КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
______________________________________
Справа №370/1226/15-ц
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/5959/2019
У Х В А Л А

1 квітня 2019 року суддя судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду Рейнарт І.М., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 15 лютого 2019 року (суддя Косенко А.В.) у цивільній справі за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ТіДіСі Україна» в особі директора Андрєєва А.А. на дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Наконечного ІгоряМихайловича,

встановив:

ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 15 лютого 2019 року скаргу задоволено.

На вказану ухвалу суду ФОП ОСОБА_2 26 лютого 2019 року направив до суду апеляційну скаргу, яку ухвалою судді Київського апеляційного суду від 15 березня 2019 року було залишено без руху, а скаржнику наданий строк в п'ять днів з дня вручення копії ухвали для надання документів про оплату судового збору.

Копія ухвали судді від 15 березня 2019 року отримана скаржником 19 березня 2019р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (с.с.67), тому строк для надання документів про оплату судового збору закінчився з урахуванням вихідного дня 25 березня 2019р.

20 березня 2019р. ФОП ОСОБА_2 направив до суду заяву про усунення недоліків та відкриття апеляційного провадження, в якій зазначив, що сплата судового збору за подання даної апеляційної скарги не передбачена діючими нормами законодавства.

Закон України «Про судовий збір» визначає правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати, відстрочення, розстрочення сплати та повернення судового збору.

Відповідно до статті 1 Закону України «про судовий збір» судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Частиною 1 статті 3 Закону України «Про судовий збір» визначено, що судовий збір справляється за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення, заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, заяви про скасування рішення третейського суду, заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду та заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України.

Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» визначені процесуальні документи, за подання яких справляється судовий збір та встановлюються розміри ставок судового збору. При цьому розміри ставок судового збору залежать від характеристики об'єкта справляння - позовна заява, скарга чи інша заява.

Підпунктом 9 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено розмір ставки судового збору за подання апеляційної і касаційної скарги на ухвалу

суду, заяви про приєднання до апеляційної чи касаційної скарги на ухвалу суду залежно від того, здійснюються такі дії юридичною особою (фізичною особою-підприємцем) чи фізичною особою. При цьому, законодавець не пов'язав даний розмір із ставкою судового збору, яка сплачується при поданні скарги до суду першої інстанції.

Аналіз вказаних норм свідчить, що судовий збір сплачується за подання апеляційної скарги на будь-яку ухвалу суду, незалежно від категорії цивільної справи, за результатами розгляду якої вона постановлена.

Перелік позовних заяв, заяв та клопотань, за подання яких судовий збір не справляється, наданий у частині 2 статті 3 Закону України «Про судовий збір», який є вичерпним і яка не містить положення про не справляння судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду, постановлену за результатами розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Також норми вказаного закону не містять положення, що у разі несплати судового збору за подання заяви до суду, судовий збір також не сплачується за подання апеляційної скарги на судове рішення, яке було прийнято за результатами розгляду такої заяви. Крім положень, зазначених у статті 5 вказаного закону.

Такий правовий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29 травня 2018 року (справа 915/955/15).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 травня 2018 року відступила від висновку, викладеного в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18 січня 2018 року у справі № 565/256/15-ц, тому посилання ФОП ОСОБА_2 на неврахування даного висновку Верховного Суду, є безпідставним.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов'язків.

Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У справі Трух проти України (2003р.) Європейський суд дав оцінку застосуванню процесуальних обмежень у вигляді обов'язку сплатити мито, надати копії документів у певній кількості та направити звернення до конкретного суду. Європейський суд не виявив жодних підстав вважати, що застосування згаданих процесуальних обмежень у цій конкретній справі було свавільним чи невиправданим. Відповідно, скарга заявника про відсутність доступу до суду була відхилена як необґрунтована.

Отже, вимога про оплату судового збору не є перепоною для звернення до суду та не порушує гарантованого права сторони на судовий захист, а направлена на відшкодування витрат, які несе держава, для забезпечення здійснення правосуддя.

Статтею 3 ЦК України встановлено, що загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

За таких обставин, встановлення діючим законодавством права на апеляційний перегляд справи, не може бути підставою для невиконання особою, яка бажає реалізувати своє право на апеляційне оскарження судового рішення, норм законодавства, які визначають дотримання певних умов для здійснення такого права, зокрема, сплату судового збору, що передбачено Законом України «Про судовий збір».

Враховуючи викладене, ФОП ОСОБА_2 зобов'язаний сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги на ухвалу суду.

Згідно пункту 4 частини 4 статті 356 ЦПК України до апеляційної скарги додаються докази, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, згідно якої, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Оскільки подана апеляційна скарга не оплачена судовим збором, у наданий строк ФОП ОСОБА_2 доказів оплати судового збору не надав, апеляційна скарга підлягає поверненню скаржнику.

Керуючись статтями 185, 357 ЦПК України, суддя

ухвалив:

апеляційну скаргу суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 15 лютого 2019 року у цивільній справі за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ТіДіСі Україна» в особі директора Андрєєва А.А. на дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Наконечного Ігоря Михайловича вважати неподаною та повернути скаржнику.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя