Пр.№6/756/973/19
У Х В А Л А

04 грудня 2019 року Оболонський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді Майбоженко А.М.
секретаря представника заявника заявника Одягайло Л.М. Бойко Д.О. ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву ОСОБА_3 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

19.09.2019 представник заявника ОСОБА_3 - адвокат Бойко Д.О. звернувся до суду з заявою про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню. Заявлені вимоги обґрунтовані наступним.

Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 08.11.2012 в справі №2-2314/12 задоволено позовні вимоги ПАТ «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, стягнуто з відповідачів солідарно суму заборгованості за кредитним договором від 07.06.2007 року №5355544 у розмірі 116 352,48 доларів США, 70 257,61 грн. та судовий збір у розмірі 1 411,50 грн з кожного.

26.09.2014 на підставі вказаного рішення Оболонським районним судом м.Києва видано виконавчий лист про стягнення заборгованості у розмірі 116 352,48 доларів США та 70 257,61 грн.

03.10.2016 Оболонським районним відділом ДВС м.Києва Головного територіального управління юстиції в м.Києві відкрито виконавче провадження №54423505 по виконанню вказаного вище виконавчого документу та одночасно накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_3 .

У грудні 2016 року стягувач на підставі іпотечного застереження у договорі іпотеки №5375823 від 07.06.2007 задовольнив свої вимоги та став власником предмету іпотеки, а саме квартири АДРЕСА_1 .

04.03.2017 ОСОБА_3 добровільно виїхала з квартири та передала її у користування стягувачу.

Постановою державного виконавця від 23.06.2017 виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з відсутністю майна боржника.

Виконавче провадження передано до архіву.

У червні 2019 року після укладення договору дарування, заявник стала власником житлового будинку АДРЕСА_2 і тоді дізналась про те, її майно обтяжене на підставі постанови державного виконавця від 24.06.2017 у зв`язку з несплатою виконавчого збору.

Виконавчий лист про стягнення боргу не підлягає виконанню згідно ст.432 ЦПК України, оскільки обов`язок боржника відсутній у зв`язку з задоволенням своїх вимог кредитором.

З цих підстав заявник просить ухвалити рішення про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Від представника стягувача до суду надійшли заперечення щодо заяви, в якій він просить відмовити у задоволенні заявлених вимог.

В судовому засіданні 04.12.2019 від представника заявника надійшла заява про уточнення вимог, яка прийнята судом, в якій зазначено, що станом на 08.10.2019 заборона відчуження майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно знята. Однак, заявник вважає, що неправомірні дії стягувача та органу ДВС не призведуть до порушення її прав в майбутньому, зокрема не буде пред`явлено повторно до виконання виконавчий лист чи накладено заборону відчуження її майна, а тому наполягає на задоволенні своїх вимог, просить врахувати дані обставини в сукупності з іншими, що заявлені раніше.

В судовому засіданні представник заявника та заявник заявлені вимоги підтримали, просили визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню.

Інші учасники справи до суду не з`явились, суд ухвалив розглядати справу за їх відсутності.

Заслухавши учасників справи, дослідивши надані матеріали, суд вважає правильним у задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню відмовити з наступних підстав.

У відповідності до ч. 1 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Згідно з ч.2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Даний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 16.01.2018 у справі №61-1592св17.

Аналізуючи заявлені у справі вимоги, судом встановлено те, що в якості підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, заявник зазначає те, що після його отримання, відкриття виконавчого провадження, стягувачем поза його межами реалізовано своє право на набуття у власність предмету іпотеки згідно іпотечного застереження у Договорі іпотеки, відсутність зобов`язань заявника за кредитним договором у зв`язку з цим.

З урахуванням практики Верховного Суду, такі обставини відносяться до матеріально-правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Судом встановлено, що 05.03.2013 року набрало законної сили рішення Оболонського районного суду м.Києва від 08.11.2012 року, яким задоволено позовні вимоги ПАТ «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, стягнуто з відповідачів солідарно суму заборгованості за кредитним договором від 07.06.2007 року №5355544 у розмірі 116 352,48 доларів США, 70 257,61 грн. та судовий збір у розмірі 1 411,50 грн з кожного.

В період з 16.02.2015 по 21.03.2016 на виконанні у Оболонському районному відділі ДВС перебувало виконавче провадження №46532585 по виконанню виконавчого листа, виданого на підставі вищевказаного судового рішення.

18.03.2016 року в межах даного виконавчого провадження державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника суми виконавчого збору у розмірі 10% суми боргу.

Дана постанова не оскаржена і є чинною.

Виконавчий лист №2-2314 повторно пред`явлений на виконання до відділу ДВС 30.09.2016.

03.10.2016 року відкрито виконавче провадження №52423505 про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором від 07.06.2007 року №5355544 у розмірі 116 352,48 доларів США, 70 257,61 грн. Того ж дня постановою державного виконавця накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону його відчуження.

23.06.2017 виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з відсутністю майна боржника.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч.1 ст.5 цього ж Закону, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення (ст.26 Закону).

Статтею 27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби.

Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

У разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

У разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Аналізуючи вказані положення Закону, суд приходить до висновку про те, що примусове виконання державним виконавцем виконавчого листа, виданого на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, свідчить про те, що на момент відкриття виконавчого провадження боржником не було в добровільному порядку виконано рішення суду, що зумовило початок процедури його примусового виконання.

Задоволення вимог стягувача не шляхом стягнення боргу державним виконавцем, а шляхом задоволення вимог іпотекодержателя, який є стягувачем у виконавчому провадженні, не свідчить про те, що на момент відкриття виконавчого провадження обов`язок боржника був відсутній повністю або частково у зв`язку його припиненням, добровільним виконанням боржником або з інших підстав.

Пред`явлення виконавчого документу до примусового виконання є підставою для нарахування та стягнення з боржника виконавчого збору. Звільнення боржника від його сплати шляхом визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню суперечить меті правового інституту виконавчого збору.

При цьому суд враховує також, що сама постанова про стягнення виконавчого збору з боржника ОСОБА_3 нею не оскаржена та не скасована.

З цих підстав, суд вважає правильним заяву ОСОБА_3 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню залишити без задоволення.

Керуючись ст.432 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_3 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складання її повного тексту до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд м.Києва.

Повний текст ухвали складено 16.12.2019.

Суддя А.М.Майбоженко