Дата документу 30.01.2019 Справа № 336/5225/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/5225/18 Головуючий у 1 інстанції
№ провадження 22-ц/807/750/19 Дмитрюк О.В.
Доповідач: Бєлка В.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький Апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів: Воробйової І.А.

Онищенко Е.А.

За участю секретаря: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний Банк» - Панченко Ольги Олексіївни на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08 листопада 2018 року у справі за заявою ОСОБА_4 про забезпечення позову ОСОБА_4 до державного реєстратора Виконавчого комітету Терсянської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області Пелих Віталія Віталійовича, ОСОБА_6, ОСОБА_7, приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Горлової Юлії Миколаївни, третя особа - Публічне акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк», про скасування державної реєстрації права на нерухоме майно та витребування майна з чужого незаконного володіння, за зустрічним позовом ОСОБА_7, ОСОБА_6 до ОСОБА_4, третя особа - ПАТ «Перший Український міжнародний банк», про визнання права власності та усунення перешкод у користуванні приватною власністю,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до державного реєстратора Виконавчого комітету Терсянської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області Пелих В.В., ОСОБА_6, ОСОБА_7, приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Горлової Ю.М., третя особа - ПАТ «Перший Український міжнародний банк», про скасування державної реєстрації права на нерухоме майно та витребування майна з чужого незаконного володіння.

У листопаді 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в якій зазначав, що він на підставі договору купівлі-продажу приміщення від 25.11.2004 року придбав нежитлове приміщення XLII підвалу та першого поверху літ. А-9, що розташовано за адресою: АДРЕСА_1.

24.09.2007 року між ним та ЗАТ «ПУМБ» був укладений кредитний договір на суму 100 000 доларів США, з використанням за цільовим призначенням, зі сплатою процентів за користування кредитом та поверненням кредиту в порядку та у строки, обумовлені умовами кредитного договору.

Також в цей же день між сторонами був укладений договір іпотеки, предметом якого є майно: нежитлове приміщення XLII підвалу та першого поверху літ. А-9, що розташовано за адресою: АДРЕСА_1.

06.07.2018 року зі змісту інформаційної довідки з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно стало відомо про те, що відомості про право власності на належний йому на праві власності об'єкт нерухомості зникли з Єдиного державного реєстру.

При повторному отриманні інформаційної довідки від 11.07.2018 року йому стало відомо, що державним реєстратором виконавчого комітету Терснянської міської ради Новомиколаївського району Запорізької області Пелих В.В. проведено реєстраційну дію 15.06.2018 року згідно з якою новим власником нежитлового приміщення XLII підвалу та першого поверху літ. А-9, що розташовано за адресою: АДРЕСА_1 є ПАТ «ПУМБ».

Крім того, стало відомо про те, що 20.06.2018 року ПАТ «ПУМБ» відчужив зазначену нерухомість третім особам. Так приватним нотаріусом Горловою Ю.М. проведено реєстраційну дію 20.06.2018 року згідно якої новими власниками (по 1/2 частки кожний) зазначеного вище об'єкта нерухомості стали ОСОБА_7 та ОСОБА_6

Вважає, що дії з проведення державної реєстрації права власності на вказану нерухомость за ПАТ «ПУМБ» вчинені державним реєстратором, є незаконними, вчинені з порушенням ЗУ «Про іпотеку», ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що призвело до незаконного позбавлення його права власності на вказану нерухомість.

Зазначає, що нежитлове приміщення може бути безперешкодно відчужене відповідачами по справі третім особам.

Застерігає, що невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його постановлення на його користь, оскільки спірний об'єкт нерухомості під час розгляду справи по суті може бути відчужений на користь третіх осіб, а відтак ц порушити права позивача на судовий захист.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд накласти арешт на нежиле приміщення XLII підвалу та першого поверху літ. А-9, що розташовано за адресою: АДРЕСА_1, яке належить на права власності ОСОБА_6 та ОСОБА_7, заборонити суб'єктам реєстрації прав та нотаріусам вчиняти будь-які дії щодо реєстрації переходу права власності на вказане нежиле приміщення.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08 листопада 2018 року заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову задоволено частково.

Накладено арешт на нежиле приміщення XLII підвалу та першого поверху літ. А-9, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_7, ОСОБА_6.

В іншій частині задоволення заяви - відмовлено.

У апеляційній скарзі представник ПАТ «Перший Український міжнародний Банк» - Панченко О.О. зазначає, що ухвала суду постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд постановив ухвалу про забезпечення позову шляхом накладення арешту без доказів, які б свідчили про можливе утруднення виконання рішення суду. Ухвала суду обґрунтована лише припущеннями позивача, позивачем не надано доказів, які свідчили про наявність ризику відчуження відповідачами спірного майна. Судом не зазначено в чому саме буде полягати ускладнення виконання судового рішення з посиланням на докази, які призведуть до неможливості такого виконання у разі задоволенні позову. Просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволені заяви про забезпечення позову.

Позивач ОСОБА_4 на зазначену апеляційну скаргу подав відзив у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, оскільки вона відповідає нормам процесуального законодавства та висновки суду не спростовані доводами апеляційної скарги.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Частково задовольняючи заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що зазначені позивачем обставини, які викладені у заяві про забезпечення позову, містять належне обґрунтування припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання про відмову в задоволенні заяви в частині заборони суб'єктам державної реєстрації прав та нотаріусам вчиняти будь-які дії щодо реєстрації переходу права власності на вказаний вище об'єкт нерухомості, суд виходив з того, що накладення арешту на нежиле приміщення в повній мірі забезпечує вимоги заявника про заборону на вчинення будь-яких дій щодо реєстрації переходу права власності.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на викладене.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно п.2 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечуються забороною вчиняти певні дії.

Забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його тощо.

Правова природа арешту майна, вчиненого у зв'язку із провадженням по цивільній справі, полягає в обмеженні права розпорядження ним (продаж, дарування, відчуження в інший спосіб, укладення інших правочинів).

Враховуючи роз'яснення Верховного Суд України, що містяться в Постанові Пленуму від 22.12.2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

При цьому цивільний процесуальний закон не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути ухвалено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Таким чином, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому заявник не зобов'язаний подавати суду докази.

Відтак, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що до заяви про забезпечення позову не надано належних доказів, які б підтверджували існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача,з тим, що забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

З огляду на викладене та враховуючи характер заявлених позивачем позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення заявленого позову.

Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідного права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Встановивши, що між сторонами існує майновий спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність передбачених законом підстав для застосування заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно є достатнім видом забезпечення позову у цій справі.

Таким чином, з урахуванням наведеного колегія приходить до висновку про те, що доводи наведені в апеляційній скарзі суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, а оскаржувана ухвала відповідає нормам права, тому підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний Банк» - Панченко Ольги Олексіївни залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08 листопада 2018 року по цій справі залишити без змін.

Дата складання повної постанови 11 лютого 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: В.Ю. Бєлка

Судді: І.А. Воробйова

Е.А. Онищенко