Справа № 948/1117/19
Номер провадження 2/948/529/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2019 Машівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Кравець С.В.,

за участю: секретаря Порохні І.І.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в смт Машівка у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням

відповідно до ч.1 ст. 268 ЦПК України в судовому засіданні 23 грудня 2019 року проголошено вступну та резолютивну частину Рішення

в с т а н о в и в :

у листопаді 2019 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що вона є одноосібним власником квартири АДРЕСА_1 . Відповідач по справі доводиться їй колишнім чоловіком, зареєстрований у її будинку, однак фактично не проживає у ньому з листопада 2016 р. Його реєстрація у квартирі перешкоджає позивачці вільно розпоряджатися своєю власністю, а тому вона просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .

06.11.2019р. за ухвалою суду відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

За ухвалою від 13.12.2019р. задоволено клопотання відповідача про проведення судового засідання 23.12.2019р. в режимі відеоконференції з Савранським районним судом Одеської області.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила його задовольнити з тих підстав, що відповідач не проживає в квартирі належній позивачці з листопада 2016р. Крім цього, він в смт Саврань оформив спадщину на житловий будинок після померлої матері, а тому він забезпечений житлом і ця обставина позбавляє її можливості оформити субсидію. Також спростувала твердження відповідача про те, що він приїздив до Машівського районного суду для участі в судових засіданнях, оскільки брав у них участь в режимі відеоконференції.

Відповідач позов не визнав, оскільки вважає, що має право на частку в квартирі, так як здійснював добудову до неї, а також зазначив, що в спірному житлі не проживає з лютого 2017 року, оскільки його викликали доглядати за хворою матір`ю. До цього часу, ще в січні 2017 року він перебував у квартирі, але позивач чинила йому перешкоди, зокрема: погрожувала, влаштовувала бійки, а тому він викликав поліцію 14.01.2017р. Хоча до судмедексперта не звертався, але зафіксував факт нанесення тілесних ушкоджень у Машівській ЦРЛ. Також приїздив на судові засідання до Машівського районного суду, але замки в квартирі були поміняні. Підтвердив той факт, що має у власності житло розташоване в АДРЕСА_2 , яке успадкував після померлої матері.

Суд, заслухавши думку учасників процесу та дослідивши докази у справі, дійшов такого висновку.

Судом установлено, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 09.08.2005 р., Витягом з Державного реєстру правочинів №1327457 від 09.08.2019 р. та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №8047305 від 12.08.2005 р. (а.с.10-12).

Згідно з ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як убачається з рішення Машівського районного суду від 09.02.2017р. про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили 21.02.2014р., позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.02.2005р. (а.с. 17).

Як видно з довідки Машівської селищної ради Полтавської області №1388 від 10.10.2019 р., позивач зареєстрована в АДРЕСА_3 , спільно з відповідачем ОСОБА_2 (а.с.30).

Згідно інформації наданої Машівською селищною радою №758 від 04.11.2019 р. та відомостей з домової книги для прописки (реєстрації) громадян, які проживають у будинку АДРЕСА_3 , ОСОБА_2 зареєстрований в АДРЕСА_3 (а.с.25-29,39).

На підтвердження своїх доводів позивачем надано акт про встановлення факту проживання ОСОБА_2 від 08.10.2019 р., згідно якого комісією у складі: депутата селищної ради та сусідів, було проведено обстеження фактичного місця проживання ОСОБА_2 та було виявлено, що він зареєстрований в АДРЕСА_3 , але не проживає, спільного господарства з гр. ОСОБА_3 не веде. Зі слів власниці будинку ОСОБА_3 , ОСОБА_2 постійно не проживає в її будинку з листопада 2016 р. і по даний час, утримання будинку не здійснює та речі його у ньому відсутні (а.с.31).

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

В судовому засіданні відповідач визнав, що не проживав у спірному житлі, але з лютого 2017 року, а не листопада 2016 року, як це вказано позивачем.

Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Разом з тим, як на підставу заперечення проти позову відповідач зазначив, що має право на частку в квартирі, оскільки за час спільного проживання здійснив добудову до неї, а також вказав, що позивач перешкоджала йому у проживанні, оскільки змінила замки та застосовувала до нього насильство у зв`язку чим він звертався до правоохоронних органів. Крім цього, у лютому 2019 року змушений був поїхати в Одеську область по догляду за матір`ю.

Отже, оскільки в судовому засіданні представник позивача стверджувала, що відповідач не проживає у спірній квартирі з листопада 2016 року, відповідач вказаний факт заперечує та зазначає, що не проживання у спірному житлі з лютого 2017 року, тобто після розірвання шлюбу, позивачем ці його доводи не спростовані, а відтак з огляду на те, що шлюб між сторонами було розірвано в лютому 2017 року, суд бере за основу доводи саме відповідача про те, що він не проживає у спірній квартирі після розірвання шлюбу, тобто з лютого 2017 року.

Водночас відповідно ч.ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, в судовому засіданні спростовані твердження відповідача про те, що він має право на частку у спірному житлі, що підтверджується постановою Полтавського апеляційного суду від 31.07.2019 р. за якою відмовлено у визнанні спільною сумісною власністю подружжя на квартиру АДРЕСА_1 , а відтак ОСОБА_3 є її одноосібним власником (а.с.18-24).

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Щодо доводів відповідача про те, що позивач чинила йому перешкоди в користуванні спірним житлом та він змушений був поїхати доглядати за матір`ю суд зазначає, що жодного доказу на підтвердження цих обставин відповідач не надав, чим не виконав вимоги ч.3 ст.12 та ч.1 ст. 81 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Отже, даючи оцінку зібраним у справі доказам, суд вважає, що оскільки відповідач з лютого 2017 року, тобто більше 1 року без поважних причин не проживає в належній позивачці квартирі, де він зареєстрований, тим самим порушує її право на користування та розпорядження своїм майном, відповідач не надав доказів того, що позивач чинить йому перешкоди у проживанні у спірному житлі чи він не міг там проживати з інших об`єктивних причин, а тому дійшов висновку, що відповідача слід визнати таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позов задоволено, докази про те, що сторони звільнені від оплати судових витрат відсутні, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений останньою судовий збір у розмірі 768,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 141, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 768 грн 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а у разі його оскарження після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду через Машівський районний суд шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_3 , зареєстрована в АДРЕСА_3 , паспорт реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрований в АДРЕСА_3 , фактично проживає АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 .

Повний текст Рішення складено 24.12.2019р.

Суддя С.В.Кравець