15.03.2019 Єдиний унікальний номер 205/921/19
Єдиний унікальний номер 205/921/19
Провадження № 2/205/1118/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2019 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Приходченко О.С.

при секретарі Король Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

28 січня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2019 року позовну заяву було залишено без руху та запропоновано позивачеві усунути недоліки з додержанням вимог п.п. 1, 2, 4 ч. 3 ст. 175, ч. 1 ст. 177 ЦПК України, з метою усунення яких 11 лютого 2019 року позивачем подано виправлений позов.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2019 року цивільна справа була прийнята до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Позивач у своєму позові посилався на те, що на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом, виданого 28 лютого 2018 року Другою дніпровською держнотконторою, він є власником домоволодіння АДРЕСА_1 право власності на яке зареєстровано у встановленому порядку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Отримавши довідку про склад сім'ї і зареєстрованих у житловому будинку осіб, позивачеві стало відомо, що у належному йому домоволодінні зареєстровані ОСОБА_2 і малолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідачі у спірному будинку не проживають, і ніколи не проживали, їх речей в ньому немає, комунальні послуги ОСОБА_2 не сплачує, поточний ремонт не здійснює. Сторони не є родичами, так само як і не були родичами спадкодавця позивача. Позивач у своїх позовних вимогах просив суд визнати ОСОБА_2 і малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Відповідачам ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах і в інтересах малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у встановленому законом порядку було направлено копію ухвали про прийняття цивільної справи до провадження суду з копією позовної заяви та копіями доданих до неї матеріалів. У встановлений строк відповідачем відзив на позовну заяву подано не було, зустрічний позов не заявлено, будь-які інші документи до суду не направлено.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 28 лютого 2018 року Другою дніпровською держнотконторою і зареєстрованого в реєстрі за № 3-228, ОСОБА_1 є власником домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с. 21). Право власності у встановленому законом порядку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 25049405 (а.с. 20).

Згідно з довідкою № 389 про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 15 січня 2019 року, у спірному домоволодінні, окрім позивача, зареєстровано ОСОБА_4, ОСОБА_2 і малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 18).

Відповідно до акту, складеного 26 січня 2019 року комісією у складі ОСОБА_5 і ОСОБА_6, затвердженим головою квартального комітету № 35, відповідачі ОСОБА_2 і малолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у домоволодінні не проживають і ніколи не проживали, їх особистих речей чи предметів побуту у будинку не виявлено (а.с. 19).

ОСОБА_2 і малолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, не є членами сім'ї позивача, в домоволодінні не проживають і ніколи не проживали, їх речей у будинку немає, комунальні послуги ОСОБА_2 не сплачує.

На підставі ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця прожива ння в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

Враховуючи вищевказане, а також те, що відповідач ОСОБА_2 і малолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, не є власниками домоволодіння АДРЕСА_1 в ньому не проживають, їх речей у домоволодінні, належному позивачеві, немає, комунальні послуги ОСОБА_2 не сплачує, доведених документально родинних стосунків з позивачем не мають, суд доходить висновку, що відповідачі втратили право користування спірним житловим приміщенням, а відтак і про достатність правових підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при поданні позову було сплачено судовий збір у розмірі 768 гривень 40 коп. (а.с. 1), який з урахуванням того, що позовні вимоги задоволено, підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись . 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 321, ч. ч. 1, 2 ст. 386, ст. ст. 387, 391 ЦК України, ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ч. 1 ст. 141, ст. ст. 263, 264, ч.ч. 1-5 ст. 265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1) і малолітнього ОСОБА_3 (РНОКПП невідомий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1) такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1), судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 коп.

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд протягом тридцяти днів з дня його складання.

Суддя: