Постанова

Іменем України

18 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 233/3311/17

провадження № 61-1344св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Кривцової Г. В., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 20 жовтня 2017 року у складі судді: Мартишева Т. О. та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 22 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Дундар І. О., Корчистої О. І., Тимченко О. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області про визнання переважного права на укладення договору оренди земельної ділянки без виконання умов Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області.

Позовна заява мотивована тим, що 14 вересня 2005 року між ним та Тельманівською районною державною адміністрацією укладений договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту загальною площею 36,0148 га сіножатей строком на 5 років.

У 2012 році строк дії договору було подовжено на 5 років

Згідно з додатковою угодою, укладеною між сторонами договору та зареєстрованою 12 вересня 2012 року за № 01940, строк дії договору було продовжено на 5 років, тобто до 12 вересня 2017 року.

Згідно з умовами договору оренди після закінчення строку його дії орендар має переважне право на поновлення договору на новий строк, про що повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору письмово повідомити орендодавця.

У зв`язку із змінами у законодавстві право орендодавця за договором оренди землі перейшло до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, що є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення у межах, визначених законом.

У березні 2017 року він письмово повідомив орендодавця в особі відповідача про намір скористатися переважним правом перед іншими особами на укладення договору оренди земельної ділянки на новий строк, рекомендованим листом від 17 березня 2017 року направив клопотання про продовження договору оренди земельної ділянки, площею 36,0149 га, кадастровий номер :04:000:0316. У відповідь отримав лист Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області від 13 квітня 2017 року Б-1572/0-1116/-17 «Щодо поновлення договору оренди земельної ділянки», у якому вказано, що для поновлення договору оренди йому необхідно надати повний пакет документів, які відповідатимуть вимогам діючого законодавства, за доданим переліком.

Вважає, що відповідач витребовує від нього документи, не передбачені ні умовами договору, ні чинним законодавством України.

У зв`язку з викладеним вище ОСОБА_1 просив суд визнати за позивачем переважне право на укладення договору оренди земельної ділянки на новий строк з 12 вересня 2017 року без виконання умов відповідача, викладених у листі від 13 квітня 2017 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 20 жовтня 2017 року ОСОБА_1 відмовлено у позові.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги про визнання за ним переважного права на укладення договору оренди земельної ділянки на новий строк з 12 вересня 2017 року без виконання умов, викладених у листі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області від 13 квітня 2017 року, не ґрунтуються на діючому законодавстві, під час судового розгляду не було встановлено вчинення відповідачем дій, які порушують переважне право позивача як орендаря земельної ділянки.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 22 листопада 2017 року рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 20 жовтня 2017 року залишено без змін.

Ухвалу апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції в повному обсязі встановив фактичні обставини справи, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Касаційна скарга мотивована тим, що з метою продовження договору оренди землі позивач 17 березня 2017 року направив відповідачу відповідне клопотання разом з проектом додаткової угоди відповідно до вимог статті 33 Закону України «Про оренду землі». Суд першої інстанції не надав оцінку діям відповідача щодо зобов`язання позивача надати перелік документів для продовження договору оренди, що порушує права і законні інтереси ОСОБА_1 на переважне право користування земельною ділянкою. Апеляційний суд помилок суду першої інстанції не виправив.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу, поданому до суду у лютому 2018 року, Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області заперечувало проти доводів касаційної скарги ОСОБА_1 , зазначивши, що усі документи, викладені в листі від 13 квітня 2017 року № Б-1572/0-1116/6-17, надання яких заперечує позивач, є істотними умовами договору оренди, зокрема, витяг з ДЗК вказує на всі особливості земельної ділянки, а нормативна грошова оцінка необхідна для визначення розміру орендної плати. Позивачу не було відмовлено у продовженні договору оренди землі, а лише запропоновано виконати вимоги законодавства України, які є обов`язковими для укладення договору.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Верховного Суду від 04 січня 2018 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , витребувано із Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу № 233/3311/17.

У лютому 2018 року цивільна справа № 233/3311/17 надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 12 березня 2018 року справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області про визнання переважного права на укладення договору оренди земельної ділянки без виконання умов Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини, встановлені судами

Суди встановили, що 14 вересня 2005 року між Тельманівською районною державною адміністрацією та ОСОБА_1 укладено договір оренди землі строком на 5 років, який зареєстрований у Новоазовському районному відділі Донецької регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» 14 вересня 2005 року за № 03.

12 вересня 2012 року між Тельманівською районною державною адміністрацією Донецької області та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду, якою пункт 8 договору оренди від 14 вересня 2005 року викладено в новій редакції: «договір подовжено на 5 (п`ять) років з моменту внесення даної додаткової угоди до реєстру ДП «ДРЦ ДЗК».

Договір зареєстровано у відділі Державного комітету України по земельних ресурсах у Тельманівському районі Донецької області, про що у книзі записів договорів оренди землі вчинено запис 12 вересня 2012 року № 01940.

14 березня 2017 року ОСОБА_1 звернувся з клопотанням до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області про продовження договору оренди земельної ділянки.

13 квітня 2017 року Головне управління Держгеокадастру у Донецькй області повідомило, що для поновлення договору оренди позивачу до спливу строку договору необхідно надати повний пакет документів, які відповідатимуть вимогам діючого законодавства.

Позиція Верховного Суду

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і застосовані норми права

Згідно з частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Правовою підставою набуття права орендного землекористування є укладення договору оренди земельної ділянки.

У статті 33 Закону України «Про оренду землі» встановлено переважне право орендаря, який належно виконував обов`язки відповідно до умов договору, на його поновлення після закінчення строку, на який було укладено договір.

Переважне право орендарів на поновлення договору оренди поширюється на випадки, коли земля знову передається в оренду.

Частинами першою-п`ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.

Орендар, який має намір скористатись переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у встановлений цим договором строк, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Таким чином, відповідно до положень статті 33 Закону України «Про оренду землі» реалізація переважного права на поновлення договору оренди землі можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін.

Отже, для застосування частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди землі необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов`язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив про наявність заперечень щодо поновлення договору та своє рішення.

Частинами восьмою, дев`ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди може бути оскаржена в суді.

Ці положення узгоджуються із загальною нормою частини першої статті 777 ЦК України про переважне право наймача на укладення договору найму на новий строк.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що переважне право орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦПК України, буде порушене в разі укладення договору оренди з новим орендарем при дотриманні процедури повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право, продовження користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди і відсутності протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди заперечень орендодавця щодо поновлення договору.

Звертаючись до суду з указаним позовом, ОСОБА_1 фактично зазначав про незгоду з пропозицією відповідача надати додаткові документи для продовження договору оренди землі. Водночас позивач не порушував питання про визнання таких дій чи бездіяльності відповідача щодо укладення договору протиправними.

Суди попередніх інстанцій обґрунтовано зазначили, що право, яке позивач просить захистити, на момент звернення до суду з позовом не порушено, оскільки відповідач фактично не відмовив йому в укладенні договору, а лише запропонував вчинити певні дії, а також не укладав договір оренди з іншою особою, що вказувало б на необхідність визнання переважного права позивача користування земельною ділянкою.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року (провадження № 6-2027цс15).

З огляду на викладене вище суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, дійшли правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги є аналогічними змісту позовної заяви та апеляційної скарги ОСОБА_1 , висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, афактично зводяться до переоцінки доказів, що на стадії перегляду справи у касаційному порядку нормами чинного ЦПК України не передбачено.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Згідно із статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

У такому разі розподіл судових витрат згідно зі статтею 141 ЦПК України не проводиться.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 20 жовтня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 22 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова

Ю. В. Черняк