Провадження № 2/127/5660/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2019 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Воробйова В.В.,

за участю секретаря Середи Ю.В.,

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення розміру частки у спільній сумісній власності та визнання права власності в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення розміру частки у спільній сумісній власності та визнання права власності в порядку спадкування, мотивуючи позовну заяву тим, що йому та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Після її смерті відкрилася спадщина на частину вказаної вище квартири. Із заявами про прийняття спадщини до Першої вінницької державної нотаріальної контори звернулись сини померлої, що є сторонами по справі. Разом з тим, у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на частку квартири їм було відмовлено, в зв'язку із відсутністю визначення частки померлої в об'єкті права спільної сумісної власності.

В судове засідання представник позивача не з'явився, проте подав до суду заяву в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує та просив їх задовольнити. Справу просив розглядати у його відсутність.

Відповідач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву в якій зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує щодо задоволення позову, просить справу розглянути у його відсутність. Наслідки визнання позову йому відомі та зрозумілі.

Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, матеріали інвентаризаційної справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити частково з таких підстав.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Матеріалами справи встановлено, що батьками позивача ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та відповідача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, є ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с. 11, 11 зворіт).

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 18.11.1993 року судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної, спільної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в розмірі 4/25 частки (а.с. 14). Частки кожного співвласника не визначені.

Згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2, встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати сторін - ОСОБА_3 (а.с. 13).

З витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі вбачається, що 15.03.2012 року Першою вінницькою державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_3 (а.с. 16).

Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 241/2012, 15.03.2012 року сторони по справі звернулися до Першої вінницької держнотконтори з заявами про прийняття спадкового майна після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 матері ОСОБА_3

З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 15.03.2012 року вбачається, що ОСОБА_3 заповіту не залишила.

Згідно з постановою державного нотаріуса Першої вінницької державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії, судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири під номером 1 в житловому будинку під номером АДРЕСА_1, що належала їх матері ОСОБА_3, відмовлено в зв'язку з не можливістю визначення складу спадкового майна (а.с. 17).

З аналізу вищевказаних доказів, суд вважає про можливість задоволення позовних вимог ОСОБА_1 з таких підстав.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Як зазначено вище та встановлено судом, квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності.

Зі змісту п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» встановлено, що частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Відповідно до статті 357 ЦК України, під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

Статтею 370 ЦК України визначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Згідно зі ч.ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду.

Згідно п. 3.4 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах (ч. 1 ст. 1226 ЦК України).

Враховуючи вищевикладене, закріплений принцип рівності часток у спільній сумісній власності, суд дійшов висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визначення розміру часток у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та належала ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 - по 1/2 за кожним, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання за сторонами права власності по ј частки спірної квартири в порядку спадкування за законом після смерті матері, то вони задоволенню не підлягають з таких підстав.

Пунктом 3.1. Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визначено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами відсутній спір щодо їх часток у праві власності в порядку спадкування на спірну квартиру.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва пр о право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

З відмови у вчиненні нотаріальної дії Першої вінницької державної нотаріальної контори вбачається, що сторонам було відмовлено у видачі свідоцтв лише через відсутність визначення часток співвласників спірної квартири. Отже, в результаті визнання в судовому порядку часток співвласників квартири, буде усунута причина відмови у видачі свідоцтв спадкоємцям.

Крім того, необхідно звернути увагу на те, що Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 09.10.1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 13.05.1980 року в справі Артіко проти Італії (пункт 35), рішення від 30.05.2013 року в справі ОСОБА_5 проти України (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

З огляду на викладене вище, суд вважає, що вимоги про визнання за позивачем та відповідачем права власності на ј частки спірної квартири в порядку спадкування є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє часткове підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до ст.ст. 13, 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 355, 357, 368, 370, 372, 1216, 1218, 1226 ЦК України, п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», ст.ст. 10, 12, 13, 81, 89, 141, 200, 206, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення розміру частки у спільній сумісній власності та визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити частково.

Визначити, що частка ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 становить Ѕ та частка померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 становить Ѕ.

В решті позовних вимог - відмовити.

Судовий збір залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складений 29.03.2019 року.

Суддя: