Справа № 544/1494/18
№ 2/544/82/2019
Р І Ш Е Н Н Я
27 березня 2019 року м. Пирятин
Пирятинський районний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді Сайко О.О.,
за участі секретаря Костенко Т.В.,
представник позивача ОСОБА_1,
відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду по вул. Соборній, 41, цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди,
Позивач ОСОБА_4 у листопаді 2019 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди.
В обґрунтування позову зазначає, що у відповідності до договору дарування від 03 квітня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Пирятинського районного нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_5 (реєстр. № 1667), він є власником домоволодіння № 90 по вул. Шевченка у с. Нові Мартиновичі Пирятинського району Полтавської області.
Вказане домоволодіння розташоване на належних ОСОБА_4 у відповідності до державних актів на право власності, серія ПЛ №105119 та серія ПЛ №105120, земельних ділянках площею 0,1725 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0,1788 га для ведення особистого селянського господарства.
Належне ОСОБА_4 домоволодіння межує з домоволодінням №88 по вул. Шевченка у с. Нові Мартиновичі Пирятинського району Полтавської області, власником якого є ОСОБА_2.
У 2004 році позивач запропонував відповідачеві відновити знищений з невідомих йому причин паркан на суміжній межі їхніх домоволодінь. Проте відповідач відмовився взяти участь, як матеріальну, так і трудову, у спорудженні паркану, мотивуючи тим, що вказаний паркан йому не потрібний, тому позивач однодноособово звів паркан по суміжній межі їхніх домоволодінь, встановивши стовбці, натягнувши сітку-рабицю, яка послужила основою для живоплоту з дівочого винограду. За таких обставин паркан у вигляді живоплоту (живої огорожі) на суміжній межі домоволодінь №88 та №90 по вул. Шевченка у с. Нові Мартиновичі Пирятинського району Полтавської області є особистою власністю позивача.
Проте 23 червня 2018 року відповідач, застосувавши мотокосу, знищив суттєву частину живоплоту з кущів дівочого винограду, мотивуючи тим, що він (живопліт) йому заважає, чим спричинив позивачу матеріальні збитки.
Відповідно до ст. 105 Земельного кодексу України у випадку проникнення коренів і гілок дерев з однієї земельної ділянки на іншу власники та землекористувачі земельних ділянок мають право відрізати корені дерев і кущів, які проникають із сусідньої земельної ділянки, якщо таке проникнення є перепоною у використанні земельної ділянки за цільовим призначенням.
Норма ст. 105 Земельного кодексу України передбачає право власника сусідньої земельної ділянки відрізати корені дерев і кущів, які проникають із сусідньої земельної ділянки за умови, що таке проникнення є перепоною у використанні земельної ділянки за цільовим призначенням. Проте існуючий паркан на межі їхніх домоволодінь у вигляді живоплоту з кущів дівочого винограду у жодний спосіб не був перепоною відповідачеві у використанні ним земельної ділянки за цільовим призначенням.
Крім матеріальних збитків своїми неправомірними діями відповідачем завдано позивачу немайнових втрат, спричинених моральними стражданнями, які позначили негативні зміни у житті останнього: щоденні думки та спогади про пошкодження належного йому майна, страх можливого повторення подій, негативні переживання та спогади, насторога, тривога, емоційні реакції при згадуванні; фіксованість уваги на проблемі його, як виявилося, безпорадності у збереженні належного майна, переживання психологічного дискомфорту, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, почуття образи, обурення, тимчасова відірваність від звичного йому способу життя.
Після виявлення пошкодження паркану, який позивач вирощував на протязі кількох років, він пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттями розгубленості, образи, обурення.
Наслідки перенесеного позивачем призвели до появи у нього негативних психосоматичних та психоемоційних змін: швидка втомлюваність, пасивність, знижений настрій, пригніченість, образливість, чутливість, фіксованість на негативних переживаннях, насторога.
Таким чином, внаслідок неправомірних дій відповідача позивачу були заподіяні психологічні (моральні) страждання, розмір відшкодування яких, враховуючи характер та обсяг душевних, психічних страждань, характеру його немайнових втрат, він оцінює у 5 000 (пять тисяч) грн.
Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити у повному обсязі, надав суду пояснення, аналогічні з викладеними доводами позовної заяви.
Відповідач та його представник у судовому засіданні позов не визнали та просили відмовити у його задоволенні. Пояснили, що висаджені позивачем на межі земельних ділянок кущі дівочого винограду створили перепони у використанні відповідачем належної йому на праві користування земельної ділянки. Відповідач зазначив, що виноградна лоза проросла пагонами на його земельній ділянці, де він вирощував городину. Він звертався до позивача, щоб той обрізав кущі, але останній не реагував. Крім того, відповідач писав скарги на дії позивача до сільської ради, комісія якої оглянула межу та встановила порушення саме в діях позивача. Відповідач зазначив, що був змушений сам обрізати пагони винограду, які проросли на його сторону через огорожу та заважали у використанні за призначенням земельної ділянки, самих рослин він не знищував.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснив суду, що він працює на посаді землевпорядника Давидівської сільської ради Пирятинського району. Сторони по справі зверталися із письмовими заявами до сільської ради щодо конфлікту, що виник у них з приводу висаджених позивачем на межі кущів винограду. Комісія сільської ради, до складу якої входив і свідок, виходила на місце та, оглянувши межу домоволодінь сторін конфлікту виявила, що під парком на межі були висаджені кущі дівочого винограду, який розрісшись, росте і на сусідній ділянці ОСОБА_2 Комісія встановила, що кущі винограду були висаджені з порушенням ДБН не за 1 м від межі, про що був складений акт.
Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснила, що позивач є її сином. Вони із сімєю на протязі 15 років проживають у с. Нові Мартиновичі. Їх домоволодіння межує із домоволодінням відповідача. Останній відмовився на межі земельних ділянок ставити паркан і вони поставили огорожу із сітки-рабиці за власний рахунок. Висаджений ними виноград на межі не є кущем, а ліаною. Зведена огорожа послужила основою для живоплоту із дівочого винограду. Проте відповідач заявив, що живопліт їм заважає та в червні 2018 року скосив його мотокосою, пошкодивши 26 рослин. Позивач хотів, щоб найняті ним працівники обрізали виноград зі сторони відповідача, але він їх не пустив на свою територію. Син дуже переживав коли побачив наслідки знищеного відповідачем винограду, який вони вирощували близько 10 років.
Суд, вислухавши представника позивача, відповідача та його представника, допитавши свідків, з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 відповідно до договору дарування від 03 квітня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Пирятинського районного нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_5 (реєстр. № 1667), є власником домоволодіння № 90 по вул. Шевченка у с. Нові Мартиновичі Пирятинського району Полтавської області (а.с.10). Вказане домоволодіння розташоване на належних ОСОБА_4 у відповідності до державних актів на право власності, серія ПЛ №105119 та серія ПЛ №105120, земельних ділянках площею 0,1725 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0,1788 га для ведення особистого селянського господарства (а.с.11,12).
ОСОБА_2 є власником домоволодіння №88 по вул. Шевченка у с. Нові Мартиновичі Пирятинського району Полтавської області, що розташоване на неприватизованій земельній ділянці за вказаною адресою площею 0,35 га (а.с.26,28)
Вищезазначені земельні ділянки межують одна з одною, проте між сторонами виник спір з приводу зелених насаджень дівочого винограду на межі, що і стало причиною звернення позивача до суду.
Відповідно до ст.103 Земельного кодексу України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).
У 2004 році позивач однодноособово звів паркан по суміжній межі домоволодінь сторін, встановивши стовбці, натягнувши сітку-рабицю, яка послужила основою для живоплоту з дівочого винограду (а.с.14-16).
Лоза дівочого винограду проросла на земельну ділянку, що знаходиться у користуванні відповідача, що стало перешкодою у використанні ним земельної ділянки за призначенням.
З цього приводу відповідач 30.05.2018 року звернувся до Давидівської сільської ради Пирятинського району для вирішення спору щодо дотримання правил добросусідства (а.с.78).
Комісія сільської ради, що виходила на місце та оглянула межу домоволодінь сторін конфлікту виявила, що під парком на межі були висаджені кущі дівочого винограду, який розрісшись, росте і на сусідній ділянці ОСОБА_2 Комісія встановила, що кущі винограду були висаджені з порушенням ДБН - не за 1 м від межі, про що був складений акт (а.с.37).
Відповідно до ст. 105 ЗК України, у випадку проникнення коренів і гілок дерев з однієї земельної ділянки на іншу власники та землекористувачі земельних ділянок мають право відрізати корені дерев і кущів, які проникають із сусідньої земельної ділянки, якщо таке проникнення є перепоною у використанні земельної ділянки за цільовим призначенням.
23 червня 2018 року відповідач ОСОБА_2, застосувавши мотокосу, здійснив самовільне обрізання пагонів дівочого винограду, які проросли на його земельну ділянку та перешкоджали використанню земельної ділянки за призначенням.
Указаний факт не заперечував сам відповідач та підтверджується наданими позивачем фотозображеннями обрізаних на огорожі рослин винограду (а.с.13-16).
Статтею 81 ЦПК України, встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Разом з тим, судом не встановлено жодного доказу, що відповідачем неправомірно було знищено повністю під корінь рослини дівочого винограду, що росли на межі та належать позивачу, не наведено яка їх кількість. У своїх письмових поясненнях, досліджених судом як письмовий доказ, мешканець домоволодіння №90 по вул. Шевченка ОСОБА_8 указує про знищення 47 пагонів винограду, а свідок ОСОБА_7 у своїх поясненнях зазначила про 26 рослин ( а.с.57).
Однак, той факт, що пагони рослин винограду розрослися на території сусідньої земельної ділянки відповідача, що перешкоджало йому використовувати її за призначенням, підтверджено актом комісії Давидівської сільської ради від 12.07.2018 та показаннями свідка ОСОБА_6
Доводи представника позивача про те, що відповідач без згоди позивача знищив живопліт із винограду, який служив огорожею, є безпідставними. Судом встановлено, що між земельними ділянками сторін існувала окрема огорожа, встановлена позивачем із сітки-рабиці. Живопліт із винограду не є огорожею, а виконує естетичну роль - для закриття території від сторонніх очей. Указане підтвердила також у судовому засіданні свідок ОСОБА_7
За змістом ст. ст. 1166, 1167 ЦК України, майнова та моральна шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала за наявності її вини.
Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Таким чином, у судовому засіданні не було встановлено факту неправомірних дій відповідача, внаслідок яких позивачу було завдано немайнових втрат, спричинених моральними стражданнями. Крім того, позивачем не доведено, чим саме підтверджується факт заподіяння йому тих моральних страждань або втрат немайнового характеру, які є підставою для відшкодування йому моральної шкоди у визначеному у позові розмірі.
З огляду на викладене, вимоги позивача є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі відмови в позові - на позивача.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співрозмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Заявлений відповідачем розмір витрат, який підтверджений документально, на правничу допомогу в сумі 2250 грн, яка полягала у формуванні стратегії захисту інтересів клієнта, ознайомленні із матеріалами справи, судовою практикою щодо характеру спірних правовідносин, участі адвоката у судових засіданнях, є співрозмірним із складністю справи та наданими послугами адвоката, часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, тому, на думку суду, з позивача належить стягнути на користь відповідача 2250 грн витрат, пов'язаних з правничою допомогою адвоката.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81,137,141, 265, 279 ЦПК України, на підставі ст.23 Цивільного кодексу України, суд,
У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди відмовити.
Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2250 ( дві тисячі двісті пятдесят) гривень.
Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Пирятинський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 01.04.2019.

Головуючий -