трудових договорів від 01 січня 2014 року № 06 та від 01 січня 2015 року № 08 позивач ОСОБА_2 працював охоронником 3-го розряду в 2-му загоні охорони ДП «38 відділ інженерно-технічних частин» по охороні офісного приміщення HAK «Нафтогаз України» за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 7/11 /а.с.9-13/.

Охорона вказаного приміщення здійснювалась відповідачем ДП «38 відділ інженерно-технічних частин» на підставі договорів укладених з НАК «Нафтогаз України», а саме: Договір на закупівлю послуг №14/6390/13 від 31 грудня 2013 року та Договір на закупівлю послуг №14/14497/14 від 30 грудня 2014 року /а.с.27-30, 132-137/.

Предметом даного спору є порушення норм трудового законодавства та законодавства про оплату праці щодо визначення відповідачем для позивача 21 години чергування замість 24-х фактично відпрацьованих у зв'язку з відсутністю умов для відпочинку та харчування. Також, на думку позивача, має місце неврахування двох годин роботи у нічний час, до робочого часу також не було включено період перебування на інструктажі добового наряду з 07.30 год. до 08.00 год.. Вказані обставини вплинули на нарахування заробітної плати.

За умовами п.3 строкових трудових договорів укладених між сторонами у справі, працівнику у зв'язку особливими умовами праці встановлювався підсумковий облік робочого часу. Тривалість робочого часу в обліковий період не повинна була перевищувати нормативного числа робочих годин. Оплата праці працівника мала проводитись із розрахунку фактично відпрацьованих годин в обліковий період. Режим робочого часу встановлювався графіком змінності, який затверджувався адміністрацією роботодавця. За виконання обов'язків встановлювалась погодинна тарифна ставка. Оплата праці у нічний час та святкові дні у розмірі встановленому законодавством України.

Відповідачем щомісячно затверджувались графіки чергувань охоронників, в яких передбачались 2 перерви на харчування по 30 хвилин та час для відпочинку з 02:00 до 04.00 при цілодобовому чергуванні /а.с.99-114/. Облік робочого часу та виходу на роботу оформлений також графіком чергувань /а.с.90-98/.

З розрахункових листів позивача вбачається, що оплата його праці здійснювалась за фактично відпрацьовані години з урахування праці в нічний час та святкові дні /а.с.76-89/.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що організація охорони об'єкту на якому працював позивач, здійснювалась одним цілодобовим постом та двома денними постами. Разом з тим, на вказаному об'єкті працювали з 08.00 год. до 20.00 год. керівний склад охорони, а саме командири взводів (2 особи) та командир загону (1 особа). Вказані особи виконували функцію резервного охоронника, про що зазначено в їх посадових інструкціях. Згідно графіку чергувань визначено час відпочинку та перерви на харчування.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції в повній мірі відповідають обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ст. 61 КЗпП України на безперервно діючих підприємствах, в установах, організаціях, а також в окремих виробництвах, цехах, дільницях, відділеннях і на деяких видах робіт, де за умовами виробництва (роботи) не може бути додержана встановлена для даної категорії працівників щоденна або щотижнева тривалість робочого часу, допускається за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації запровадження підсумованого обліку робочого часу з тим, щоб тривалість робочого часу за обліковий період не перевищувала нормального числа робочих годин (ст.ст. 50, 51).

Згідно з положеннями ст. 66 КЗпП України працівникам надається перерва для відпочинку і харчування тривалістю не більше двох годин. Перерва не включається в робочий час. Перерва для відпочинку і харчування повинна надаватись, як правило, через чотири години після початку роботи. Час початку і закінчення перерви встановлюється правилами внутрішнього трудового розпорядку. Працівники використовують час перерви на свій розсуд. На цей час вони можуть відлучатися з місця роботи. На тих роботах, де через умови виробництва перерву встановити не можна, працівникові повинна бути надана можливість приймання їжі протягом робочого часу. Перелік таких робіт, порядок і місце приймання їжі встановлюються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації.

В порядку ст. 97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт.

Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом.

Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті.

Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці.

Міністерством праці та соціальної політики України відповідно до наказом №138 від 19 квітня 2006 року затверджено Методичні рекомендації щодо застосування підсумованого робочого часу. Відповідно до п. 3 цих рекомендацій, при підсумованому обліку робочого часу робота працівників регулюється графіками роботи (змінності), які розробляються роботодавцем і погоджуються з виборним органом первинної профспілкової організації, а в разі його відсутності можуть бути передбачені в колективному договорі. Графіки роботи (змінності) розробляються таким чином, щоб тривалість робочого часу за обліковий період не перевищувала нормального числа робочих годин, передбаченого ст. 50 та 51 КЗпП України.

З наведених обставин справи вбачається, що за умовами укладених між сторонами договорів позивач працював на умовах підсумованого робочого часу, який регулювався графіками роботи (змінності). У оспорюваний позивачем період у графіках відображено чергування трьох осіб на вказаному об'єкті кожного дня, в тому числі у зміни роботи позивача.

Разом з цим, на вказаному об'єкті працювали з 08.00 год. до 20.00 год. керівний склад охорони, а саме командири взводів (2 особи) та командир загону (1 особа), якими складено та засвідчено графіки чергувань. Вказані особи виконували функцію резервного охоронника, про що зазначено в їх посадових інструкціях.

Таким чином, доводи позивача про здійснення одноосібного чергування, що в свою чергу зумовило відсутність у нього можливості використовувати час для вживання їжі та відпочинку не знайшли свого підтвердження. У зв'язку цим, його вимога про здійснення перерахунку часу з 21 години роботи на 24 години кожної зміни не можна визнати обґрунтованим, відповідно, відсутні і підстави для здійснення перерахунку нарахованої заробітної плати. До того ж з наявних в матеріалах справи розрахунків вбачається, що оплата праці позивача проводилась з урахуванням праці в нічний час та у світкові дні, із застосування підвищеного тарифу.

Вимоги позивача щодо зарахування до робочого часу півгодини інструктажу кожної зміни не доведені, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження їх проведення кожної зміни і в понаднормовий час. До того вказана вимога не ґрунтується на нормах чинного законодавства.

Беручи до уваги вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем заявлених позовних вимог та про додержання відповідачем вимоги законодавства щодо обліку робочого часу. У зв'язку з тим, що суд не знайшов підстав для задоволення вимог про здійснення перерахунку робочого часу. Відсутні підстави і для здійсненя перерахунку нарахованої заробітної плати позивача.

За наведених обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно зясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Рішення суду відповідає вимогам чинного законодавства, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

В порядку ст. 141 ЦПК України судові витрати пов'язані із зверненням з апеляційною скаргою компенсації не підлягають.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В.Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В.Поліщук

Повний текст постанови складений 07 лютого 2019 року.