Провадження №2/521/313/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 року місто Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючий суддя Плавич І.В.,

секретар судового засідання Дукіна Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором оренди офісного обладнання, техніки та супутнього устаткування від 25 грудня 2014 року,

УСТАНОВИВ:

У провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором оренди офісного обладнання, техніки та супутнього устаткування від 25 грудня 2014 року.

В обґрунтування позову та пояснюючи підстави звернення до суду позивач вказував, що 25 грудня 2014 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір оренди офісного обладнання, техніки та супутнього устаткування №б/н, відповідно до умов якого ОСОБА_2 приймає у тимчасове, платне користування офісне обладнання, техніку, супутнє устаткування за актом прийому-передачі та сплачує орендну плату у розмірі 1 500,00 гривень на квартал (3 місяці).

Проте, до теперішнього часу відповідні суми грошових коштів позивачеві не сплачені, виходячи з чого ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 суму заборгованості за договором оренди офісного обладнання, техніки та супутнього устаткування №б/н від 25 грудня 2014 року з урахуванням 3% річних та інфляційних збитків у загальному розмірі 27 323,00 гривень.

Відповідач ОСОБА_2 скористалась правом подачі відзиву на позов, у якому заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що вона працювала в фірмі, фактичним керівником якої є ФОП ОСОБА_1 . Не заперечувала проти підписання договору оренди офісного обладнання, техніки та супутнього устаткування №б/н, однак, вказувала, що розмір плати за укладеним договором складав 1 гривню на місяць. Також вказувала, що відповідний договір укладений не у встановленому законом порядку та формі.

Представник ОСОБА_1 у відкрите судове засідання з`явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд задовольнити позов.

Відповідач ОСОБА_2 у відкрите судове засідання з`явилася, заперечувала проти задоволення позову, просила суд відмовити у задоволенні позову.

Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, взявши до уваги пояснення сторін, дослідивши письмові докази, надавши належну юридичну оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд доходить наступного висновку.

Під час розгляду справи судом було встановлено, що 25 грудня 2014 року між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 та громадянкою України ОСОБА_2 було укладено договір оренди офісного обладнання, техніки та супутнього устаткування № б/н (надалі за текстом - Договір).

Відповідно пункту 1.1. Договору Орендодавець в порядку та на умовах, визначених Договором надає, а Орендар приймає в тимчасове володіння та в строкове платне використання офісне обладнання, техніку з супутнім устаткуванням за актом приймання-передачі, що належить Орендодавцеві на праві власності або іншого майнового права та зобов`язується сплачувати Орендодавцеві орендну плату.

Відповідно п. 3.2. Договору передання майна, що орендується, в оренду здійснюється сторонами за Актом приймання-передачі.

Пунктом 3.3. Договору передбачено, що об`єкт оренди вважається переданим Орендодавцем та прийнятий Орендарем з моменту підписання Сторонами відповідного акту приймання-передачі майна, що орендується. Сторони домовились, що повний календарний квартал починається першого числа календарного кварталу та закінчується останнім числом календарного кварталу, включно (пункт 5.4. Договору).

Згідно з п.4.2. Договору строк оренди складає 1 календарний рік з дати прийняття майна, що орендується, за Актом приймання-передачі, але продовжує залишатись чинним до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за Договором.

Якщо, жодна із Сторін не виявить письмового бажання його припинити, то він вважається поновлений на один календарний рік, починаючи з дати закінчення його дії.

Відповідно п. 5.1. Договору, розмір орендної плати за об`єкт оренди складає 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень 00 копійок на квартал (три місяці).

Орендна плата сплачується Орендарем у національній валюті України шляхом готівкового порядку не пізніше 20 числа кожного кварталу, за поточний квартал користування, (пункт 5.2. Договору).

Пунктом 5.3. Договору передбачено, що орендна плата нараховується Орендарю та сплачується з дати підписання Сторонами Акта приймання-передачі.

Проте, як вказує позивач, Відповідач не сплатив орендної плати за орендоване майно.

Відповідно до ст. 509 ч. 1, 2 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. При цьому, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із ст. 11 ч. 1, 5 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

У силу ст. 530 ч.ч.1,2 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як встановлює ст. 612 ч. 1 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. А відповідно до ст. 614 ч. 1 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому, згідно ст. 625 ч. 1, 2 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, унаслідок невиконання Відповідачем свого зобов`язання в період з 25 грудня 2014 року по 19 вересня 2017 року, перед Позивачем виникла заборгованість на суму 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень 00 копійок:

Пунктом 7.2. Договору передбачено за невиконання або неналежне виконання своїх обов`язків за Даним договором, сторони несуть відповідальність згідно законодавства України.

Заявляючи вимоги про стягнення з боржника трьох процентів річних та інфляційних за відповідні періоди прострочення виконання зобов`язання, позивач представив суду відповідні розрахунки, згідно із якими сума інфляційних збитків та трьох відсотків річних за час прострочення виконання зобов`язання ОСОБА_2 перед ФОП ОСОБА_1 становить 12 323,00 гривень, з яких інфляційна втрата 11 126,21 гривень, 3% річних - 1 196,00 гривень. Суд погоджується із вірністю та обґрунтованістю даних розрахунків.

Надаючи правовідносинам, що виникли між сторонами по справі належну правову оцінку, суд зазначає, що згідно ст. 598 ч.1 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Ці підстави зазначені в ст. 599, 600, 604 609 ЦК, відповідно до яких зобов`язання припиняється: 1) виконанням, проведеним належним чином (ст. 599); належним є виконання зобов`язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання; 2) за згодою сторін унаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо); розмір, строки й порядок передання відступного встановлюються сторонами (ст. 600); 3) зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги (ст. 601); 4) за домовленістю сторін (ст. 604); 5) внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора (ст. 605); 6) поєднанням боржника та кредитора в одній особі (ст. 606); 7) неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна зі сторін не відповідає (ст. 607); 8) смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою й у зв`язку із цим не може бути виконане іншою особою (ст. 608); 9) смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов`язаним з особою кредитора (ст.608); 10) ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю (ст. 609).

Зважаючи на відсутність у зазначених правових нормах такої підстави припинення зобов`язання, як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, слід дійти висновку, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 ч.2 ЦК України.

Відповідна правова позиція підтверджена практикою Верховного Суду (постанова від 20 грудня 2010 року у справі №3-57гс10, від 04 липня 2011 року у справі №3-65гс11, від 12 вересня 2011 року у справі №3-73гс11, від 24 жовтня 2011 року у справі №3-89гс11, від 14 листопада 2011 року у справі №3-116гс11, від 23 січня 2012 у справі №3-142гс11).

Ураховуючи викладене та з огляду на встановлені судом фактичні обставини справи, суд доходить висновку про задоволення заявленого позову та стягнення з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 заборгованість за договором оренди офісного обладнання, техніки з супутнім устаткуванням з урахуванням 3% річних та інфляційних збитків у загальному розмірі 27 323,00 гривень.

Відповідно до ст. 141 ч. 1, 2 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, у зв`язку із задоволенням позову, суд вважає обґрунтованим стягнути з в рівних частках з відповідача на користь позивачів понесені судові витрати, а саме: суму оплаченого судового збору у розмірі 640,00 гривень.

Керуючись ст. 10, 11, 12, 13, 19, 76, 81, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, п. 8, 15.5 розділу ХІІІ ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором оренди офісного обладнання, техніки та супутнього устаткування від 25 грудня 2014 року задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованість за договором оренди офісного обладнання, техніки та супутнього устаткування №б/н від 25 грудня 2014 року з урахуванням 3% річних та інфляційних збитків у загальному розмірі 27 323,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 суму оплаченого судового збору в розмірі 640,00 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду або через Малиновський районний суд міста Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повні відомості про учасників справи згідно ст. 265 ч.5 п.4 ЦПК України:

Позивач: ФОП ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКППТІОП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя: І.В. Плавич