У Х В А Л А

30 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 626/1044/19

провадження № 61-15678 ск 19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Петрова Є. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Красноградського районного суду Харківської області від 13 травня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 25 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та приватного підприємства «Ланна-Агро», третя особа: державний реєстратор сектору державної реєстрації Зачепилівської районної державної адміністрації Литвин О. Л., про визнання права власності на земельну ділянку, визнання недійсними рішення державного реєстратора, запису про право власності та договору оренди землі,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулась із цим позовом до ОСОБА_2 та Приватного підприємства «Ланна-Агро» (далі - ПП «Лан-Агро») про визнання права власності на земельну ділянку, визнання недійсними рішення державного реєстратора, запису про право власності та договору оренди землі сільськогосподарського виробництва загальною площею 4,0080 га, яка розташована на території Піщанської сільської ради Красноградського району Харківської області, кадастровий номер :11:000:0218 .

Разом із позовною заявою ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просила з метою недопущення захоплення керівництвом ПП «Ланна-Агро» її земельної ділянки недопущення порушення її прав заборонити відповідачам ОСОБА_2 та ПП «Ланна-Агро» проводити на земельній ділянці сільськогосподарського виробництва загальною площею 4,0080 га, яка розташована на території Піщанської сільської ради Красноградського району Харківської області, кадастровий номер :11:000:0218 , яка є предметом спору у справі, сільськогосподарські, аграрно-технічні, агрохімічні, з проведення посівної кампанії та будь-які інші роботи, а також заборонити вчиняти будь-які дії щодо вказаної земельної ділянки. Заява про забезпечення позову мотивована тим, що на спірній земельній ділянці її чоловік посадив сільськогосподарські культури, але незважаючи на це, керівництво ПП «Ланна-Агро» неодноразово шляхом виказування погроз та наміру застосування насильства намагалося розташувати відповідну власну техніку на її земельній ділянці, знищити посаджений її чоловіком врожай, посадити на земельній ділянці власний врожай.

Ухвалою Красноградського районного суду Харківської області від 13 травня

2019 року, заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, задоволено частково.

З метою забезпечення позову заборонено ОСОБА_2 та ПП «Ланна-Агро» вчиняти будь-які дії, пов`язані зі зміною права власності та права користування земельною ділянкою сільськогосподарського виробництва загальною площею 4,0080 га, яка розташована на території Піщанської сільської ради Красноградського району Харківської області, кадастровий номер :11:000:0218 .

В іншій частині задоволення вимог заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Задовольняючи частково вимоги заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову у виді заборони відповідачам здійснювати сільськогосподарські чи інші роботи на спірній земельній ділянці, жодним чином не призведе до істотного ускладнення чи унеможливить виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, яким може бути визнано недійсним договір оренди землі. Разом з тим, заборона вчиняти певні дії, а саме заборонити відповідачам ОСОБА_2 та ПП «Ланна-Агро» проводити на земельній ділянці сільськогосподарського виробництва загальною площею 4,0080 га, яка розташована на території Піщанської сільської ради Красноградського району Харківської області, кадастровий номер :11:000:0218 , які пов`язані з необхідністю збереження об`єкта спору в існуючому стані та збереження його статусу, мають сприяти вирішенню спору та можливості виконання судового рішення.

Щодо вимог заяви ОСОБА_1 про необхідність вжиття заходів забезпечення позову саме шляхом встановлення заборони вчиняти будь-які дії, пов`язані з польовими роботами, суд першої інстанції виходив з того, що такі вимоги не є предметом спору у даній справі, а отже, відсутній зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги.

Постановою Харківського апеляційного суду від 25 липня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Красноградського районного суду Харківської області від 13 травня 2019 року залишено без змін.

Залишаючи без змін ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд виходив з того, що позивач не навів обставин, які б підтверджували те, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а суд першої інстанції надав правильну оцінку заяві про забезпечення позову, виклав в ухвалі мотиви з яких виходив, відмовляючи у задоволенні заяви щодо вимог ОСОБА_1 про необхідність вжиття заходів забезпечення позову саме шляхом встановлення заборони вчиняти будь-які дії, пов`язані з польовими роботами, оскільки висновки суду першої інстанції доводами скарги не спростовані.

19 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Верховного суду із касаційною скаргоюна ухвалу Красноградського районного суду Харківської області

від 13 травня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 25 липня 2019 року, посилаючись на неправильне застосування судами норм процесуального права, оскільки судами обох інстанції не було розглянуто та надано оцінку її доводам, щодо наявності підстав для повного задоволення вимог її заяви про забезпечення позову, що на думку скаржниці призвело до ухвалення незаконних судових рішень, які скаржниця і просить скасувати та ухвалити нове судове рішення про повне задоволення вимог її заяви про забезпечення позову.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до вимог пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Судами встановлено, що у травні 2019 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 та ПП «Ланна-Агро» про визнання права власності на земельну ділянку, визнання недійсними рішення державного реєстратора, запису про право власності та договору оренди землі.

В позовній заяві ОСОБА_1 просила визнати право власності на земельну ділянку, набуту нею на підставі договору купівлі-продажу від 25 грудня 2001 року, визнати недійсним з моменту прийняття та скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права шляхом внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису право власності щодо реєстрації за ОСОБА_2 речового права (права власності) на спірну земельну ділянку, визнати недійсним з моменту внесення запису та скасувати запис, внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації за

ОСОБА_2 речового права (права власності) на спірну земельну ділянку, визнати недійсним з моменту укладення договір оренди спірної земельної ділянки, укладений між ОСОБА_2 та ПП «Ланна-Агро».

В заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 просила з метою недопущення захоплення керівництвом ПП «Ланна-Агро» її земельної ділянки недопущення порушення її прав заборонити відповідачам ОСОБА_2 та ПП «Ланна-Агро» проводити на земельній ділянці сільськогосподарського виробництва загальною площею 4,0080 га, яка розташована на території Піщанської сільської ради Красноградського району Харківської області, кадастровий номер :11:000:0218 , яка є предметом спору у справі, сільськогосподарські, аграрно-технічні, агрохімічні, з проведення посівної кампанії та будь-які інші роботи, а також заборонити вчиняти будь-які дії щодо вказаної земельної ділянки.

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що на спірній земельній ділянці її чоловік посадив сільськогосподарські культури, але незважаючи на це, керівництво ПП «Ланна-Агро» неодноразово шляхом виказування погроз та наміру застосування насильства намагалося загнати відповідну власну техніку на її земельну ділянку, знищити посаджений її чоловіком врожай, посадити на земельній ділянці власний врожай.

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

При цьому відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містить, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Положеннями статті 152 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії, тощо.

Відповідно до частини третьої статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків (пункт 4 Постанова Пленуму Верховного Суду України

від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Відповідно до частин першої, другої статті 149, частин першої, шостої статті 154 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків, а тому є підстави для часткового забезпечення позову, оскільки є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Також суди обох інстанцій виходили з того, що спірна земельна ділянка на даний час перебуває у користуванні позивача і будь-яких доказів перешкоджання з боку відповідачів у її використанні позивачем не надано, а такий захід забезпечення позову, як заборона відповідачу здійснювати сільськогосподарські чи інші роботи неспроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення, а тому в іншій частині відмовили у забезпеченні позову.

Отже, доводи касаційної скарги не дають правових підстав для встановлення порушення судом першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та не спростовують висновків суду, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

За правилом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись статтею 390 ЦПК України, пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п`ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною ОСОБА_1 на ухвалу Красноградського районного суду Харківської області від 13 травня

2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 25 липня 2019 року, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Сімоненко

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров