ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2558/19 Справа № 186/86/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Янжула С. А. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2018 року у справі за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи - ОСОБА_2, ОСОБА_3, Першотравенський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ,про заміну сторони виконавчого провадження, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся з заявою про заміну сторони виконавчого провадження, вказавши заінтересованими особами заінтересовані особи - ОСОБА_2, ОСОБА_3, Першотравенський міський ВДВС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

Вказував, що 02 жовтня 2011 року ОСОБА_2 надав грошову позику в сумі 50.000 грн. ОСОБА_3, які, у зв'язку з відмовою боржника їх повертати, стягнуті рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2015 року. На підставі даного рішення Першотравенським МВ ДВС ГТУЮ в Дніпропетровській області відкрито виконавче провадження ВП №47922780.

Зазначав, що 21 жовтня 2018 року відбулася заміна кредитора, згідно якої, кредитор ОСОБА_2 передав йому право вимоги на одержання від боржника ОСОБА_3 суму боргу в розмірі 50.000 грн. та відсотків за користування позикою з 01 жовтня 2011 року по день фактичного повернення позики, отриманих ОСОБА_3 - розписка від 02 жовтня 2011 року.

Оскільки відбулася заміна кредитора на нового, просив суд замінити стягувача ОСОБА_2 по виконавчому провадженню (ЗВП №47922780) про стягнення з ОСОБА_3 боргу, в зв'язку з невиконанням зобов'язання за договором позики в розмірі 50.000 грн. та судовий збір в розмірі 621 грн. 80 коп., а всього стягти 50.621 грн. 80 коп., на правонаступника - ОСОБА_1 (новий кредитор).

Ухвалою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2018 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою задовольнити його заяву.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що на день укладення договору про заміну кредитора, позика не повернута, рішення суду не виконане, проценти за позикою не сплачені, відповідно до умов договору ОСОБА_2 передав як кредитор новому кредитору право вимоги на одержання від боржника суми позики та передбачені законодавством компенсаційні стягнення, не збільшуючи зобов'язання боржника; в умовах договору про заміну кредитора відсутні умови щодо судового збору, оскільки державною виконавчою службою вже було стягнуто з ОСОБА_3 в примусовому порядку, тому вони до договору включені не були; висновок суду про відмову в задоволенні заміни сторони виконавчого провадження не ґрунтується на законі.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Зважаючи на те, що дана справа є малозначною, вона підлягає розгляду в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заяви, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2015 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2016 року, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість в зв'язку з невиконанням зобов'язання за договором позики в розмірі 50.000 грн. та судовий збір в розмірі 621 грн. 80 коп., а всього стягнуто 50.621 грн. 80 коп.

Вказаним рішенням суду встановлено, що між сторонами 02 жовтня 2011 року укладено договір позики, згідно якого ОСОБА_2 надав ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 50.000 грн., які останній зобов'язався повернути на першу вимогу позивача, що підтверджується розпискою від 02 жовтня 2011 року.

Між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір про заміну кредитора від 21 жовтня 2018 року (а.с.3).

Згідно умов даного договору кредитор ОСОБА_2 передає "Новому кредитору" - ОСОБА_1 право вимоги на одержання від ОСОБА_3 50.000 грн. та відсотків за користування чужими грошима з 01 жовтня 2011 року по день фактичного повернення позики, отриманих ОСОБА_3 - розписка від 02 жовтня 2011 року (рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2015 року, справа №186/86/15-ц).

Відмовляючи в задоволенні вимог заяви, суд першої інстанції виходив з того, що умови договору "про заміну кредитора" в частині передачі новому кредитору право вимоги на одержання від ОСОБА_3 відсотків за користування чужими грошима на підставі рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2015 року, суперечать самому рішенню Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2015 року, в якому в частині відсотків за користування чужими грошима встановлено, що розписка таких умов не містить. Тобто, укладаючи договір про заміну кредитора, сторони, в порушення вимог ст.514 ЦК України, збільшили зміст зобов'язання ОСОБА_3; умови договору "про заміну кредитора" не містять даних про те, що ОСОБА_2 відступає ОСОБА_1 право вимоги про стягнення на його користь з ОСОБА_3 судового збору в розмірі 621,80 грн.; доказів того, що боржника ОСОБА_3 письмово повідомили про заміну кредитора в зобов'язанні, суду не надано.

Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредиторові у випадках, встановлених законом.

Згідно статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Колегія суддів не може прийняти доводи апеляційної скарги про те, що при укладенні договору про заміну кредитора від 21 жовтня 2018 року не збільшено обсяг зобов'язань боржника, оскільки з рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2015 року вбачається, що з ОСОБА_3 стягнуто на користь ОСОБА_2 лише заборгованість у зв'язку з невиконанням зобов'язання за договором позики в розмірі 50.000 грн. та судовий збір в розмірі 621 грн. 80 коп., в той час як п.1.1 договору про заміну кредитора передбачає, що кредитор передає право вимоги на одержання від ОСОБА_3 50.000 грн. та відсотків за користування чужими грошима з 01 жовтня 2011 року по день фактичного повернення позики, отриманих ОСОБА_3 - розписка від 02 жовтня 2011 року (рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2015 року, справа №186/86/15-ц).

За таких обставин, підстави вважати, щодо заявника перейшло право вимагати стягнення відсотків за користування чужими грошима відсутні. Крім того, законодавством не передбачено випадки збільшення обсягу прав на підставі договору про відступлення права вимоги.

Зважаючи на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про збільшення сторонами договору про заміну кредитора від 21 жовтня 2018 року змісту зобов'язання ОСОБА_3 в порушення вимог ст.514 ЦК України.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні, судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала має бути залишена без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 11 лютого 2019 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

ОСОБА_4