Постанова

Іменем України

18 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 146/1569/16-ц

провадження № 61-23456св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Фінпром», Відділ Держгеокадастру у Томашпільському районі Вінницької області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника Ковальчука Олега Миколайовича на рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 18 квітня 2017 року у складі судді Пилипчука О. В. та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 09 червня 2017 року у складі колегії суддів: Медвецького С. К., Оніщука В. В., Сала Т. Б.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Торговий дім «Фінпром», Відділ Держгеокадастру у Томашпільському районі Вінницької області про визнання недійсним договору оренди землі.

Позовна заява мотивована тим, що вона є власником земельної ділянки, площею 1,8945 га, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Комаргородської сільської ради Томашпільського району Вінницької області.

У жовтні 2016 року вона дізналася, що 20 серпня 2010 року між нею та ТОВ «Торговий дім «Фінпром» було укладено договір оренди землі, який зареєстровано в установленому законом порядку. Проте договір оренди землі та акт приймання-передачі об`єкта оренди вона з ТОВ «Торговий дім «Фінпром» не укладала та не підписувала. Повноважень на підписання від свого імені вищезазначених документів та своєї згоди на укладання договору оренди землі вона нікому не надавала.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 просила суд визнати недійсним договір оренди землі від 20 серпня 2010 року № 811, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Торговий дім «Фінпром», який зареєстрований у Томашпільському районному відділі Вінницької регіональної філії центру Державного земельного кадастру 30 грудня 2010 року за № 26, та скасувати його державну реєстрацію.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 18 квітня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості позовних вимог, оскільки оспорюваний договір позивачка не підписувала, однак встановив, що перебіг строку позовної давності почався з часу отримання позивачем орендної плати за договором оренди землі від 20 серпня 2010 року. ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом лише в листопаді 2016 року, тобто пропустивши строк позовної давності, встановлений статтею 257 ЦК України.

Про застосування строку позовної давності 08 лютого 2017 року представником ТОВ «Торговий дім «Фінпром» суду було надано клопотання.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 15 червня 2017 року апеляційну скаргу Ковальчука О. М. , яка діяла в інтересах ОСОБА_1 , відхилено.

Рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 18 квітня 2017 року залишено без змін.

Ухвалу апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції в повному обсязі встановив фактичні обставини справи, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ковальчук О. М., просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та ухвалити у справі нове рішення про визнання недійсним договору оренди землі від 20 серпня 2010 року № 811 та застосувати наслідки недійсності правочину з власної ініціативи, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновки судів попередніх інстанцій про необхідність відмови у задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності є такими, що обмежують майнові права позивачки на належну їй на праві власності земельну ділянку. Суди залишили поза увагою те, що земельна ділянка вибула з користування позивачки поза її волею, договір укладено шляхом вчинення неправомірних дій, про що позивачці стало відомо лише у 2016 році, а тому, звернувшись до суду з цим позовом у листопаді 2016 року, ОСОБА_1 не пропустила строк позовної давності.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу відповідачами до суду не подано.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 липня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника Ковальчука О. М. , витребувано із Томашпільського районного суду Вінницької області цивільну справу № 146/1569/16-ц.

У травні 2018 року цивільна справа № 146/1569/16-ц надійшла до Верховного Суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 червня 2019 року справу № 146/1569/16-ц призначено судді-доповідачеві Черняк Ю. В.

Ухвалою Верховного Суду від 04 грудня 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Торговий дім «Фінпром», Відділ Держгеокадастру у Томашпільському районі Вінницької області про визнання недійсним договору оренди землі призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини, встановлені судами

Суди встановили, що на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку від 08 квітня 2003 року ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, площею 1,8945 га, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Комаргородської сільської ради Томашпільського району Вінницької області. Підставою для видачі цього державного акта стало розпорядження Томашпільської районної державної адміністрації від 27 березня 2003 року № 126.

Згідно з договором оренди землі від 20 серпня 2010 року № 811, укладеним між ОСОБА_1 та ТОВ «Торговий дім «Фінпром», орендодавець ОСОБА_1 надає належну їй на підставі державного акту на право власності на землю серії ВН № 013512, а орендар - ТОВ «Торговий дім «Фінпром» приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 1,8945 га, яка знаходиться на території Комаргородської сільської ради Томашпільського району Вінницької області. Договір укладений строком на десять років, підписаний сторонами, зареєстрований у Томашпільському відділі Вінницької регіональної філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 30 грудня 2010 року № 26 (а. с. 4-5).

Відповідно до акта приймання-передачі об`єкта оренди від 20 серпня 2010 року № 1 орендар ТОВ «Торговий дім «Фінпром» прийняв, а орендодавець ОСОБА_1 , яка є власником земельної ділянки площею 1,8945 га, на підставі договору від 20 серпня 2010 року № 809, передала цю ділянку в оренду згідно з договором (а. с. 5).

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої та технічної експертизи від 24 березня 2017 року № 705/706/17-21 підписи від імені ОСОБА_1 у спірному договорі оренди землі від 20 серпня 2010 року № 811 та акті приймання-передачі об`єкта оренди від 20 серпня 2010 року № 1 виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Позиція Верховного Суду

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і застосовані норми права

Рішення судів попередніх інстанцій оскаржуються в частині відмови у задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності, а тому переглядаються судом касаційної інстанції лише в цій частині.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною першою статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості захистити своє право в примусовому порядку через суд.

Звертаючись до суду з указаним позовом, ОСОБА_1 зазначала, що про існування оспорюваного договору оренди землі від 20 серпня 2010 року № 811 вона дізналась 05 жовтня 2016 року.

Відповідно до вимог статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Під час розгляду справи суди попередніх інстанцій встановили, що про укладення оспорюваного правочину ОСОБА_1 було відомо з моменту його укладення, що підтверджується її підписами на відомостях про отримання від ТОВ «Торговий дім «Фінпром» орендної плати за користування останнім земельною ділянкою, а також видатковим касовим ордером від 23 листопада 2016 року про отримання ОСОБА_1 від ТОВ «Торговий дім «Фінпром» орендної плати за користування паєм у розмірі 2 892,21 грн.

У зв`язку з цим, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, вважав, що позивачкою пропущено трирічний строк, встановлений статтею 257 ЦК України для звернення до суду з указаним позовом.

Колегія суддів вважає, що висновок судів попередніх інстанцій про те, що початок перебігу строку позовної давності необхідно обчислювати з моменту укладення спірного договору оренди землі, оскільки позивач отримувала плату за користування землею, є таким, що суперечить нормам статті 261 ЦК України.

Підставами позову ОСОБА_1 є непідписання нею спірного договору оренди землі, що вказує про відсутність волевиявлення на укладення договору.

Тому для правильного вирішення питання про початок перебігу позовної давності є така фактична обставина, як момент, коли ОСОБА_1 довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

Враховуючи, що під час розгляду справи встановлено той факт, що ОСОБА_1 оспорюваний договір оренди не підписувала, то початок перебігу строку позовної давності у цьому випадку необхідно обчислювати не з дати його укладення, а з часу, коли позивач дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у справі 6-48цс15. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц (провадження № 14-306цс18) не знайшла підстав для відходу від такої правової позиції.

ТОВ «Торговий дім «Фінпром» доведено обізнаність ОСОБА_1 про перебування її земельної ділянки у користуванні товариства, зазначений факт позивачкою не спростовано.

Водночас, відповідач надав суду відомості про отримання орендної плати починаючи з 2014 року, тоді як з указаним позовом ОСОБА_1 звернулась до суду у листопаді 2016 року, тобто у межах строку позовної давності.

За таких обставин, висновки судів попередніх інстанцій про необхідність відмови у задоволенні цього позову з підстав пропуску строку позовної давності не ґрунтуються на вимогах закону.

За змістом частин першої, другої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміні рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

Вирішуючи спір, суди неправильно застосували норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а тому оскаржувані судові рішення не можуть вважатися законними та обґрунтованими, в силу статті 412 ЦПК України підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Крім того, у касаційній скарзі ОСОБА_1 в особі представника Ковальчука О. М. порушує питання про застосування судом наслідків недійсності правочину з власної ініціативи.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Суд касаційної інстанції при розгляді касаційних скарг діє в порядку та межах, визначених цивільним процесуальним законодавством України, його повноваження обмеженні правилами глави 2 розділу V ЦПК України «Касаційне провадження».

Колегія суддів відхиляє зазначені вимоги касаційної скарги, оскільки вони стосуються збільшення позовних вимог, що на стадії касаційного перегляду справи чинним ЦПК України не передбачено.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника Ковальчука Олега Миколайовича задовольнити частково.

Рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 18 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 09 червня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Фінпром», Відділ Держгеокадастру у Томашпільському районі Вінницької області про визнання недійсним договору оренди землі задовольнити.

Визнати недійсним договір оренди землі від 20 серпня 2010 року № 811, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Фінпром», який зареєстрований у Томашпільському відділі Вінницької регіональної філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» 30 грудня 2010 року за № 26, та скасувати його державну реєстрацію.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк