КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2019 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В.,

секретар Горбачова І.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Бобровою Клавдією Леонідівною, на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24 червня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про припинення договору поруки,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року ОСОБА_3 звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», згідно з яким просив: захистити його права, як споживача, шляхом припинення договору поруки № 007-2900/756-0514-Р/2 від 23.11.2007 року, укладеного між ним та Публічним акціонерним товариством «Унверсал Банк».

В обґрунтування заявлених позовних вимог вказував, що з метою забезпечення виконання ОСОБА_4 своїх зобов`язань перед ПАТ «Універсал Банк» за кредитним договором №007-2900/756-0514, 23.11.2007 року між ним та ПАТ «Універсал Банк» було укладено Договір поруки № 007-2900/756-0514-Р/2.

Окрім того, 23.11.2007 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки, за умовами якого остання передала банку іпотеку майно - нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 приміщення № 84 (в літ. А), загальною площею 63,20 кв.м.

Разом з тим, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26.08.2009 року, яке набрало законної сили 07.09.2009 року, з ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було стягнуто на користь банку у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором у розмірі 323 270,70 швейцарських франків, що станови на 25.08.2009 року становило 2 426 240 грн. 35 коп.

За вказаних обставин, а також посилаючись на те, що після вступу в законну силу судового рішення про дострокове стягнення заборгованості за кредитом строк дії кредитного договору закінчився, зазначав, що договір поруки, укладений між ним та відповідачем з метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за цим кредитним договором, має бути припиненим на підставі положень ст. 559 ЦК України.

Також, вказував на порушення відповідачем строків позовної давності щодо повторного пред`явлення виконавчих листів до державної виконавчої служби з метою виконання вищенаведеного рішення суду, а також на те, що в ході проведення дій у виконавчому провадженні, відкритому щодо боржника ОСОБА_4 , 31.08.2012 року на прилюдних торгах було реалізовано належне позичальникові нежитлове приміщення, яке виступало предметом договору іпотеки.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 24.06.2019 року у задоволенні позову відмовлено (а.с. 85-88).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, а також неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

При цьому, в обґрунтування своєї апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не надав жодної оцінки доводам позовної заяви в частині реалізації предмету іпотеки з прилюдних торгів та пропуску відповідачем строку позовної давності (а.с. 107-112).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 18.11.2019 року поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою та надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу (а.с. 131, 132).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 28.11.2019 року справу призначено до розгляду (а.с. 138).

Представник позивача у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечував з підстав її необгрунтованості та безпідставності.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, з метою забезпечення виконання ОСОБА_4 своїх зобов`язань перед ПАТ «Універсал Банк» за кредитним договором №007-2900/756-0514, 23.11.2007 року між ним та ПАТ «Універсал Банк» було укладено Договір поруки № 007-2900/756-0514-Р/2, відповідно до п. 1.4 якого відповідальність поручителя і боржника є солідарною.

Окрім того, 23.11.2007 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки, за умовами якого остання передала банку іпотеку майно - нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 приміщення № 84 (в літ. А), загальною площею 63,20 кв.м.

При цьому, у п. 5.2.5 Кредитного договору позичальник та банк погодили, що у випадку прострочення сплати чергового платежу за кредитом банк та/або процентів за користування кредитом понад 2 місяців банк має право вимагати дострокового повернення кредитних коштів.

Згідно з п. 4.2 Договору поруки порука припиняється із припиненням всіх зобов`язань боржника за основним договором, що забезпечуються такою порукою.

З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку з порушенням боржником виконання зобов`язання за кредитним договором банк відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України та умов кредитного договору використав своє право достроково стягнути з позичальника та поручителя заборгованість за кредитним договором, звернувшись із відповідним позовом до суду.

Тобто, пред'явивши вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитом та сплати процентів за користування кредитом, кредитор змінив строк виконання основного зобов`язання.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26.08.2009 року, яке набрало законної сили 07.09.2009 року, з ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було стягнуто на користь банку у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором у розмірі 323 270,70 швейцарських франків, що станови на 25.08.2009 року становило 2 426 240 грн. 35 коп.

Як вбачається зі змісту вказаного рішення, як позичальник, так і ОСОБА_3 позов визнали у повному обсязі.

Постановою державного виконавця ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві Мельник І.І. від 19.02.2010 року відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-842, виданого 26.01.2009 року на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26.08.2009 року щодо боржника ОСОБА_3 .

У зв`язку з відсутністю у ОСОБА_3 майна, на яке може бути звернуто стягнення, постановою старшого державного виконавця ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві Барановським Б.В. від 29.11.2012 року виконавчий лист № 2-842, виданий Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості, було повернуто стягувачу.

Разом з тим, в ході здійснення виконавчого провадження № 21810201, відкритого на підставі виконавчого листа № 2-842/1-09, виданого 23.10.2010 року Дніпровським районним судом м. Києва щодо боржника ОСОБА_4 , було реалізовано майно боржника, а саме: нежиле приміщення № 83 за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, у зв`язку з відсутністю відомостей щодо наявності у ОСОБА_4 іншого майна, на яке може бути звернуто стягнення, постановою державного виконавця ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві Юрчик І.О. від 30.12.2015 року виконавчий лист № 2-842/1-09, виданий Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості, також було повернуто стягувачу.

В свою чергу, як встановлено колегією суддів, у тому числі й з пояснень представників сторін, грошові кошти, отримані після реалізації іпотечного майна, у повному обсязі не покрили заборгованості боржників за кредитним договором, а інших належних та допустимим доказів виконання рішення про стягнення заборгованості матеріали справи не містять.

Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, що в силу реалізації відповідачем свого права на дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення до суду з відповідним позовом про її солідарне стягнення з позичальника та поручителя, договір поруки має бути припиненим на підставі положень ст. 559 ЦК України, адже строк дії кредитного договору закінчився.

Так, згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У відповідності до ч.ч. 1, 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності. Порука припиняється після закінчення строку встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Водночас, у відповідності до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Крім того, згідно з ч.ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному поряду спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Отже, виходячи з наведеного, можна дійти висновку, що положення ст. 559 ЦК України стосовно припинення поруки з припиненням забезпеченого нею зобов`язання не може застосовуватися до правовідносин, у яких обов`язок поручителя щодо виконання зобов`язання за основним договором виник з рішення суду, а не лише з договору поруки.

Натомість, сукупність обставин для покладення на поручителя солідарної відповідальності за повернення кредиту є преюдиційною та виключає можливість їх спростування в даному спорі, якщо судове рішення набрало законної сили та підлягає виконанню.

Таким чином, оскільки є вищенаведене рішення суду, яке набрало законної сили і яким задоволено вимоги кредитора до позичальника і поручителя, підстав для застосування положень ст. 559 ЦК України немає.

Аналогічний висновок викладено й в постанові Верховного Суду від 24.05.2018 року у справі № 752/539/16-ц, від 16.05.2018 року.

За вказаних обставин, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову про визнання поруки припиненою за наявності рішення суду про стягнення боргу з поручителя є правильним та таким, що ґрунтується на вимогах закону.

Доводи апеляційної скарги, з огляду на предмет даного спору, а також встановлені обставини справи, жодним чином не впливають на спірні правовідносини, оскільки не доводять та не спростовують встановленого судом першої інстанції факту відсутності підстав для визнання договору поруки припиненим.

Таким чином, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення. При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

При цьому, у зв`язку з залишенням без змін судового рішення по суті позовних вимог, підстави для скасування додаткового рішення, яким суд вирішив питання розподілу судових витрат, відсутні.

Також слід зазначити, що у зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення понесені відповідачем судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Бобровою Клавдією Леонідівною, - залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24 червня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про припинення договору поруки - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 23 грудня 2019 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

Г.В. Крижанівська