22-ц/812/1982/19Провадження № 22-ц/812/1982/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - Бондаренко Т.З.,

суддів - Темнікової В.І., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 , відповідачки ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 487/3144/19 за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 02 жовтня 2019 року ухваленого під головуванням судді Притуляк І.О.,

в приміщенні того ж суду по справі за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

в с т а н о в и л а :

В квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Позивач зазначав, що з відповідачкою перебував у зареєстрованому шлюбі, у них народився син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після розірвання шлюбу, рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 15 жовтня 2014 року визначено місце проживання сина з матір`ю ОСОБА_5 . Внаслідок конфлікту між сторонами з приводу спілкування та виховання сина, дитина з березня 2015 року проживає з батьком. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 червня 2016 року, залишеного в силі касаційною інстанцію йому було відмовлено у задоволенні позову про стягнення аліментів, через відсутність підстав для їх стягнення в зв`язку з наявністю рішення суду про визначення місця проживання дитини з матір`ю.

Проте в даний час, рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 20 грудня 2018 року місце проживання дитини визначено разом з батьком. В зв`язку з цим вважав, що наявні підстави для стягнення аліментів з відповідачки як на майбутнє в розмірі ј частини її заробітку до повноліття дитини так і за минулий час в межах трьох років з 18 березня 2016 року.

Рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 02 жовтня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини її заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 22 квітня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

В апеляційній скарзі, посилаючись на неповне з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, позивач просив рішення суду змінити в частині зазначення періоду з якого саме повинно відбутися стягнення аліментів, а саме з 18 березня 2016 року.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які з`явились в судове засідання, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до частин 1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи 25 листопада 2005 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_7 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

26 березня 2014 року за рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва шлюб між сторонами було розірвано.

Після припинення шлюбних відносин син залишився проживати з матір`ю ОСОБА_5 .

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 квітня 2014 року, з позивача на користь відповідача було стягнуто аліменти на утримання дитини в розмірі ј частини усіх видів заробітку, доходу, щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

15 жовтня 2014 року рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва було визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_5 , в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з батьком відмовлено.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 31 липня 2015 року, яке набрало законної сили та підлягає негайному виконанню, було задоволено позов ОСОБА_5 про відібрання малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від батька ОСОБА_1 та передачі його матері.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 вересня 2016 року по справі №487/1792/16-ц у задоволенні позову ОСОБА_1 про визначення з ним місця проживання малолітньої дитини, було відмовлено (а.с.70-71).

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 червня 2016 року по справі №487/1911/16-ц у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_8 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини відмовлено. Дане судове рішення залишено в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2017 року.

Остаточно рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 20 грудня 2018 року по справі №487/1792/16-ц, яке набрало законної сили 04 лютого 2019 року, було визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_1

30 грудня 2015 року відповідач вступила у наступний шлюб та змінила прізвище на « ОСОБА_9 ».

ІНФОРМАЦІЯ_2 у відповідачки народився син ОСОБА_10 (Свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 ).

Судом встановлено, що домовленості між сторонами щодо утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не досягнуто, а отже аліменти на утримання дитини у відповідності до вимог Глави 15 СК України підлягають стягненню в судовому порядку.

Згідно з ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти та готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

У відповідності зі ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Районний суд повно та всебічно дослідив обставини справи, правильно встановив характер спірних правовідносин, належно оцінив докази надані сторонами та враховуючи сімейний та матеріальний стан відповідачки, дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення аліментів з відповідачки на утримання малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до його повноліття в розмірі 1/6 частини її заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця.

Вирішуючи питання, щодо часу з якою підлягають стягненню аліменти районний суд правильно послався на наявність рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 жовтня 2014 року за яким місце проживання дитини визначено було з матір`ю, відповідачкою ОСОБА_3 .

Так, судове рішення, яким визначено місце проживання дитини з батьком, набрало законної сили лише 20 грудня 2018 року. В період з цього часу до дня звернення з даним позовом 22 квітня 2019 року в матеріалах справи відсутні данні про ухилення ОСОБА_3 від сплати аліментів не зважаючи на вимоги позивача. Таким чином висновок суду про стягнення аліментів саме з моменту звернення до суду є обґрунтованим.

Відповідно до положень ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення районного суду, колегія дійшла висновку, що воно постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а відтак відсутні підстави для його зміни чи скасування, в зв`язку з чим дане рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 02 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог ст. 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту 23 грудня 2019 року.

Судді: Т.З.Бондаренко

Т.В.Крамаренко

В.І.Темнікова