Ухвала

29 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 645/139/19

провадження № 61-15863ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Штелик С. П. вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06 березня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 19 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Харківської медичної академії післядипломної освіти, ОСОБА_2 про зобов`язання надання наказу про звільнення у зв`язку з реорганізацією кафедри та незгодою щодо переміщення на іншу кафедру, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06 березня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 19 липня 2019 року.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду Верховним Судом, оскільки у порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України, до касаційної скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку та розмірі.

У касаційній скарзі заявник зазначає, що звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки предметом даної справи є захист трудових прав.

Проте, зазначені доводи щодо звільнення від сплати судового збору є безпідставними з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» у редакції, чинній до 01 вересня 2015 року, від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин.

З 01 вересня 2015 року ця категорія пільговиків звужена. Так, за пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» у редакції, яка діє з 01 вересня 2015 року, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Отже, починаючи з 01 вересня 2015 року, позивачі в справах за позовними вимогами, що випливають із трудових відносин, не звільняються від сплати судового збору, за винятком позивачів у двох категоріях: про стягнення заробітної плати (а не стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу) та про поновлення на роботі.

За змістом приписів статей 94, 116, 117 Кодексу законів про працю України та статей 1, 2 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Такий правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року (справа № 910/4518/16).

Ураховуючи викладене та заявлені позовні вимоги, ОСОБА_1 не звільнений від сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.

Згідно з підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб,а за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В частині першій статті 4 Закону України «Про судовий збір» вказано, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно із частиною третьою статті 6 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2019 року становить 1 921 грн.

Позов, поданий у січні 2019 року, містить вимогу немайнового характеру (визнання незаконною відмову ректора Харківської медичної академії післядипломної освіти ОСОБА_2 . від надання наказу про звільнення позивача з посади професора кафедри ортопедичної стоматології та ортодонтії дорослих Харківської медичної академії післядипломної освіти у зв`язку з реорганізацією цієї кафедри, зобов`язання ректора Харківської медичної академії післядипломної освіти ОСОБА_2 надати наказ про звільнення позивача з посади професора кафедри ортопедичної стоматології та ортодонтії дорослих Харківської медичної академії післядипломної освіти у зв`язку з реорганізацією цієї кафедри) та вимоги майнового характеру (стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 28 вересня 2018 року до дня отримання наказу про звільнення, виплату компенсації у розмірі шестимісячного середнього заробітку).

Отже, за подання касаційної скарги на вказані судові рішення в частині оскарження судових рішень щодо вирішення позовних вимог немайнового характеру заявнику необхідно сплатити 1 536 грн 80 коп. (1921 х 0,4 х 200 %).

Оскільки із наданих до касаційної скарги матеріалів неможливо встановити суму, яку просить стягнути позивач, заявнику необхідно самостійно розрахувати суму судового збору за вимогами майнового характеру, з урахуванням вищезазначеного мінімального та максимального розміру судового збору.

На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату або документ, який підтверджує звільнення заявника від сплати судового збору на підставі вимог закону.

Судовий збір за подання касаційної скарги до Верховного Суду має бути сплачено до УК у Печерському районі/Печерський район/22030102, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), МФО: 899998, рахунок отримувача: 6007, ККДБ: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд.055)»; символ звітності банку: 207.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Згідно із частиною другою статті 185 ЦПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів із дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати скаржнику строк для усунення її недоліків.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06 березня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 19 липня 2019 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків строк до 30 вересня 2019 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга буде визнана неподаною та повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. П. Штелик