РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/11344/18

Провадження № 22-ц/4815/117/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Бондаренко Н.В., Хилевича С.В.,

секретар судового засідання - Брикса Ю. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 01 листопада 2018 року у складі судді Панас О.В., постановлену в м. Рівне, дата складання повного тексту ухвали невідома,

в с т а н о в и в :

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 01 листопада 2018 року заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову задоволено частково у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення коштів. Накладено арешт на належне на праві власності майно ОСОБА_2 у межах ціни позову - на суму 1224431 грн. 80 коп.

Ухвала суду першої інстанції вмотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити в майбутньому виконання рішення суду, а також принципом гарантування особі реальної можливості захисту своїх прав. Судом також враховано принцип співрозмірності заходу забезпечення позову заявленим позовним вимогам та накладено арешт на майно в межах цін позову.

Вважаючи ухвалу суду незаконною, постановленою з порушенням норм процесуального права, представник ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_3 оскаржив її в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі зазначає, що оскаржувана ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права. Вказує, що заява позивача про забезпечення позову подана без додержання вимог ст. 151 ЦПК України, оскільки в заяві відсутня пропозиція заявника щодо зустрічного забезпечення. Суд, в порушення вимог ч. 9 ст. 153 ЦПК України не повернув таку заяву позивачу. В оскаржуваній ухвалі не вирішено питання зустрічного забезпечення. Крім того, позивач просив накласти арешт на конкретне нерухоме майно, а саме : квартиру АДРЕСА_1, а судом накладено арешт на все належне на праві власності майно відповідача ОСОБА_2 у межах ціни позову. Суд вийшов за межі заявлених позивачем вимог щодо забезпечення позову і з власної ініціативи наклав арешт на все майно відповідача. Оскаржувана ухвала суду постановлена з порушенням ст.ст. 13, 151, 153 ЦПК України. Із цих підстав просить скасувати ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 01 листопада 2018 року про забезпечення позову.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу в сумі 1 224 431,80 гривень.

В подальшому, 11 вересня 2018 року, ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення даного позову шляхом накладення арешту на все майно, яке належить на праві власності ОСОБА_2.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити заходи забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Цивільно-процесуальним законодавством України передбачено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Поруч із цим, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Предметом позову у даній справі є стягнення з відповідача на користь позивача 1 224 431,80 грн., тобто значної грошової суми для заявника, як про це зазначено у заяві про забезпечення позову. Таким чином, існують реальні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суд, оскільки на момент прийняття рішення судом майно чи кошти відповідача можуть бути відсутні або знаходитися під арештом; відповідач як власник майна може ним розпорядитися на власний розсуд.

Зважаючи на наведені обставини в сукупності, апеляційний суд приходить до переконання про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а такий вид забезпечення позову як накладення арешту на майно та кошти відповідача в межах суми позову відповідає позовним вимогам та не порушує принципів співмірності виду забезпечення позову та позовних вимог, забезпечення збалансованості інтересів сторін.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 01 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 лютого 2019 року.

Головуючий суддя підпис Ковальчук Н.М.

Судді: підпис Бондаренко Н.В. підпис Хилевич С.В.

Копія вірна: суддя-доповідач Ковальчук Н.М.