Постанова

Іменем України

18 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 278/1604/16-ц

провадження № 61-25406св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - керівник Житомирської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

третя особа - приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу Демецька Світлана Леонідівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Житомирської області

від 02 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Микитюк О. Ю.,

Шевчук А. М., Талько О. Б.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2016 рокукерівник Житомирської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу Демецька С. Л., про витребування земельної ділянки та скасування реєстрації права власності.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_3 рішенням Вересівської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 17 грудня 2005 року безкоштовно передано у власність земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, на підставі якого остання отримала державний акт на право власності на земельну ділянку

серії ЯА № 899870. На підставі рішення Іванівської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 07 квітня 2010 року ОСОБА_3 повторно отримала у власність земельну ділянку площею 0,0835 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та отримала державний акт серії ЯЛ № 547950. Оскільки ОСОБА_3 повторно та незаконно скористалася правом на безкоштовну приватизацію земельних ділянок, рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 25 лютого 2014 року (справа № 278/210/14-ц) скасовано рішення Іванівської сільської ради Житомирського району Житомирської області

від 07 квітня 2010 року № 36, визнано недійсним виданий на підставі вказаного рішення державний акт серії ЯЛ № 547950 від 07 червня

2010 року.

Відповідно до укладеного 19 лютого 2014 року договору купівлі-продажу земельної ділянки, ОСОБА_3 передала у власність ОСОБА_2 спірну земельну ділянку. У подальшому, 08 червня 2016 року ОСОБА_2 продала спірну земельну ділянку громадянину Туреччини ОСОБА_1, що підтверджується укладеним договором купівлі-продажу земельної ділянки.

Посилаючись на викладене та з урахуванням уточнених позовних вимог, керівник Житомирської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області просив суд витребувати у ОСОБА_1 на користь Іванівської сільської ради Житомирського району Житомирської області земельну ділянку площею 0,0835 га, що розташована на території Іванівської сільської ради Житомирського району. Скасувати реєстрацію права власності

ОСОБА_2 на земельну ділянку, проведену згідно із договором

купівлі-продажу земельної ділянки від 19 лютого 2014 року № 574.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 18 січня 2017 року у складі судді Грубіяна Є. О. у задоволенні зазначеного позову відмовлено.

Рішення районного суду мотивовано тим, що рішенням суду було скасовано рішення органу місцевого самоврядування, зокрема, в частині надання попередньому власнику ОСОБА_3 спірної земельної ділянки та визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий на ім`я останньої. Згодом, рішенням суду апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції в цій частині було скасовано. Тому районний суд дійшов висновку про те, що підстав вважати, що ОСОБА_3 у свій час право власності набуте неправомірно, не було. Тому також не було підстав вважати, що усі подальші відчуження спірної земельної ділянки були неправомірними, а відтак вважав, що правові підстави для задоволення пред`явлених до відповідачів позовних вимог відсутні.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 02 жовтня 2017 рокуапеляційну скаргу заступника прокурора Житомирської області задоволено частково.

Скасовано рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 18 січня 2017 року в частині відмови у позові про витребування у ОСОБА_1 земельної ділянки і ухвалено в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Витребувано у ОСОБА_1 на користь Іванівської сільської ради Житомирського району Житомирської області земельну ділянку площею 0,0835 га з кадастровим номером :07:002:1416, що розташована на території Іванівської сільської ради Житомирського району. Вирішено питання про судові витрати.

У решті рішення районного суду залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 04 травня 2017 року у справі за позовом керівника Житомирської місцевої прокуратури в інтересах держави до Іванівської сільської ради Житомирського району, ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення, державного акта, витребування земельної ділянки та скасування реєстрації права власності позов задоволено, зокрема, скасована державна реєстрація права власності ОСОБА_2 , витребувана земельна ділянка у ОСОБА_1. Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 13 червня 2017 року в частині скасування реєстрації права власності ОСОБА_2 рішення скасовано і в цій частині ухвалено нове рішення про відмову у позові.

Відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України 2004 року обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що рішення районного суду в частині відмови у позові про витребування у ОСОБА_1 земельної ділянки необхідно скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення суду апеляційної інстанцій є незаконними, необґрунтованими й такими, що ухвалені з неправильним застосуванням норм чинного законодавства. Посилався на те, що суд апеляційної інстанції при вирішенні спору не прийняв до уваги ті обставини, що він набув право власності на підставі чинної, відплатної і ніким не оспореної цивільно-правової угоди, тобто із передбачених законом підстав, не допускав ніякої неправомірної поведінки, а придбав її на підставі нотаріально посвідченої угоди, а тому не повинен нести цивільно-правову відповідальність і зазначені обставини не підпадають під дію

статті 388 ЦК України. Указував на те, що витребовуючи спірну земельну ділянку, суд апеляційної інстанції не вирішив питання щодо належної компенсації йому у зв`язку з витребуванням земельної ділянки, на якій знаходиться об`єкт житлової нерухомості, що належить йому на праві власності, не врахувавши при цьому практику Європейського суду з прав людини щодо справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника, та правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 18 вересня 2013 року № 6-92цс13.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 листопада 2017 року було відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано указану цивільну справу із суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У червні 2019 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді-доповідачу.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У січні 2018 року прокуратура Житомирської області надала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому зазначила про те, що прокурором обрано правильний спосіб судового захисту з огляду на те, що він не був стороною договору про відчуження земельної ділянки, тому не може звертатися до суду з вимогою про визнання його недійсним. У цьому випадку захист прав можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до набувача спірної земельної ділянки, що відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постановах від 25 червня 2014 року № 6-67цс14 та від 19 листопада 2014 року № 6-170цс14.

При цьому звертала увагу на те, що покупець, у якого вилучається земельна ділянка, не позбавлений можливості порушувати питання про відшкодування завданих збитків на підставі статті 661 ЦК України, яка передбачає, що у разі вилучення за рішення суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області

від 25 лютого 2014 року скасовано рішення 36 сесії 5 скликання Іванівської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 07 квітня 2010 року в частині надання ОСОБА_3 у власність земельної ділянки площею 0,0835 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та визнано недійсними та скасовано державну реєстрацію державного акта на право власності на земельні ділянку на ім`я ОСОБА_3 серії « ЯЛ» № 547950 від 07 червня 2010 року. Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 23 червня 2014 року вищевказане рішення суду першої інстанції залишене без змін (а. с. 15-16).

19 лютого 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, за яким ОСОБА_3 відчужила ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0835 га кадастровий номер :07:002:1416, що знаходиться по АДРЕСА_1 Цього ж дня ОСОБА_2 зареєструвала право власності на зазначену земельну ділянку (а. с. 20).

08 червня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу вищевказаної земельної ділянки, за яким її новим власником, зокрема станом на 03 жовтня 2016 року став ОСОБА_1

(а. с. 54).

01 грудня 2016 року Апеляційний суд Житомирської області ухвалив рішення, яким скасував указане вище рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 25 лютого 2014 року в частині позовних вимог про скасування рішення 36 сесії 5 скликання Іванівської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 07 квітня 2010 року у частині передачі ОСОБА_3 у власність земельної ділянки площею 0,0835 га для будівництва та обслуговування житлового будинку

по АДРЕСА_1 , визнання недійсним та скасування державної реєстрації державного акту на право власності на земельну ділянку на ім`я

ОСОБА_3 серії «ЯЛ» №547950 від 07 червня 2010 року, та ухвалив в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову (а. с. 107-108).

Постановою Верховного Суду від 23 травня 2018 року (рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень № 74551106) касаційну скаргу заступника прокурора Житомирської області задоволено. Рішення апеляційного суду Житомирської області від 01 грудня 2016 року скасовано, рішення Житомирського районного суду Житомирської області

від 25 лютого 2014 року залишено в силі.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області

від 04 травня 2017 року у справі за позовом керівника Житомирської місцевої прокуратури в інтересах держави до Іванівської сільської ради Житомирського району, ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення, державного акта, витребування земельної ділянки та скасування реєстрації права власності позов задоволено, зокрема, скасована державна реєстрація права власності ОСОБА_2 , витребувана земельна ділянка у ОСОБА_1. Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 13 червня 2017 року в частині скасування реєстрації права власності ОСОБА_2 рішення районного суду скасовано і в цій частині ухвалено нове рішення про відмову у позові.

Постановою Верховного Суду від 11 грудня 2019 року (рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень № 86333572) касаційну скаргу Їлмаз Ендера задоволено частково.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області

від 04 травня 2017 року та рішення Апеляційного суду Житомирської області від 13 червня 2017 року в частині позову першого заступника керівника Житомирської місцевої прокуратури в інтересах держави до Іванківської сільської ради Житомирського району Житомирської області,

ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу Демецька С. Л., про визнання недійсним та скасування рішення сільської ради, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку залишено без змін.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області

від 04 травня 2017 року та рішення Апеляційного суду Житомирської області від 13 червня 2017 року в частині позову першого заступника керівника Житомирської місцевої прокуратури в інтересах держави до ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу Демецька С. Л., про витребування земельної ділянки скасовано, провадження у справі в цій частині закрито.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із частиною першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статтей 15-16 ЦК України).

За змістом частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частини першої статті 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина перша та частина четверта статті 60 ЦПК України 2004 року). Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (частина третя статті 61 ЦПК України 2004 року).

За таких обставин, з урахуванням того, що преюдиційним рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 04 травня

2017 року у справі за позовом керівника Житомирської місцевої прокуратури в інтересах держави до Іванівської сільської ради Житомирського району, ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення, державного акта доведено незаконне набуття спірної земельної ділянки ОСОБА_3 , яка не мала права на її відчуження, й вибуття її з державної власності з порушенням вимог закону, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про її витребування на користь держави в ОСОБА_1 , у якого вона перебувала на час вирішення спору.

Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_1 набув право власності на підставі чинної, відплатної і ніким не оспореної цивільно-правової угоди, а тому не повинен нести цивільно-правову відповідальність і зазначені обставини не підпадають під дію статті 388 ЦК України, не спростовують висновків апеляційного суду про незаконне набуття спірної земельної ділянки ОСОБА_3 , яка не мала права на її відчуження, й вибуття її з державної власності з порушенням вимог закону, а тому позивачем, який не був стороною правочину щодо її відчуження, правильно обраний спосіб судового захисту шляхом пред`явлення віндикаційного позову до набувача спірної земельної ділянки, що відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постановах від 25 червня 2014 року № 6-67цс14 та від 19 листопада 2014 року № 6-170цс14.

Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Зазначена правова позиція Великої Палати Верховного Суду викладена у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18) та від 29 травня 2019 року у справі

№ 367/2022/15-ц (провадження № 14-376цс18).

Прокурор, обґрунтовуючи позовні вимоги та заперечення проти касаційної скарги звертав увагу на те, що покупець, у якого вилучається земельна ділянка, не позбавлений можливості порушувати питання про відшкодування завданих збитків на підставі статті 661 ЦК України яка передбачає, що у разі вилучення за рішення суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав.

При цьому, обґрунтовуючи суспільний інтерес прокурор посилався на рішення Європейський суду з прав людини в рішенні від 02 листопада

2004 року у справі «Трегубенко проти України», який категорично ствердив, що правильне застосування законодавства незаперечно становить суспільний інтерес, а також на правові позиції Верховного Суду України про те, що створена Конвенція системи захисту покладає саме на національні органи влади обов`язок визначальної оцінки щодо існування проблеми суспільного значення.

Отримання грошової компенсації за рахунок держави у зв`язку з вилученням майна для суспільних потреб мають ґрунтуватися на встановлених обставинах щодо наявності такого майна та його законного набуття на земельній ділянці, яка була надана особі для будівництва та обслуговування такого майна, на які заявник під час розгляду справи не посилався, і такі підстави та обставини з матеріалів справи не вбачаются.

Інші доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

При вирішенні справи суд апеляційної інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Житомирської області від 02 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович