Справа № 642/825/19
Провадження 2-о/642/58/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2019 року суддя Ленінського районного суду м.Харкова Грінчук О.П., ознайомившись із заявою ОСОБА_1, зацікавлена особа: Холодногірський РВ у м.Харкові ГУ ДМС України в Харківській обл. про встановлення факту, що має юридичне значення,

встановив:

Заявник звернулася до суду із заявою у якій просить встановити факт постійного проживання її батька, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця Азербайджану, на території України до 24 серпня 1991 року.

Враховуючи те, що главою 6 розділу IV ЦПК України прямо не врегульовані дії судді при виявленні недоліків заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, тому суддя в даному випадку застосовує аналогію закону, передбачену ст.10 ЦПК України, та керується положеннями ст.185 ЦПК України, залишаючи заяву без руху, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 316 ЦПК України, заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Заявник в заяві зазначив, що він проживає в АДРЕСА_1, проте доказів суду не надав, що позбавляє можливості визначитись з підсудністю справи саме Ленінському районному суду м.Харкова.

Крім того, заява не містить відомостей, підтверджених доказами, щодо реєстрації місця проживання (приписки) і громадянства батька заявника станом на 24 серпня 1991 року, адже саме станом до вказаної дати заявник просить встановити факт його постійного проживання.

Верховний Суд у постанові від 18 липня 2018 року у справі № 379/775/17-ц вказав, що порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затверджений Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215/2001 в редакції від 27 червня 2006 року № 588/2006, передбачає, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до пункту 1 статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає до відповідного органу заяву про набуття громадянства України за територіальним походженням, зобов'язання припинити іноземне громадянство - для іноземців, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях. При цьому при вирішенні питання про обґрунтованість заявленої вимоги суду, крім перевірки та встановлення факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року, необхідно встановити той факт, що заявник подав до компетентного органу зобов'язання припинити іноземне громадянство письмово оформлену заяву іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданств) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України (абзац 12 статті 1 Закону України «Про громадянство України»).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 просить суд встановити факт, що ОСОБА_2, постійно проживав до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, відповідно до ЗУ "Про правонаступництво України". При цьому, зазначає, що встановлення даного факту заявнику необхідно для того, щоб отримати громадянство України на підставі ч.1 ст.8 ЗУ "Про громадянство".

В заяві посилається на ту обставину, що з метою отримання громадянства, вона звернулася до Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області, однак їй було відмовлено у прийнятті документів у зв"язку з тим, що відсутні докази на підтвердження факту того, що її батько ОСОБА_2 постійно проживав на території, яка стала територією України, до 24 серпня 1991 року.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.318 ЦПК України, у заяві повинно бути зазначено докази на підтвердження факту.

Частина 2 ст. 318 ЦПК України передбачає, що до заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини.

Однак всупереч передбаченим законом вимогам ОСОБА_1 до заяви не долучила докази її звернення до вищевказаного відділу, а також на підтвердження факту того, що їй було відмовлено, що безпосередньо стосується заявлених вимог і має істотне значення для правильного вирішення справи по суті.

Порядоком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства та виконання прийнятих рішень, затверджений Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 (у редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року № 588) визначено процедуру набуття громадянства України за територіальним походженням.

Так, заявником ОСОБА_1 не конкретизовано вимоги, а саме не зазначено, в чому саме виник спір, не надано доказів порушення її права територіальним підрозділом ДМС України у набутті громадянства, оскільки є відповідна процедура отримання громадянства України і перешкод цьому на час подачі заяви до суду не вбачається.

Від змісту позовної заяви залежать дії судді при вирішенні питання про відкриття провадження у справі і проведення подальших підготовчих дій для розгляду справи у судовому засіданні та при її розгляді по суті, у тому числі і про її судову юрисдикцію та підсудність, про визначення обставин, що мають значення для її вирішення, про залучення в процес інших осіб, дослідження доказів тощо.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасник цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Відповідно до ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Роз'яснити заявнику, що невиконання вимог ухвали суду у встановлений строк є підставою вважати позовну заяву неподаною та такою, що підлягає поверненню позивачеві.

Керуючись ст.ст.175, 177, 185, 316, 318, 260-261 ЦПК України, суддя,

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1, зацікавлена особа: Холодногірський РВ у м.Харкові ГУ ДМС України в Харківській обл. про встановлення факту, що має юридичне значення - залишити без руху, надати строк протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків.

Роз'яснити позивачу, що невиконання вимог ухвали суду у встановлений строк є підставою вважати позовну заяву неподаною та такою, що підлягає поверненню позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: