КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №367/2726/18-ц
Апеляційне провадження №22-ц/824/2629/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів Матвієнко Ю.О., Сліпченка О.І., із участю секретаря Топольського В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 30 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В :

16 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із названим позовом, де просиластягнути з відповідача ОСОБА_2 на своюкористь заборгованість по оплаті за попереднім договором грошові кошти в сумі 371 700 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона, з метою придбання особистого житла, уклала з ОСОБА_2 попередній договір від 06 липня 2016 року про укладання в майбутньому договору купівлі-продажу житла, загальною вартістю 371 700 грн.

На умовах попередньої оплати та у відповідності до умов п. 4.1. попереднього договору, позивач передала відповідачу готівкою 125 000 грн., а решту коштів у сумі 246 700 грн. - 06 вересня 2016 року, про що було оформлено нотаріально посвідчену заяву.

Враховуючи те, що відповідач навіть не мав намір будувати житловий будинок, позивач внесла пропозицію про розірвання попереднього договору та повернення нею сплачених коштів та компенсацію за користування ними.

Погодившись з пропозицією позивача, відповідач в присутності нотаріуса уклав з позивачем договір від 08 червня 2017 року про розірвання попереднього договору.

Однак, сплачені позивачем відповідачу готівкові кошти в сумі 371 700 грн., останній так і не повернув, мотивуючи їх відсутністю на день підписання даного договору у нього.

В порушення умов попереднього договору ( кредитного ), а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач свої зобов'язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за попереднім договором в порядку та в строки, у зв'язку з чим виникла заборгованість в сумі 371 700 грн.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 30 жовтня 2018 року в задоволенні позовних вимоги ОСОБА_1 відмовлено.

На обґрунтування ухваленого рішення, місцевий суд зазначив, що як вбачається із змісту договору про розірвання попереднього договору від 06 липня 2016 року, кошти, які були отримані відповідачем згідно з умовами попереднього договору від 06 липня 2016 року, були повернуті відповідачем позивачу до підписання договору від 08 червня 2017 року.

Позивач та її представник не надали до суду жодного доказу на підтвердження тих обставин, що позивач не отримувала від відповідача грошові кошти до підписання договору про розірвання попереднього договору.

Зазначаючи у позовній заяві про вчинення відповідачем щодо неї шахрайських дій, позивач з даного приводу до суду також не надала доказів, будь-якогозвернення позивача до правоохоронних органів щодо вчинення відповідачем вказаних дій відсутні, що підтвердив представник позивача у судовому засіданні.

Посилання представника позивача у судовому засіданні на ті обставини, що відповідач не надав до суду доказів тих обставин, що він повернув грошові кошти позивачу суд вважає надуманим та безпідставним, оскільки, як уже зазначалось раніше,факт повернення позивачу грошових коштів та відсутність будь-яких претензій позивача до відповідача підтверджується п.п. 3,4 договору про розірвання попереднього договору.

При цьому, видача окремої розписки на отримання вказаних грошових коштів чи наявність свідків при їх передачі, на що посилається представник позивача у судовому засіданні, не є обов'язковими.

Крім того, безпідставні посилання позивача та її представника у позовній заяві як на підставу позову на ст.ст. 625, 1046, 1047, 1049, 1050, 1051 ЦК України, оскільки дані норми закону регулюють правовідносини, які виникли внаслідок укладання договору позики.

Позивачем та її представником не було надано до суду жодного доказу на підтвердження тих обставин, що між позивачем та відповідачем було укладено саме договір позики, коли саме даний договір позики був укладений та на яких умовах.

Не погоджуючись із ухваленим судом рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушенням норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Просить Ірпінського міського суду Київської області від 30 жовтня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Суд, закінчивши з'ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 06 липня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений попередній договір про укладання в майбутньому договору купівлі-продажу житла, загальною вартістю 371 700 грн., який зареєстровано приватним нотаріусом Бадрудіновою Н.О. в реєстрі за №687 ( а.с. 6-8 ).

На умовах попередньої оплати та у відповідності до умов п. 4.1. попереднього договору, позивач передала відповідачу грошові кошти у сумі 125 000 грн. ( там же ).

Решту коштів у сумі 246 700 грн. позивач передала відповідачу 06 вересня 2016 року, що підтверджуються нотаріально оформленою заявою ( а.с. 8 ).

08 червня 2017 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про розірвання попереднього договору від 06 липня 2016 року, який зареєстрований тим же нотаріусом в реєстрі за №737 ( а.с. 9 ).

Відповідно до п. 1 цього правочину, сторони прийшли до згоди розірвати попередній договір від 06 липня 2016 року, що зареєстрований в реєстрі за №687.

Згідно до п. 2 вказаного договору ОСОБА_2 повернув ОСОБА_1 грошові кошти у повному обсязі до підписання цього договору, отримані ним в підтвердження наміру купити квартиру, без сплати будь-яких штрафних санкцій.

Уп. 3 даного правочину зазначено, що «Сторони підтверджують,що на момент припинення дії договору між ними немає неврегульованих спорів з приводу його виконання, а також будь-яких невиконаних сторонами зобов'язань».

Відповідно до п. 4 договору, у зв'язку з припиненням дії договору, жодна із сторін не має претензій до іншої сторони договору ( там же ).

При цьому, на переконання апеляційного суду, договір від 08 червня 2017 року про розірвання попереднього договору від 06 липня 2016 року у розумінні ст. 204 ЦК України є правомірним, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом і він не визнаний таким судом.

Окрім цього, матеріали справи не містять будь-яких належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів у відповідності до положень ст. 77-80 ЦПК України на підтвердження того, що ОСОБА_1 не отримала вказаних коштів за договором про розірвання попереднього договору і таких не надано апелянтом.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, визначив відповідно до них правовідносини і, з додержанням норм матеріального і процесуального права, зокрема, ст.ст. 204, 525, 526, 1053 ЦК України, ст.ст. 5, 12, 13, 76-81, 259, 263-265 ЦПК України, ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення.

А тому, доводи ОСОБА_1 про незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушенням норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, зокрема, ст.ст. 177, 206-209, 509, 525, 526, 530, 611, 624, 625, 1046, 1047, 1049-1052, 1054 ЦК України, ст. 12, 76-79, 81 ЦПК України, з точки зору суду другої інстанції та в силу викладеного, не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді скарги.

Інші обставини, зазначені апелянтом, зокрема, про те, що рішення має бути не лише законним і обґрунтування а й справедливим, сплачені позивачем відповідачу готівкові кошти в сумі 371 700 грн., останній так і не повернув, відповідач не заперечує та не спростовує факт отримання ним від позивача коштів, відповідач повинен був вчинити правочин щодо передачі коштів позивачу у письмовій формі, факт укладання договору позики підтверджується наявними документами в матеріалах справи, на думку апеляційного суду та у силу викладеного, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи у суді другої інстанції, а відтак - не є правовою підставою для задоволення як позовних так і апеляційних вимог.

Окрім цього, посилання апелянта на те, що готівкові кошти в сумі 371 700 грн. відповідач не повернув, сторони уклали договір позики, з точки зору суду другої інстанції, не відповідають дійсності, оскільки вони повністю спростовуються попереднім договором від 06 липня 2016 року ( а.с. 6-7 ) та договором про його розірвання від 08 червня 2017 року ( а.с. 9 ), які суд вважає належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами згідно положень ст. 77-80 ЦПК України.

А тому, викладені у апеляції доводи суд другої інстанції відносить до числа формальних, відповідно, рішення, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 375 ЦПК України.

Окрім цього, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого судом не виявлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 10-13, 76-81, 263, 367, 368, 374, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ірпінського міського суду Київської області від 30 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: Ю.О. Матвієнко

О.І. Сліпченко