П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 лютого 2019 року м. Київ

справа № 367/7558/18

провадження №22-ц/824/998/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3

на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 30 жовтня 2018 року про відмову у видачі судового наказу, постановлену суддею Пархоменко О.В.,

у справі за заявою ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «СЄВЄРОДОНЕЦЬКЕ ОБЄДНАННЯ АЗОТ» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ПрАТ «СЄВЄРОДОНЕЦЬКЕ ОБЄДНАННЯ АЗОТ» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Свою заяву обґрунтовував тим, що він був прийнятий на роботу по сумісництву до Представництва ПрАТ «СЄВЄРОДОНЕЦЬКЕ ОБЄДНАННЯ АЗОТ» у м. Києві на посаду інженера-програміста з окладом згідно штатного розпису. Відповідач в порушення вимог ст.115 КЗпПУ у встановлені законом строки заробітну плату в повному обсязі не виплачував.

30 березня 2018 року він звільнився з ПрАТ «СЄВЄРОДОНЕЦЬКЕ ОБЄДНАННЯ АЗОТ».

Разом з тим, станом на жовтень 2018 року відповідач не виплатив йому заборгованість по заробітній платі. Звернувшись до ПрАТ «СЄВЄРОДОНЕЦЬКЕ ОБЄДНАННЯ АЗОТ» він отримав лист про наявність заборгованості по заробітній платі в розмірі 19 886, 02 грн.

У зв'язку з чим просив суд видати судовий наказ про стягнення з ПрАТ «СЄВЄРОДОНЕЦЬКЕ ОБЄДНАННЯ АЗОТ» на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 19 886,02 грн. та середній заробіток з 1 квітня 2018 року по день видачі судового наказу з розрахунку 356,27 грн. за кожний робочий день.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 30 жовтня 2018 року відмовлено у видачі судового наказу на підставі п.8 ч. 1 ст. 165 ЦПК України.

Не погодившись з такою ухвалою суду, представник ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про видачу судового наказу про стягнення з ПрАТ «СЄВЄРОДОНЕЦЬКЕ ОБЄДНАННЯ АЗОТ» на користь ОСОБА_2 нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в сумі 19 886,02 грн. та середнього заробітку з 1 квітня 2018 року по день видачі судового наказу з розрахунку 356, 27 грн. за кожний робочий день.

Вважає, що ухвала суду першої інстанції незаконна та необґрунтована, з огляду на неправильність установлених обставин, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження доказів та їх оцінки.

Так зазначив, що листом від 31 липня 2018 року за №1931 відповідач підтвердив наявність заборгованості в сумі 19 886,02 грн., а також надав належним чином засвідчені накази про прийняття на роботу та припинення трудового договору.

Отже роботодавець не оспорює ні право вимоги працівника, ні суму заборгованості з виплати заробітної плати, що підтверджується належно оформленим документом.

Стягнення ж середнього заробітку за час затримки розрахунку не залежить від волі роботодавця, а відтак не потребує від останнього будь-яких документів на підтвердження права вимоги в цій частині. Для вирішення питання щодо наявності права безспірної вимоги на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку визначальними є юридично значимі обставини, такі як : нарахована, але не виплачена заробітна плата; відсутність спору щодо розміру заборгованості по заробітній платі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 січня 2018 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про відмову ОСОБА_2 у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив із того, що до заяви не додано доказів на підтвердження виникнення заборгованості у ПрАТ «СЄВЄРОДОНЕЦЬКЕ ОБЄДНАННЯ АЗОТ» перед ОСОБА_2

Колегія суддів вважає висновки суду такими, що відповідають вимогам процесуального права.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України).

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Відповідно до ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

За змістом ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Частиною 2 вказаної вище статті зазначено, що особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або в спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

За змістом п. 8 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Пунктом 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2011 року № 14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» роз'яснено, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати, судовий наказ може бути видано не лише на суму заборгованості із заробітної плати, а й на суму компенсації за порушення строків її виплати, оскільки вона входить до структури заробітної плати. До заяви має бути додано докази перебування заявника у трудових відносинах із боржником, а підтвердженням суми, яка стягується, може бути будь-який належно оформлений документ, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати, зокрема довідка бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості тощо. Не допускається розгляд вимог про стягнення заробітної плати у разі наявності спору щодо розміру заборгованості чи права на її отримання.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 до заяви про видачу судового наказу надана відповідь ПрАТ «СЄВЄРОДОНЕЦЬКЕ ОБЄДНАННЯ АЗОТ» про наявність заборгованості перед ОСОБА_2 по заробітній платі в розмірі 19 886,02 грн. /а.с.23/.

Лист ПрАТ «СЄВЄРОДОНЕЦЬКЕ ОБЄДНАННЯ АЗОТ» не містить печатки підприємства, та не може вважатися бухгалтерським документом, що підтверджує розмір нарахованої заробітної плати, а також його зміст не дає підстав уважати, що роботодавець визнає, що саме з його вини розрахунок з ОСОБА_2 не був проведений.

За таких обставин відсутні підстави вважати, що ОСОБА_2 до заяви про видачу судового наказу додані достовірні та достатні документи, що цілком підтверджують вимоги заявника.

Отже у зв'язку з тим, що ОСОБА_2 до заяви про видачу судового наказу не додані докази на підтвердження його вимог, тому висновок суду першої інстанції є обґрунтованим і законним, а доводи апеляційної скарги в тій частині що лист підприємства є достатнім доказом, який підтверджує безспірність вимог заявника, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування постановленої ухвали.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формування рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування чи зміни не вбачається, тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. ч.13 ст.7, 268, 353, 367, 369, 374, 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 - відхилити.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 30 жовтня 2018 року про відмову у видачі судового наказу - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д.Поливач

А.М. Стрижеус