Ухвала

Іменем України

07 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 638/12068/16-ц

провадження № 61-1037ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду: Лесько А. О., (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Штелик С. П., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Харківського апеляційного суду від 06 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України, прокуратури Полтавської області, третя особа - слідчий прокуратури Полтавської області Сорокін Ігор Володимирович, про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до Державної казначейської служби України, прокуратури Полтавської області, третя особа - слідчий прокуратури Полтавської області Сорокін І. В., про відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що у провадженні слідчого прокуратури Полтавської області Сорокіна І. В. перебувало кримінальне провадження № 0000005 за частиною другою статті 372 КК України відносно колишніх співробітників слідчого управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, в якому його визнано потерпілим. Постановою слідчого прокуратури Полтавської області від 08 квітня 2016року ОСОБА_3 незаконно відмовлено у задоволенні десяти клопотань, а постановою від 31 травня 2016року кримінальне провадження закрито у зв'язку з відсутністю в діях працівників СУ УМВСУ в Полтавській області складу кримінального правопорушення. Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Полтави від 04 липня 2016 року постанову про закриття кримінального провадження скасовано як незаконну. На переконання ОСОБА_3, зазначеними неправомірними діями та тривалою бездіяльністю слідчого прокуратури Полтавської області, який протягом семи місяців не здійснював будь-яких процесуальних дій у кримінальному провадженні, йому завдано моральної шкоди.

На підставі викладеного ОСОБА_3 просив стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України компенсацію моральної шкоди у розмірі 328 860,00 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_3 відшкодування завданої моральної шкоди 60 000,00 грн.

Додатковим рішенням цього суду від 01 лютого 2017 року стягнуто з Державної казначейської служби України в дохід держави судовий збір у сумі 600, 00 грн.

Постановою Харківського апеляційного суду від 06 грудня 2018 року апеляційні скарги Державної казначейської служби України та прокуратури Полтавської області задоволено.

Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 21 грудня 2016 року скасовано та ухвалено нове про відмову взадоволенні позову.

Вирішено питання судового збору.

05 січня 2018 року (відповідно до відтиску поштового штемпеля на конверті) ОСОБА_3 направив касаційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувану постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що неправомірні дії органу досудового слідства завдали йому моральної шкоди, яка підлягає справедливій компенсації. Однак суд апеляційної інстанції, розглядаючи справу, не взяв до уваги наявність доказів неправомірних дій органу досудового слідства, що були встановлені судовими рішеннями про скасування постанов про закриття кримінального провадження та інших постанов, а також судовими рішеннями про відвід слідчого та прокурора, у зв'язку з чим безпідставно відмовив в задоволенні позову.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду вважає, що підстави для відкриття касаційного провадження відсутні, виходячи з наступного.

Апеляційним судом встановлено, що 15 жовтня 2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000005 внесено відомості про кримінальне правопорушення за ознаками частини другої статті 372 КК України.

31 травня 2016 року слідчий прокуратури Полтавської області виніс постанову про закриття вказаного кримінального провадження.

Ухвалою Октябрського районного суду міста Полтави від 04 липня 2016 року задоволено скаргу ОСОБА_3 на постанову про закриття кримінального провадження від 31 травня 2016 року.

Скасовано постанову старшого слідчого СВ прокуратури Полтавської області молодшого радника юстиції Сорокіна І. В. від 31 травня 2016 року про закриття кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000005 від 15 жовтня 2013 року.

Постановою слідчого прокуратури Полтавської області від 08 квітня 2016 року частково відмовлено в задоволенні клопотань ОСОБА_3 по кримінальному провадженню № 0000005.

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернувся до Октябрського районного суду міста Полтави із заявами про відвід слідчого прокуратури Полтавської області Сорокіна І. В. та прокурора прокуратури Полтавської області Реви В. С. у кримінальному провадженні № 0000005.

Ухвалами слідчого судді Октябрського районного суду міста Полтави від 21 листопада 2016 року заяви ОСОБА_3 про відвід слідчого прокуратури Полтавської області Сорокіна І. В. та прокурора прокуратури Полтавської області Реви В. С. у кримінальному провадженні № 0000005 було задоволено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач надав відповідні докази на доведення тих обставин, що йому завдано моральну шкоду в результаті хвилювань й переживань, спричинених порушенням його права на неупереджене своєчасне справедливе досудове розслідування, а тому, враховуючи ступінь вини відповідача, суд вважав доведеним та обґрунтованим розмір відшкодування моральної шкоди у 60 000,00 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що скасування судом процесуальних рішень слідчого не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки оскарження ОСОБА_6 рішень прокурора в порядку кримінального судочинства є лише механізмом реалізації його права на судовий контроль за додержанням прав особи в кримінальному провадженні та не є підставою для відшкодування моральної шкоди.

При цьому в постанові апеляційного суду зазначено, що матеріали справи не містять як висновків компетентних органів прокуратури вищого рівня відповідно до вимог КПК України, так і судових рішень, якими встановлено факт невиконання або неналежного виконання слідчим, прокурором службових обов'язків під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000005, яке ще триває, та притягнення цих осіб до відповідальності, передбаченої чинним законодавством.

Підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи згаданих органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Таким чином, ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як зазначені органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

При цьому, з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання зазначених рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.

Розглядаючи справу, апеляційний суд врахував положення наведених норм Закону, та з огляду на відсутність висновків компетентних органів прокуратури вищого рівня чи судових рішень, якими встановлено факт невиконання або неналежного виконання слідчим чи прокурором службових обов'язків під час досудового розслідування та притягнуто цих осіб до відповідальності,дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення на користь позивача відшкодування моральної шкоди.

При цьому Верховний Суду погоджується з висновками апеляційного суду про те, що оскарження рішень органів досудового слідства в порядку кримінального судочинства є механізмом реалізації права на судовий контроль за додержанням прав особи в кримінальному провадженні та скасування таких рішень в судовому порядку не є підставою для відшкодування моральної шкоди.

За таких обставин доводи касаційної скарги не спростовують викладених в оскаржуваному судовому рішенні висновків та зводяться до переоцінки доказів, що не належить до повноважень Верховного Суду.

За приписами частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до положень пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01 січня 2018 року визначено в розмірі 1 762,00 грн.

Ціна позову в даній справі становить 328 860,00 грн, тобто не перевищує 881 000,00 грн (1 762,00 грн Х 500), що є підставою для застосування положень пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України.

З урахуванням того, що касаційна скарга є необґрунтованою, а при вирішенні справи з ціною позову, що не перевищує 881 000,00 грн, правильно застосовані норми права, що є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, Верховний Суд на підставі пункту 5 частини другої та частини четвертої статті 394 ЦПК України відмовляє у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Харківського апеляційного суду від 06 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України, Прокуратури Полтавської області, третя особа - слідчий прокуратури Полтавської області Сорокін Ігор Володимирович, про відшкодування моральної шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

С. П. Штелик