Справа № 716/1508/18
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29.01.19 Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі:
головуючого судді - Пухарєвої О.В.
секретаря - Кульки О.М.,
представника позивача - ОСОБА_1
представника третьої особи - ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Заставна цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа без самостійних вимог - Заставнівська районна державна адміністрація про визначення часток та визнання права власності на майно, -
Позивач ОСОБА_3, в особі представника ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 та ОСОБА_5, третя особа без самостійних вимог - Заставнівська районна державна адміністрація, в якому просить:
- визнати за ОСОБА_3 право власності на 52/100 частки земельної ділянки розміром 0,1359 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер НОМЕР_3 що розташована по АДРЕСА_1
- залишити у спільній частковій власності ОСОБА_7 та ОСОБА_8 48/100 частки земельної ділянки, розміром 0,1359 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер НОМЕР_3 що розташована по АДРЕСА_1 визначивши частку кожного в розмірі 24/100 частини;
- залишити у спільній частковій власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 48/100 частки приміщень в житловому будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по АДРЕСА_1 визначивши частку кожного в розмірі 24/100 частини.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 01.11.2017, ухваленим у цивільній справі №716/992/15-ц, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 21.11.2017, зокрема:
- визнано частково недійсним договір дарування житлового будинку з господарськими спорудами, що розташовані в АДРЕСА_1 укладений 16.03.2015 між ОСОБА_9 та ОСОБА_4 і ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького нотаріального округу Скінтей Ю.І. та зареєстрований в реєстрі за №372;
- визнано частково недійсним договір дарування земельної ділянки, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розміром 0,1359 га, що розташована в АДРЕСА_1 укладений 16.03.2015 між ОСОБА_9 та ОСОБА_4 і ОСОБА_5 та посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького нотаріального округу Скінтей Ю.І., зареєстрований в реєстрі за №373;
- визнано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами , що розташовані в АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя;
- визнано за ОСОБА_3 право власності на 52/100 ідеальних частки приміщень в житловому будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та виділено йому в натурі частку І по ІІ варіанту розподілу вказаного будинковолодіння згідно висновку №425 судової будівельно - технічної експертизи, а саме:
-для приведення II варіанту розподілу в дію зобов'язано ОСОБА_3 провести наступні роботи згідно висновку №425 судової будівельно-технічної експертизи : встановити перегородку в приміщенні 1-1; закласти дверний проріз в підвальному приміщенні.;
-право спільної сумісної власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташовані в АДРЕСА_1 припинен.
Таким чином, за наслідками розгляду Заставнівським районним судом Чернівецької області цивільної справи № 716/992/15-ц за ОСОБА_3 визнано право власності на 52/100 ідеальних частки у приміщеннях вказаного житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, однак не вирішено питання про надання йому у власність частини земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок, а лише частково скасовано договір дарування земельної ділянки.
Маючи намір зареєструвати своє право власності на вказане нерухоме майно ОСОБА_3 звернувся до державного реєстратора Заставнівської РДА із заявою про державну реєстрацію права власності на виділену йому у власність частину вищевказаного житлового будинку, однак 10.08.2018 у відповідь від Державного реєстратора отримав Рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень у зв'язку із наявністю суперечностей між заявленими ОСОБА_3 та вже зареєстрованими згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно правами за ОСОБА_5 та ОСОБА_4 та неможливістю на підставі поданих ОСОБА_3 документів встановити наявність правових підстав для внесення змін до існуючих зареєстрованих прав попередніх власників, у зв'язку із тим, що у рішенні Заставнівського районного суду Чернівецької області від 01.11.2017 не визначено частки, які повинні належати на праві власності ОСОБА_5 та ОСОБА_4, що не дає змоги внести зміни до існуючих зареєстрованих прав власності та впливає на їх права, як власників.
З огляду на те, що за правилами ст. 120 ЗК України, після набуття ОСОБА_3 права власності на частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, до останнього переходить право власності на земельну ділянку пропорційно до його частки у праві власності на вказане житло, позивач просить ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності на належну йому частку згаданої земельної ділянки, а також визначити частки інших співвласників у спірному житловому будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами та земельній ділянці.
Згідно ухвали Заставнівського районного суду Чернівецької області від 22.10.2018 відповідно до заявленого позивачем клопотання - первісного співвідповідача ОСОБА_9 було замінено на належного співвідповідача ОСОБА_4
В судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, обґрунтувавши їх обставинами, викладеними у позовній заяві, та наполягала на їх задоволенні. При цьому пояснила суду, що згідно рішення Заставнівського районного суду від 01.11.2017 позивачу виділено в натурі 52/100 ідеальних часток в спірному будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами відповідно до II варіанту розподілу, визначеного висновком судової експертизи та зобов'язано ОСОБА_3 провести відповідні будівельні роботи. Станом на 01.08.2018 позивачем не виконано роботи згідно висновку експерта. Але він звернувся до реєстратора для проведення державної реєстрації права спільної часткової власності на спірний житловий будинок житловий будинок в розмірі 52/100 часток, виділених йому судом. Відсутність визначення його частки у праві власності на земельну ділянку та визначення часток, які залишилися на праві власності у інших власників будинку та земельної ділянки перешкоджає в реалізації права на державну реєстрацію його права власності на нерухоме майно.
Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_4, які неодноразово викликалися до суду судовими повістками з повідомленнями про їх вручення, а також шляхом публікації оголошення на вебпорталі судової влади України в судове засідання не з'явилися, причини своєї неявки суду не повідомили, відзиви на позовну заяву до суду не подали.
Представник третьої особи - державний реєстратор прав на нерухоме майно Заставнівської РДА - ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що 07.08.2018 до неї звернувся ОСОБА_3 із вимогою про здійснення державної реєстрації права власності на виділену йому рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 01.11.2017 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1. В ході чого згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було встановлено наявність вже зареєстрованих прав власності на вищевказаний житловий будинок та земельну ділянку за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування даного житлового будинку, господарських будівель і споруд, розміром 0,1359 га, за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по Ѕ частці за кожною. З огляду на те, що рішенням суду від 01.11.2018 було визнано частково недійсними договори дарування, укладені 16.03.2015, на підставі яких було здійснено вищевказану реєстрацію прав власності, та визнано за ОСОБА_3 право власності на 52/100 ідеальних частки у приміщеннях спірного житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами - виникла необхідність у внесенні змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо існуючих зареєстрованих за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 прав власності. Однак, внести вказані зміни не представилося можливим оскільки у рішенні Заставнівського районного суду Чернівецької області від 01.11.2017 не визначено частки, які повинні належати на праві власності ОСОБА_5 та ОСОБА_4
Враховуючи наявність підстав, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, за погодженням з представником позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та постановити заочне рішення.
Заслухавши пояснення представників сторони позивача та третьої особи, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Отже, указана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес.
У рішенні Конституційного суду України №18-рп/2004 від 01 грудня 2004 року визначено поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається у частині першій статті 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.
Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст.16 ЦК України, зокрема до яких належить визнання права.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ч.3 ст.16 ЦК України).
Відповідно до ч.2 ст. 5 ЦПК України у випадку , якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішення такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Встановлено, що позивач ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9, в якому у сторін народилося двоє дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_4, та який був розірваний на підставі рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 19.09.2014.
Перебуваючи в шлюбі, ОСОБА_3 та ОСОБА_9 розпочали будівництво житлового будинку з господарськими спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 яке тривало до припинення сторонами шлюбних відносин та будівельні роботи якого було завершено під час перебування сторін у шлюбі. Згідно довідки Заставнівського районного БТІ від 05.09.2013 №300 станом на 31.12.2012 ступінь готовності недобудованого будинку, який не зданий в експлуатацію, становив 89%.
08.11.2012 ОСОБА_9 отримала дозвіл на будівництво спірного житлового будинку та 23.01.2015 зареєструвала своє право власності на спірний житловий будинок згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно.
Встановлено, що 16.03.2015 ОСОБА_9 подарувала своїм донькам ОСОБА_5 та ОСОБА_4 без згоди ОСОБА_3 договір дарування житлового будинку в рівних частках, тобто по 1/2 частці приміщення житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку за цією ж адресою з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується відповідними договорами дарування , посвідченими 16.03.2015 приватним нотаріусом.
Вказані обставини встановлені рішенням Заставнівського районного суду від 01.11.2017 у цивільній справі № 716/992/15-ц, що набрало законної сили 25.11.2017, а тому не підлягають доказуванню при розгляді даної справи.
Також встановлено, що рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 01.11.2017 у цивільній справі №716/992/15-ц визнано частково недійсним договір дарування житлового будинку з господарськими спорудами, що розташовані в АДРЕСА_1 укладений 16.03.2015 між ОСОБА_9 та ОСОБА_4 і ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького нотаріального округу Скінтей Ю.І. та зареєстрований в реєстрі за №372;
-визнано частково недійсним договір дарування земельної ділянки, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розміром 0,1359 га, що розташована в АДРЕСА_1 укладений 16.03.2015 між ОСОБА_9 та ОСОБА_4 і ОСОБА_5 та посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького нотаріального округу Скінтей Ю.І., зареєстрований в реєстрі за №373.
-визнано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 спільною власністю подружжя;
-визнано за ОСОБА_3 право власності на 49/100 ідеальних часток приміщень в житловому будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташовані в АДРЕСА_1 та виділити йому частку І по ІІ варіанту розподілу будинковолодіння, а саме:
Для приведення ІІ варіанту розподілу в дію зобов'язано ОСОБА_3 провести наступні роботи згідно висновку №425 судової будівельно-технічної експертизи: встановити перегородку в приміщенні 1-1; закласти дверний проріз в підвальному приміщенні.
Припинено право спільної сумісної власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташовані в АДРЕСА_1.
Ухвалою Заставнівського районного суду Чернівецької області від 21.11.2017 про виправлення описки у судовому рішенні ухвалено: в абзаці п'ятому резолютивної частини рішення після слів: «визнати за ОСОБА_3 право власності на» - вважати вірним «52/100» замість «49/100».
Ухвалою Заставнівського районного суду від 29.12.2017 роз'яснено рішення Заставнівського районного суду від 01.11.2017, а саме, що
- договір дарування житлового будинку з господарськими спорудами, укладений 16.03.2016 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_4, ОСОБА_5 визнано недійсним в частині належної ОСОБА_3 у праві спільної сумісної власності подружжя Ѕ частки житлового будинку з господарськими спорудами, які розташовані в АДРЕСА_1 що в натурі становить 52/100 ідеальні частки даного будинковолодіння.
- договір дарування земельної ділянки, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розміром 0,1359 га укладений 16.03.2016 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_4, ОСОБА_5 визнано недійсним в частині розміру частки земельної ділянки, яка переходить позивачу ОСОБА_3 у зв'язку із поділом житлового будинку як спільної сумісної власності подружжя.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просить визнати за ним право власності на належну йому частку земельної ділянки, призначеної за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 пропорційно до його частки у праві власності на вказане житло, а також визначити частки у спірному житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами, а також у земельній ділянці, які залишаються на праві власності у інших співвласників вказаного нерухомого майна, посилаючись на те, що підставою для звернення до суду з такими вимогами послужила відмова державного реєстратора прав на нерухоме майно Заставнівської РДА у проведенні державної реєстрації його права власності на вищевказане нерухоме майно.
Відповідно до частини першої статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» загальними засадами державної реєстрації прав є: гарантування державою об'єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження.
Частиною 2 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Положеннями ст. 20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що заява на проведення реєстраційних дій та оригінали документів, необхідних для проведення таких дій, подаються заявником у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених законодавством.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» , встановлено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.
Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.
Судом встановлено, що ОСОБА_3, маючи намір зареєструвати своє право власності на виділену йому рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 01.11.2017 частку в житловому будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташовані в АДРЕСА_1 07.08.2018 звернувся до державного реєстратора Заставнівської РДА із заявою про державну реєстрацію права власності спільної часткової власності, проте у відповідь на вказану заяву отримав Рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №42480412 від 10.08.2018 (далі - Рішення).
Із змісту вказаного Рішення вбачається, що під час розгляду заяви ОСОБА_3 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та поданих ним документів, необхідних для проведення вказаної реєстрації, було встановлено суперечності між заявленими та вже зареєстрованими правами, а саме згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано право власності на житловий будинок за ОСОБА_4 на Ѕ частку та ОСОБА_5 на Ѕ частку, в той час як згідно поданого ОСОБА_3 рішення суду по справі №716/992/15-ц визнається право власності на 52/100 ідеальних частини (виправлено згідно ухвали), проте не визначено частки, які повинні належати на праві власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5, що не дає змоги внести зміни до існуючих зареєстрованих прав власності та впливає на їх права, як власників (а.с.26).
Таким чином, на момент звернення ОСОБА_3 до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію його права власності на виділену йому в натурі рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 01.11.2017 частку у спірному житловому будинку, згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було встановлено наявність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на спірне нерухоме майно, а саме встановлено наявність реєстрації права власності на вказаний житловий будинок за ОСОБА_4 на Ѕ частку та ОСОБА_5 на Ѕ частку, проведення якої було здійснено на підставі договору дарування, укладеного 16.03.2015 між ОСОБА_9 та ОСОБА_4 і ОСОБА_5, який згідно рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 01.11.2017 було визнано частково недійсним тільки в частині належної ОСОБА_3 у праві спільної сумісної власності подружжя, що в натурі становить 52/100 ідеальні частки даного будинковолодіння.
На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що державний реєстратор в межах своїх повноважень прийняв Рішення, яке фактично призвело до позбавлення законного власника можливості зареєструвати своє право власності на нерухоме майно.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно з ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Стаття 319 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно ч.1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
Згідно ч.ч.1,4 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розміщені ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
У разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі, споруди.
Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.
Приписами ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Згідно правової позиції, яка висловлена в постанові Верховного Суду України від 11.02.2015 (в цивільній справі № 6-2цс15) при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти.
Судом встановлено, що спірна земельна ділянка як об'єкт права власності визначена свідоцтвом про право власності, виданим 21.08.2013 Реєстраційною службою Заставнівського районного управління юстиції Чернівецької області на ім»я ОСОБА_9, індексний номер 825987, вказаній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер НОМЕР_3 що вбачається із змісту договору дарування земельної ділянки, укладеного 16.03.2015 (а.с.23).
Також встановлено, що позивач ОСОБА_3 згідно рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 01.11.2017, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 21.11.2017, набув право власності на 52/100 ідеальних частки приміщень в житловому будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташовані в АДРЕСА_1.
Разом із цим вказаним рішенням суду визнано частково недійсним договір дарування житлового будинку з господарськими спорудами, що розташовані в АДРЕСА_1 укладений 16.03.2015 між ОСОБА_9 та ОСОБА_4 і ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького нотаріального округу Скінтей Ю.І. та зареєстрований в реєстрі за №372 та частково недійсним договір дарування земельної ділянки, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розміром 0,1359 га, що розташована в АДРЕСА_1 укладений 16.03.2015 між ОСОБА_9 та ОСОБА_4 і ОСОБА_5 та посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького нотаріального округу Скінтей Ю.І., зареєстрований в реєстрі за №373.
Наведені обставини дають підстави вважати, що в спірних правовідносинах дотримані умови, з якими закон пов'язує перехід права власності на земельну ділянку до позивача, як набувача нерухомості, що на ній розташована, а отже до нього переходить право власності на земельну ділянку, на якій розташований спірний житловий будинок, без зміни її цільового призначення, пропорційно до частки у праві власності на вказаний житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами.
Отже, приймаючи до уваги те, що рішенням Заставнівського районного суду від 01.11.2017 при поділі майна подружжя визнано право власності позивача ОСОБА_3 на 52/100 часток приміщень в спірному будинковолодінні, проте не вирішено питання про перехід права власності на частину земельної ділянки, на якій воно розміщено пропорційно до часток осіб у праві власності інших співвласників, а також не визначено частки, які повинні належати на праві власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у спірному нерухомому майні згідно договорів дарування від 16.03.2015 (в дійсних частинах) суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту не суперечить закону.
За таких обставин, з метою забезпечення ефективного захисту охоронюваного законом інтересу позивача, як власника нерухомого майна, яке полягає в державній реєстрації права власності з дотриманням принципу достовірності та повноти відомостей, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
На підставі ст.ст. 16,182, 316,317,321,328,377 ЦК України, ст.ст. 120, 125 ЗК України, ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», керуючись ст.ст. 4, 5, 182, 258, 259, 263- 265, 268, 273, 279, 280-283 ЦПК України, суд,-
Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ( ІПННОМЕР_4), жителем АДРЕСА_1 право власності на 52/100 частки земельної ділянки розміром 0,1359 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер НОМЕР_3 що розташована по АДРЕСА_1
Залишити у спільній частковій власності ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 (ІПН НОМЕР_1) та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 (ІПН НОМЕР_2) 48/100 частки земельної ділянки розміром 0,1359 га цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер НОМЕР_3 що розташована по АДРЕСА_1 визначивши частку кожної в розмірі 24/100 частини.
Залишити у спільній частковій власності ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 (ІПН НОМЕР_1) та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 (ІПН НОМЕР_2) 48/100 частки приміщень в житловому будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами , що розташовані по АДРЕСА_1, визначивши частку кожної в розмірі 24/100 частини.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду до Чернівецького апеляційного суду через Заставнівський районний суд Чернівецької області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 30.01.2019

Суддя О.Пухарєва