Справа № 304/899/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 травня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача: Готри Т.Ю.,

суддів: Джуги С.Д., Куштана Б.П.,

з участю секретаря судових засідань: Волощук В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Перечинського районного суду від 14 листопада 2018 року, ухваленого суддею Чепурновим В.О.,

в с т а н о в и в:

У липні 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 10.10.2009 відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом під 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» і «Тарифами Банку» складає між ним та банком договір, що підтверджується його підписом у заяві. При укладенні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України.

Посилаючись на те, що відповідач Кречко своїх зобов`язань за договором належним чином не виконує, в зв`язку з чим у нього станом на 30.04.2018 утворилась заборгованість у розмірі 107 307,78 грн, з яких: 2 640,79 грн - тіло кредиту; 95 148,79 грн - проценти за користування кредитом; 3 932,12 грн - пені та комісії; 500 грн - штраф (фіксована частина); 5 086,08 - штраф (процентна складова), банк просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість у розмірі 107 307,78 грн та судові витрати у розмірі 1 762,00 грн зі сплати судового збору.

Рішенням Перечинського районного суду від 14 листопада 2018 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено з підстав недоведеності нарахованих відсотків за користування кредитом, одночасного застосування пені і штрафу за одне й те саме правопорушення, а також через сплив строку позовної давності.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» просить скасувати зазначене рішення, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позов банку задовольнити повністю.

Вказував на те, що позов банком подано до суду без пропуску строків позовної давності, оскільки мало місце переривання строку позовної давності 07.10.2015 унаслідок договірного списання коштів у розмірі 1 317,88 грн. Також банк зазначав, що відповідач погодився з умовами та правилами надання банківських послуг засвідчивши це своїм підписом у заяві.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_1 - Сідун О.С. просила зазначене рішення суду залишити без змін, а скаргу без задоволення, посилаючись на те, що рішення суду є законним та обґрунтованим.

У судовому засіданні представник АТ КБ "ПриватБанк" Гриниха Т.Ю. апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_1 - Сідун О.С. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд уважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що 10.10.2009 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір № б/н згідно з яким відповідач отримав кредит у сумі 500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» і «Тарифами Банку» складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідно до вимог ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Отже, в даному випадку зміст договору від 10.10.2009 було зафіксовано у декількох документах, а саме: в заяві позичальника, «Умовах та правилах надання банківських послуг», «Правилах користування платіжною карткою» і «Тарифах Банку», які складають договір приєднання.

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Умов і правил надання банківських послуг строк дії платіжної карти вказаний на лицьовій стороні картки (місяць, рік) і вона дійсна до останнього календарного дня вказаного на ній місяця; строк погашення процентів визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі - не пізніше останнього дня місяця, вказаного на картці (поле MONTH) /а.с. 14-15/.

Відповідно до пункту 3.1.3 цих умов і правил по закінченню строку дії відповідна карта продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту карти з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надійшла письмова заява держателя про закриття картрахунку.

Згідно з довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» позичальнику ОСОБА_1 кредитну картку № НОМЕР_1 було видано 10.10.2009 зі строком її дії до вересня 2013 включно.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частини першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 Глави 71 «Позика. Кредит. Банків-ський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату процентів за кредитними коштами на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий до вересня 2013 включно.

Отож, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Ураховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Наведене узгоджується і з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2015 року в справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Згідно з розрахунку заборгованості за договором, відповідач ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконував. Останній платіж у сумі 40,32 грн ним було здійснено 26.11.2013 (а.с. 37). Після цього відповідач кредит та відсотки за кредитом не сплачував і в строк, установлений договором, до вересня 2013 року включно, кредит і нараховані відсотки за кредитом банку не сплатив.

Із зазначеного розрахунку заборгованості вбачається, що 07.10.2015 сума погашення за наданим кредитом становить 1 317,88 грн. Як пояснив представник банку в суді апеляційної інстанції, зазначена сума грошей банком була автоматично списана з рахунку відповідача. Станом на 30.04.2018 відповідач має заборгованість у розмірі 107 307,78 грн, з яких: 2 640,79 грн - тіло кредиту; 95 148,79 грн - проценти за користування кредитом; 3 932,12 грн - пені та комісії; 500 грн - штраф (фіксована частина); 5 086,08 - штраф (процентна складова).

Матеріалами справи встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» до суду із зазначеним позовом звернувся 5 липня 2018 року, тоді як останній платіж відповідачем ОСОБА_1 було здійснено 26.11.2013 в сумі 40,32 грн.

Як зазначалося вище сторони встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню в строк до вересня 2013 року.

Графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов`язання згідно з ч.3 ст.254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Суд установив, що відповідач ОСОБА_1 перестав виконувати щомісячні зобов`язання з погашення кредиту та відсотків за користування кредитом з 26.11.2013, в той час як з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом банк звернувся 5 липня 2018, включивши до позовних вимог як всю заборговану суму станом на день повернення кредиту - вересень 2013 року, а також нарахував проценти після спливу визначеного договором строку кредитування та комісію.

Водночас відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (частини 1, 3 ст. 264 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов`язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст. 261 ЦК України).

У зобов`язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У справі, яка переглядається, апеляційним судом установлено, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені графіком повернення кредиту та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлено відповідальність за порушення графіку повернення кредиту та процентів за користування ним.

Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Відтак оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами кожного місяця за попередній місяць, а так само і процентів, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов`язань.

Аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа.

Аналогічні висновки містяться і в постановах Вищого господарського суду України від 12 грудня 2012 року та від 7 березня 2013 року.

Матеріалами справи встановлено, що відповідач ОСОБА_1 своїх зобов`язань за договором зі сплати щомісячних платежів з погашення кредиту та відсотків за користування кредитом не виконує з 26 листопада 2013 (останній платіж ним було здійснено 26.11.2013 в сумі 40,32 грн); повернення кредиту договором визначено вересень 2013 року, а до суду з позовом банк звернувся 05.07.2018 - тобто з пропуском трирічного строку позовної давності, який відповідачем з листопада 2013 року не переривався. А тому списання банком коштів 07.10.2015 в сумі 1 317,88 грн не свідчить про переривання строку позовної давності саме відповідачем.

Установивши, що банком позовну заяву до ОСОБА_1 подано з пропуском строку позовної давності, який банк поновити не просив, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в позові внаслідок спливу строку позовної давності.

Водночас судом першої інстанції також відмовлено у позові банку ще з підстав недоведеності нарахованих відсотків за користування кредитом та застосування пені і штрафу за одне й те ж саме правопорушення. Однак такі підстави для відмови у позові при їх одночасному застосуванні є взаємовиключними, а тому у сукупності застосуванню не підлягають. Отож, місцевий суд, установивши сплив строку позовної давності, повинен був відмовити банку у задоволенні позову лише саме з цієї підстави.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідно до статті 376 ЦПК України підлягає до зміни і відмові в позові ПАТ КБ «ПриватБанк» за спливом строку позовної давності.

Керуючись статтями 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити частково.

Рішення Перечинського районного суду Закарпатської області від 14 листопада 2018 року - змінити, відмовивши у позові Публічному акціонерному товариству комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спливом строку позовної давності.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 31 травня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді :