Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

10 червня 2019 року Попаснянський районний суд Луганської області

у складі: головуючого судді Архипенко А.В.

за участю секретаря судових засідань Іваненко С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Попасна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

встановив:

В поданому позові позивач зазначив, що вона з являється власником житлового будинку за АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. На даний час в будинку з 11.12.2007 року зареєстрований відповідач ОСОБА_2 колишній чоловік моєї дочки ОСОБА_3 , відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу, шлюб розірвано 22.10.2013 р., на даний час він є стороння людина для позивача. Одразу після розірвання шлюбу відповідач виїхав з будинку, до іншого місця мешкання, особистих речей його не має, ніяких дій по зняттю з реєстрації він не здійснив. Позивач сама проживає у будинку, та сама його утримує. При цьому ОСОБА_2 участі в утриманні будинку не приймає.

На теперішній час позивач має намір звернутися за державною допомогою на покриття комунальних витрат, але гр. ОСОБА_2 залишаючись зареєстрованим у будинку позивача ОСОБА_1 у цьому її перешкоджає. Тобто створює її перешкоди у праві користування власністю.

За викладених обставин, позивач не може розпоряджатися нерухомим майном за власним розсудом.

За таких підстав, позивач звертається до суду із дійсною заявою про визнання відповідача таким, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням і проживання в ньому, у зв`язку з тим, що відповідач тривалий час, більше 5 років не проживає по зазначеній адресі за незалежних причин, ніяких обов`язків по оплаті комунальних послуг не несе.

До початку розгляду справи позивач надала заяву та просила справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги задовольнити.

Відповідач про час і місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі "Судова влада України", про причини нез`явлення в суд не повідомив, клопотань про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило, тому суд, зі згоди представника позивача ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.ст. 280-284 ЦПК України.

Суд, вивчивши письмові матеріали справи, приходить до наступного.

Предметом даного позову являється вирішення питання про користування житлом, яке перебуває у приватній власності позивача, при тім, що відповідач не являється членом сім"ї позивача.

Суд вважає, що при розгляді даного позову необхідно користуватися положеннями Цивільного Кодексу України щодо захисту права власності особи та положеннями житлового законодавства щодо права користування особи житловим приміщенням.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до приписів ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Згідно статті 150 Житлового Кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Згідно із частиною четвертою статті 156 ЖК Української РСР до членів сім`ї власника будинку (квартири) належить особи, зазначені у частині другій статті 64 цього Кодексу, тобто дружина (чоловік), діти і батьки кожного з подружжя. Членами сім`ї власника можуть бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно поживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

На підставі ст.71 Житлового Кодексу УРСР (який є чинним) при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

При цьому, згідно ст.405 ЦК України - член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

На підставі ст.72 Житлового Кодексу УРСР (який є чинним) - визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

До цього ж, суд, у відповідності до ч.3 ст.10 ЦПК України, вважає необхідним застосувати при розгляді даної справи положення п.33 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 р. "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" - згідно якої: Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Згідно ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема:

- чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

- які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

Враховуючи зазначені вище правові положення, суд зазначає, що діюче законодавство регулює правовідносини між особами щодо права користування та розпорядження власністю , а саме між власниками , членами їх сімей та колишніми власниками.

Між тим, відповідно до положень ст.10 п.9 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутністю такого - виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

А так, враховуючи що діюче законодавство не регулює правовідносини між власником житла та іншими особами, що не є членами його сім"ї - суд вважає необхідним розглядати даний позов, на підставі правових положень, що регулюють захист права власності шляхом усунення порушення права, не пов"язаних із позбавленням володіння, які викладені вище.

Також, відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та протоколів №№2.4.7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням, як у колишнього власника так і у членів його сім`ї.

Із наданих письмових доказів судом встановлено.

Позивач дійсно є власником будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.09.1996 реєстр № 3366/а.с.6/.

Відповідно до копії з домової книги у будинку АДРЕСА_1 , окрім позивача, зареєстрований відповідач по справі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ./а.с.10-11/. Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу шлюб між донькою позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (відповідач по справі) розірвано 22.10.2013 року, актовий запис 20 /а.с.12/.

Також судом встановлено, що відповідач не мешкає за місцем своєї реєстрації з 2013 року тобто майже 6 років, спільного майна він з позивачем не має і спільного господарства не веде, що підтверджується відповідними доказами Актом обстеження житлово-побутових умов, який був складений депутатом Попаснянської міської ради Сурніним О.А. у присутності сусідів позивача гр. ОСОБА_4 та гр. ОСОБА_5 /а.с.13/.

Тобто судом встановлено, що, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не є членом сім`ї позивача.

Враховуючи встановлене, суд приходить до висновку про те, що гр.. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , втратив право користування належним позивачу будинком.

При цьому судом враховується, що ухилення відповідача від добровільного зняття з реєстраційного обліку дійсно негативно впливає на матеріальний стан позивача, яка змушена нести додаткові витрати на утримання житла та оплату наданих комунальних послуг, а також позбавлений можливості оформити субсидію на оплату комунальних послуг.

Враховуючи надані позивачем докази до позову, суд вважає, що прав передбачених ст..78 Житлового Кодексу УРСР щодо зберігання прав на житло при тимчасовій відсутності наймача у відповідачів не виникає, оскільки позивачем доведено, що відповідач тривалий час не виконує свої обов`язки по належному утриманню житла, без поважних причин, та відсутній у зазначеному житловому приміщенні понад 6 місяців також без поважних причин.

Таким чином, у судовому засіданні знайшло своє підтвердження те, що відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не мешкає у будинку за АДРЕСА_1 , тривалий час, а саме понад шість місяців, а тому на підставі ст.71 ЖК України повиненен бути визнаним таким, що втратив право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності його понад встановлені строки без поважних причин, тому що його реєстрація в зазначеному житловому будинку позивача є перешкодою для позивача щодо володіння, користування, розпоряджання своїм майном.

При цьому суд враховує Рішення Попаснянської міської ради шостого скликання від 25.09.2015 р. за № 68/3 "Про перейменування АДРЕСА_2 Попасна" та зазначає, що житло позивача за адресою АДРЕСА_1 , правильно враховувати із зазначенням : АДРЕСА_1 .

На підставі викладеного, на підставі ст. ст.71,72, 78, 150 ЖК України, 317, 319, 391, 405 ЦК України, положень Конституції України, Пленуму ВССУ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», керуючись ст.ст.ст.ст.10, 12, 13, 76, 259, 263-265, 268, 280-284, 273, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме : будинком за АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Інші учасники справи, а також відповідачі у разі залишення заяви про оскарження заочного рішення без задоволення, мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Луганської області шляхом подання апеляційної скарги через Попаснянський районний суд Луганської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя : А.В.Архипенко