Постанова

Іменем України

20 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 348/799/17

провадження № 61-28365св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С., Погрібного С. О.,

Яремка В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження - головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Гундяк Тарас Дмитрович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області на ухвалу Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 18 квітня 2017 року у складі судді Мужика І. І. та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 13 липня 2017 року у складі колегії суддів: Малєєва А. Ю., Девляшевського В. А., Матківського Р. Й.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог та рішень судів

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на неправомірні дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Гундяка Т.Д. (далі - державний виконавець, ВПВР УДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області), в якій просив визнати неправомірними дії державного виконавця при виконанні рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 11 березня 2009 року за виконавчим листом № 2-180/09 та скасувати постанову про розшук майна боржника від 27 березня 2017 року.

Скарга мотивована тим, що 07 вересня 2010 року державний виконавець склав акт опису і арешту майна серії АА № 962632, описане та арештоване майно (транспортні засоби) передано заявнику на відповідальне зберігання, у зв`язку з чим, немає підстав для оголошення в розшук транспортних засобів.

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 18 квітня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 13 липня 2017 року, скаргу задоволено частково. Визнано неправомірними дії державного виконавця з виконання рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 11 березня 2009 року в частині оголошення розшуку майна боржника. Скасовано постанову державного виконавця про розшук майна боржника від 27 березня 2017 року ВП № 13168698.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовані тим, що описані транспортні засоби є в наявності, заявник не змінював реєстрації місця проживання, а тому постанова про розшук майна боржника є передчасною, оскільки держаний виконавець не перевіряв реальної наявності описаних і арештованих транспортних засобів. Крім того, державний виконавець не вжив усіх заходів, спрямованих на виконання рішення суду.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги і позиції інших учасників

У серпні 2017 року ВПВР УДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 18 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 13 липня 2017 року, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не залучив до участі у справі стягувача - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк», банк), яке є також заставодержателем арештованого майна. Про це порушення зазначалось в апеляційній скарзі, проте суд апеляційної інстанції зазначену помилку не виправив, чим також порушив норми процесуального права. Крім того, суди не взяли до уваги довідки сільської ради, відповідно до якої боржник за місцем реєстрації не проживає, не дослідили матеріалів виконавчого провадження, не звернули уваги на обсяг прав стягувача та боржника у виконавчому провадження, а також прав державного виконавця, у зв`язку з чим дійшли помилкового висновку про задоволення скарги.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній цивільній справі.

Згідно з підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 07 листопада 2019 року справу призначено до розгляду.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що всуді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою та підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Суди встановили, що рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 11 березня 2009 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (далі - ТОВ «Український промисловий банк») заборгованість за кредитним договором у розмірі 3 690 841,21 грн.

На виконання зазначеного рішення суд 02 червня 2009 року видав виконавчий лист № 2-180.

07 вересня 2010 року державний виконавець провів опис майна - транспортних засобів, які належать боржнику ОСОБА_1 , про що складено акт опису й арешту майна (а. с. 4-5).

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 13 травня 2011 року проведено заміну сторони виконавчого провадження ВП № 13168698 ТОВ «Український промисловий банк» її правонаступником ПАТ «Дельта Банк».

27 березня 2017 року державний виконавець виніс постанову про розшук майна боржника.

Відповідно до статті 383 ЦПК України у редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень (далі - ЦПК України 2004 року), сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно з частиною першою статті 11 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV), який був чинним на час відкриття виконавчого провадження та вчинення дій з накладення арешту на майно боржника, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до статті 32 Закону № 606-XIV заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

07 вересня 2010 року державний виконавець склав акт, в якому зазначено таке: при виході на місце виконання за адресою: м. АДРЕСА_1 описано та накладено арешт на транспортні засоби: мікроавтобуси «КАRSAN» білого кольору, державні номерні знаки: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , що належать ОСОБА_1 , із забороною їх відчуження (а. с. 4-5).

Суди встановили, що описані транспортні засоби, на які накладено арешт, є у наявності, а сам ОСОБА_1 не змінював реєстрації місця свого проживання.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII).

Відповідно до пунктів 6, 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1404-VIII рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження. Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

27 березня 2017 року державний виконавець виніс постанову про розшук майна боржника (а. с. 3).

Статтею 36 Закону № 1404-VIII встановлено, що в разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини. Розшук боржника - юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням. У разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов`язковою для виконання поліцією.

Відповідно до частини третьої статті 36 Закону № 1404-VIII тимчасове затримання та зберігання поліцією на спеціальних майданчиках чи стоянці виявленого за результатами розшуку транспортного засобу боржника здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що у процесі виконавчого провадження № 13168698 державний виконавець не здійснював достатній та повний обсяг виконавчих дій, спрямованих на виконання судового рішення, за результатом яких уборжника не було виявлено майна, на яке можна звернути стягнення.

Крім того, належні на праві власності ОСОБА_1 транспортні засоби перебувають у банківській заставі, відповідно до договору застави транспортних засобів від 14 серпня 2007 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1298

(а. с. 45-46).

З урахуванням наведеного суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про те, що оголошення в розшук транспортних засобів (що передбачає процедуру затримання та утримання розшукуваних автомобілів на спеціальних майданчиках), які вже описані державним виконавцем та є в наявності, без реальної на те потреби буде непропорційним втручанням у права боржника.

Доводи касаційної скарги про те, що суди не залучили до участі у справі ПАТ «Дельта Банк» як заінтересовану особу, у зв`язку з чим порушили права банку, суд відхиляє з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України 2004 року суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з частиною першою статті 292 ЦПК України 2004 року сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

ПАТ «Дельта Банк» не оскаржувало рішення судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі, а тому доводи заявника про порушення прав банку є безпідставними.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження судів, які надали їм належну оцінку й обґрунтовано їх спростували. Відповідно до статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Також суд урахував, що згідно з даними автоматизованої системи виконавчого провадження виконавче провадження № 13168698, стороною боржника в якому є ОСОБА_1 , а стороною стягувача - АТ «Дельта Банк», завершено.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у цій справі оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, то розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області залишити без задоволення.

Ухвалу Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 18 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 13 липня 2017 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко