Постанова

Іменем України

18 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 712/4105/13-ц

провадження № 61-5796св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - заступник прокурора міста Черкаси,

відповідач 1 - Черкаська міська рада,

відповідач 2 - ОСОБА_1 ,

відповідач 3 - ОСОБА_2 ,

третя особа 1 - Державне управління охорони навколишнього природного середовища в Черкаській області,

третя особа 2 - ОСОБА_3 ,

третя особа 3 - ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу заступника прокурора Черкаської області на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 липня 2015 року в складі судді Пироженко С. А. та рішення апеляційного суду Черкаської області від 17 листопада 2015 року у складі колегії суддів: Гончар Н. І., Корнієнко Н. В., Ювшина В. І.,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2013 року заступник прокурора міста Черкаси звернувся до суду з позовом до Черкаської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: Державне управління охорони навколишнього природного середовища в Черкаській області, Державна інспекція сільського господарства в Черкаській області, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акта на право власності на землю, витребування майна із чужого незаконного володіння.

Позовна заява мотивована тим, що прокуратурою м. Черкаси проведена перевірка дотримання Черкаською міською радою вимог земельного законодавства при виділенні та використанні земельних ділянок у кварталі № 137 між вулицями Золотоніською, Грузиненка, Ціолковського та Мініна і Пожарського (мікрорайон «Соснівка») в м. Черкаси. Перевіркою встановлено, що рішенням Черкаської міської ради від 24 березня 2006 року № 9-279 «Про передачу громадянам земельних ділянок у власність ( ОСОБА_5 та інші) за результатами розгляду проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, який розроблений товариством з обмеженою відповідальністю «Геоземпроект» (далі - ТОВ «Геоземпроект») та висновку державної експертизи землевпорядної документації від 16 березня 2006 року № 1368 передано безоплатно ОСОБА_1 у власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 1000 кв. м, яка розташована у кварталі АДРЕСА_1 за рахунок земель Черкаської міської ради.

На підставі зазначеного рішенням Черкаської міської ради від 24 березня 2006 року № 9-279 ОСОБА_1 отримала державний акт на право власності на вказану земельну ділянку.

Прокурор вважає, що рішення Черкаської міської ради не відповідає вимогам закону та має бути визнане судом незаконним та скасовано, оскільки відповідно до генерального плану міста Черкаси, затвердженого Постановою Ради Міністрів УРСР від 29 березня 1984 року № 144 спірна земельна ділянка загальною площею 8,7966 га знаходиться на території зелених насаджень загального користування (територія парків, скверів), тобто є землею загального користування населеного пункту і розміщення на даній земельній ділянці індивідуального житлового будинку, господарських будівель і споруд не передбачено.

Крім того, відсутня містобудівна документація за якою обґрунтовувалась можливість зміни функціонального призначення території та сам проект землеустрою спірної ділянки не погоджувався із природоохоронним органом.

Згідно з довідкою Черкаського міського управління земельних ресурсів від 01 березня 2006 року № 436-95-г виданої ОСОБА_1 , спірна земельна ділянка відноситься до земель зайнятих зеленими насадженнями загального користування Черкаської міської ради.

Разом з тим, спірна земельна ділянка була передана ОСОБА_6 безоплатно у власність для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд, що відповідно до статті 38 Земельного кодексу України (в редакції закону на дату прийняття оскаржуваних рішень) відноситься до земель житлової та громадської забудови.

Також перевіркою встановлено, що ОСОБА_1 07 квітня 2006 року уклала з ОСОБА_3 договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки. 02 червня 2006 року ОСОБА_3 уклав із ОСОБА_4 договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки. 21 березня 2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу і остання на даний час є власником спірної земельної ділянки.

Прокурор просив визнати незаконним та скасувати рішення Черкаської міської від 24 березня 2006 року № 9-279 «Про передачу громадянам земельних ділянок у власність ( ОСОБА_5 та інші)» у частині безоплатної передачі громадянці ОСОБА_1 земельної ділянки площею 1 000 кв. м по вул. Ціолковського у м. Черкаси вартістю 109 430,00 грн для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); визнати незаконним та скасувати пункт 7 додатку до рішення Черкаської міської ради від 24 березня 2006 року № 9-279 «Про передачу громадянам земельних ділянок у власність ( ОСОБА_5 та інші)» щодо безоплатної передачі громадянці ОСОБА_1 земельної ділянки площею 1 000 кв. м по вул. Ціолковського у м. Черкаси ; визнати недійсними державний акт від 29 березня 2006 року серії ЯГ № 532769 на право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 1000 кв. м та скасувати його державну реєстрацію; витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 земельну ділянку площею 1000,0 кв. м, кадастровий номер :02:009:0014, яка належить їй на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21 березня 2013 року, зареєстрованого в реєстрі під № 2277 на користь територіальної громади м. Черкаси в особі Черкаської міської ради.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 липня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив із того, що прокурором не було надано правового акта, яким би спірна земельна ділянка була віднесена до категорії земель рекреаційного призначення. Згідно з Генеральним планом 1984 року вказана земельна ділянка дійсно входила до території, визначеної для створення парково-рекреаційної зони, але вимога Генерального плану не були виконані і зазначена парково-рекреаційна зона не була створена, території до її складу не передавались, статус парково-рекреаційної зони не був визначений. Також суд зробив висновок про те, що сам факт існування зелених насаджень або планування їх створення генеральним планом не відносить земельну ділянку до категорії парків чи земель комунальної власності загального користування, що не можуть бути передані у приватну власність. Отже оскаржуване рішення Черкаською міською радою прийняте в межах наданих їй повноважень, актам цивільного законодавства не суперечить та не порушує цивільних прав та інтересів третіх осіб.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 17 листопада 2017 року рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 липня 2015 року скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції зазначив, що рішення Черкаської міської ради від 24 березня 2006 року та пункт 4 додатку до цього рішення щодо передачі у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки по вул. Ціолковського в м. Черкаси для будівництва і обслуговування відбулося з порушенням земельного законодавства. Проте право прокурора на пред`явлення позову виникло у 2006 році, коли йому стало відомо про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_1 . Строк позовної давності за вимогами прокурора сплив у 2009 році. Дія Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства», на який посилається прокурор в своїх запереченнях проти застосування строків позовної давності, не розповсюджується на виниклі правовідносин, оскільки цей закон був прийнятий після спливу позовної давності.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У березні 2017 року заступник прокурора Черкаської області подав касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у якій просив скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом помилково застосовано статтю 267 ЦК України, оскільки про наявність порушень законодавства органом місцевого самоврядування при прийнятті оскаржуваного пункту рішення прокурор дізнався у 2013 році за результатами проведеної перевірки дотримання Черкаською міською радою вимог земельного законодавства, а тому, звернувшись із цим позовом у квітні 2013 року, він не пропустив трирічний строк позовної давності.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 червня 2016 року указану справу призначено до судового розгляду.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

05 лютого 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві Бурлакову С. Ю.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що рішенням Черкаської міської ради від 24 березня 2006 року № 9-279 «Про передачу громадянам земельних ділянок у власність ( ОСОБА_5 та інші)» за результатами розгляду проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, який розроблений ТОВ «Геоземпроект» та висновку державної експертизи землевпорядної документації від 16 березня 2006 року № 1368 передано безоплатно ОСОБА_1 у власність земельну ділянку, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 1 000 кв. м, яка розташована у кварталі АДРЕСА_1 за рахунок земель Черкаської міської ради.

На підставі рішенням Черкаської міської ради від 24 березня 2006 року № 9-279 ОСОБА_1 отримала державний акт на право власності на вказану земельну ділянку.

ОСОБА_1 07 квітня 2006 року уклала договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки з ОСОБА_3 02 червня 2006 року ОСОБА_3 уклав договір купівлі-продажу даної земельної ділянки із ОСОБА_4 , який 21 березня 2013 року уклав договір купівлі-продажу даної земельної ділянки з ОСОБА_2 .

Згідно із Генеральним планом розвитку м. Черкаси, що був затверджений Постановою Ради Міністрів Української РСР від 29 березня 1984 року № 144, земельна ділянка, що розташована в межах вулиць АДРЕСА_1, загальною площею 8,7966 га, знаходиться на території зелених насаджень загального користування (територія парків, скверів), тобто є землею загального користування населеного пункту і розміщення на даній земельній ділянці індивідуального житлового будинку, господарських будівель і споруд не передбачено.

Відповідно до довідки Черкаського міського управління земельних ресурсів № 436-25-2 від березня 2006 року, наданої ОСОБА_1 на її лист від 01 березня 2006 року № 436-25-2, спірна земельна ділянка по вул. Ціолковського відноситься до зелених насаджень загального користування Черкаської міської ради.

У пояснювальній записці до вказаного плану зазначено, що розрахунковий строк виконання цього плану складає 20 років (до 2000 року).

Проте Генеральний план був чинним до прийняття третьою сесією Черкаської міської ради рішення № 3-505 «Про затвердження Генерального плану міста Черкаси», в якому у пункті 2 було зазначено «Вважати таким, що втратив чинність, Генеральний план міста Черкаси, затверджений постановою Ради Міністрів Української РСР № 144 від 29 березня 1984 року»

Суд установив, що згідно з проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 , проект відведення земельної ділянки не погоджувався із природоохоронним органом.

Відповідно до висновку начальника Археологічної інспекції від березня 2006 року № 539 про погодження надання ОСОБА_1 земельної ділянки під забудову, спірна земельна ділянка знаходиться в межах об`єднаної охоронної зони пам`яток археології м. Черкаси та парково-рекреаційній зоні, визначеній Генеральним планом міста.

У листах Державної інспекції сільського господарства в Черкаській області від 12 лютого 2013 року № 565 та 21 лютого 2013 року № 626 зазначено, що відповідно до генерального плану м. Черкаси у кварталі № 137, обмеженому вулицями Золотоніська, Грузиненка, Ціолковського та Мініна і Пожарського у м. Черкаси передбачені зелені насадження загального користування, тобто є землями загального користування населеного пункту і розміщення на них індивідуального житлового будівництва не передбачено.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень частини другої статі 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви і доводи, з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права

Установивши, що приймаючи оскаржене рішення, Черкаська міська рада фактично змінила цільове призначення земельної ділянки рекреаційного призначення на призначення земельної ділянки для приватної житлової забудови. У тексті рішення не зазначено жодних обґрунтувань можливості, законності чи доцільності такої передачі та зміни цільового призначення земельної ділянки. У рішенні не зазначено на якій підставі крім поданої заяви, земельна ділянка під забудову у парковій зоні м. Черкаси надається ОСОБА_1 апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що рішення Черкаської міської ради від 24 березня 2006 року та пункту 7 додатку до цього рішення щодо передачі у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки по вул. Ціолковського в м. Черкаси для будівництва і обслуговування відбулося з порушенням земельного законодавства.

Вирішуючи питання про наявність підстав для витребування спірної земельної ділянки та застосування заявленого стороною у спорі строку позовної давності, Верховний Суд виходить із такого.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 45 ЦПК України 2004 року прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, у позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Отже, позовна давність є строком для пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Обчислення позовної давності в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, здійснюється з дня, коли саме цей орган довідався або міг довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У такому випадку дата прокурорської перевірки не має значення для визначення початку перебігу позовної давності. Перебіг позовної давності за загальним правилом починається від дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися суб`єкт, право якого порушене, зокрема, держава.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року в справі № 357/9328/15-ц (провадження № 14-460цс18), від 11 листопада 2019 року в справі № 911/3677/17 (провадження № 12-119гс19), від 19 листопада 2019 року в справі № 911/3680/17 (провадження № 12-104гс19).

Крім того, слід зазначити, що згідно з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), зокрема про те, що у разі подання позову суб`єктом, право якого порушене, і в разі подання позову в інтересах держави прокурором, перебіг позовної давності за загальним правилом починається від дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися суб`єкт, право якого порушене, зокрема, держава в особі органу, уповноваженого нею виконувати відповідні функції у спірних правовідносинах. Перебіг позовної давності починається від дня, коли про порушення права держави або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, лише у таких випадках: 1) якщо він довідався чи міг довідатися про таке порушення або про вказану особу раніше, ніж держава в особі органу, уповноваженого нею здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) якщо держава не наділила зазначеними функціями жодний орган.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин сул враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Оскільки держава зобов`язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинне ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, підтримувати яку покликані норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Суд установив, що в судовому засіданні 20 липня 2015 року представником Черкаської міської ради Літовкіною Л. В. було зроблено заяву про застосування строків позовної давності, яка обґрунтовувалась тим, що про оскаржуване рішення прокурору було відомо в 2007 році, однак позов був поданий тільки в квітні 2013 року.

Заперечуючи проти заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності прокурор в судовому засіданні вказує на те, що в період прийняття оскаржуваного рішення діяла норма встановлена пункту 4 статті частини першої статті 268 ЦК України, відповідно до якої позовна давність на дані правовідносини не поширювалась. Після виключення даної норми Законом № 4176-У1 від 20 грудня 2011 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства», який набрав чинності 15 січня 2012 року, прокурор мав право на звернення до суду з даним позовом до 14 січня 2015 року, що прокурором і було зроблено,крім того прокурор не заперечує про свою обізнаність в 2006 році щодо розпорядження Черкаською міською радою спірною земельною ділянкою, а саме виділення її ОСОБА_1 .

Відповідно до викладених норм Цивільного кодексу України право прокурора на пред`явлення позову виникло у 2006 році, коли йому стало відомо про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_1 . Строк позовної давності за вимогами прокурора сплив у 2009 році. Дія Закону № 4176-У1 від 20 грудня 2011 року, на який посилається прокурор в своїх запереченнях проти застосування строків позовної давності, не розповсюджується на правовідносин, що виникли, оскільки цей закон був прийнятий після спливу позовної давності.

У позовній заяві та в заяві про уточнення прохальної частини позовної заяви від 22 березня 2013 року, прокурор не вказує коли йому стало відомо про прийняття оскаржуваного рішення.

Суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, врахувавши те, що прокуратура дізналася про порушення права власності відповідної територіальної громади на спірну земельну ділянку ще у 2006 році, оскільки прокуратура веде постійний нагляд за дотриманням законодавства органами державної влади. Прокурор не заявляв клопотання про поновлення позовної давності, а суд відповідно не встановлював підстав поважності пропуску такого строку.

Оскільки прокурор пред`явив позов після спливу позовної давності, про застосування якої до позовних вимог просив представник Черкаської міської ради, Верховний Суд вважає необґрунтованими доводи касаційної скарги прокурора.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін.

Оскільки оскаржені рішення залишено без змін, а скаргу без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу заступника прокурора Черкаської області залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 17 листопада 2015 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:С. Ю. Бурлаков А. Ю. Зайцев Є. В. Коротенко
В. М. Коротун