Справа № 127/8179/19
Провадження № 22-ц/801/2638/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Антонюк В. В.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2019 рокуСправа № 127/8179/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача Рибчинський В.П.,

суддів Денишенко Т.О., Голоти Л.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Хейніса Олександра Григоровича на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 вересня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 19.12.2015 року між ОСОБА_3 (право вимоги якого передано ОСОБА_2 ) та ОСОБА_1 було укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_3 передав, а ОСОБА_1 отримав грошові кошти в сумі 2720 доларів США на строк до 19.03.2016 року.

На підтвердження укладення вказаного договору позики, 19.12.2015 р. ОСОБА_1 було видано розписку.

19.03.2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір уступнки права вимоги (цесії).

Відповідно до п.1.1. даного договору Цедент ( ОСОБА_3 ) передав Цесіонарію ( ОСОБА_2 ) належне йому право вимоги суми заборгованості (в тому числі нарахування фінансових санкцій та відсотків за користування грошима в порядку ч. 1 ст.1048 ЦК України), що виникла за борговою розпискою ОСОБА_1 від 19.12.2015 року, про взяття в борг у ОСОБА_3 грошових коштів в сумі 2720 доларів США.

Станом на 19.03.2019 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 2720 доларів США.

Офіційний курс гривні щодо іноземних валют встановлений Національним Банком України станом на 19.03.2019 року становить 1 долар США / 27.13 грн., а тому заборгованість відповідача перед позивачем з урахуванням офіційного курсу НБУ станом на 19.03.2019 року (1 долар США / 27.13 грн.) становить 2 720 * 27.13 = 73 793,60 гривень.

З огляду на те, що відповідач не приступив до виконання своїх обов`язків передбачених договором позики, він вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, тому позивач просить стягнути з нього на його користь борг в сумі 118 123,73 грн., з яких: 76 636,54 грн. - сума основного боргу, 6 636,54 грн. - 3% річних, 34 850,65 грн. - відсотки за користування грошовими коштами.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19 вересня 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 80 430,14 грн., яка складається з: 73 793,60 грн. - сума основного боргу, 6 636,54 грн заборгованість по 3% річних. В задоволенні решти заявлених позовних вимог відмовлено.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що позовні вимоги в частині стягнення основного боргу та 3% річних є обґрунтованими, при цьому позивачем строки позовної давності не пропущені.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням представник ОСОБА_1 адвокат Хейніс Олександр Григорович подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просив оскаржуване судове рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції невірно зазначив, що позивачем строки позовної давності не пропущені, оскільки останнім днем для звернення до суду з позовом в межах 3-х річного строку позовної давності було 18 березня 2019 року, натомість позивач направив до суду позовну заяву 19 березня 2019 року.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що 19.12.2015 року між ОСОБА_3 (право вимоги якого передано ОСОБА_2 ) та ОСОБА_1 було укладено договір позики у формі розписки у відповідності до якого ОСОБА_3 передав, а ОСОБА_1 отримав грошові кошти в сумі 2720 доларів США на строк до 19.03.2016 року.

19.03.2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір уступки права вимоги (цесії). Відповідно до п.1.1. даного договору Цедент ( ОСОБА_3 ) передав Цесіонарію ( ОСОБА_2 ) належне йому право вимоги суми заборгованості (в тому числі нарахування фінансових санкцій та відсотків за користування грошима в порядку ч. 1 ст.1048 ЦК України), що виникла за борговою розпискою ОСОБА_1 від 19.12.2015 року, про взяття в борг у ОСОБА_3 грошових коштів в сумі 2720 доларів США.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Подана апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивач пропустив строки позовної давності.

Однак, такі твердження заявника на увагу не заслуговують відповідно до наступного.

За змістом статей 627, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Як зазначено вище та вбачається з матеріалів справи, що 19.12.2015 року між ОСОБА_3 (право вимоги якого передано ОСОБА_2 ) та ОСОБА_1 було укладено договір позики у формі розписки у відповідності до якого ОСОБА_3 передав, а ОСОБА_1 отримав грошові кошти в сумі 2720 доларів США на строк до 19.03.2016 року.

Таким чином, за умовами вказаного правочину сторони встановили строк виконання відповідачем зобов`язань повернення суми боргу до 19 березня 2016 року.

Встановлено, що відповідач порушив умови договору щодо повернення боргу до цієї дати.

Строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку (частина перша статті 254 ЦК України). Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 - 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки розпискою передбачений строк повернення боргу до 19 березня 2016 року, то право ОСОБА_3 вважається порушеним з моменту його неповернення в обумовлений строк, тобто з 19 березня 2016 року.

Згідно штемпелю поштового відправлення позовна заява направлена на адресу Вінницького міського суду 19 березня 2019 року.

За таких обставин, суд першої інстанції, врахувавши вказані вище норми матеріального права, зокрема положення частини першої статті 254 ЦК України, дійшов вірного висновку, що кінцева дата спливу строку позовної давності для звернення до суду з вимогою про повернення боргу - 19 березня 2019 року, відповідно, позивачем не пропущено строк позовної давності.

Доводи апеляційної скарги носять формальний характер, зводяться до невірного тлумачення норм матеріального права та такий висновок не спростовують, та, відповідно, не свідчать про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Хейніса Олександра Григоровича залишити без задоволення.

Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: Л.О. Голота

Т.О. Денишенко