Справа № 396/62/19
Провадження № 2/396/130/19
РІШЕННЯ

Іменем України

01.04.2019 року Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Гарбуз Ольга Анатоліївна

за участю секретаря судового засідання Пономаренко Р.В.,

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новоукраїнка Кіровоградської області цивільну справу №396/62/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Сектору ведення Реєстру територіальної громади відділу з питань державної реєстрації Новоукраїнської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання, посилаючись на те, що позивач ОСОБА_1, являється власником житлової квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право особистої власності на житло. Відповідно до домової книги за вказаною вище адресою з 14.07.2014 року зареєстровані племінниця позивача ОСОБА_2 та син племінниці ОСОБА_3, які вже більше трьох років не проживають в даному будинку без поважних причин у звязку із переїздом на постійне місце проживання до іншої місцевості. Звязок з відповідачами позивач не підтримує та їх місцезнаходження їй достоменно невідоме. В даний час вона не може вільно користуватись своїм правом власності відносно будинку, змушена нести додаткові витрати на комунальні послуги в тому числі обєктивно позбавляється права на державні соціальні допомоги, оформленні субсидії на оплату житлово комунальних послуг вартість яких розраховується, в тому числі, і виходячи з кількості зареєстрованих у житловому приміщенні осіб. Покинувши зареєстроване місце проживання, відповідачі участі в його утриманні не беруть та не вжили дій щодо зняття їх з реєстрації, тому позивач була вимушена звернутися до суду з даною заявою.

Ухвалою суду від 29.01.2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 25.02.2019 року.

25.02.2019 року підготовче судове засідання було відкладено на 15.03.2019 року в зв'язку з неявкою відповідачів, які були належним чином повідомлені шляхом оголошення на веб-сайті «Судова влада» від 25 лютого 2019 року.

15.03.2019 року в підготовче судове засідання з'явилась позивач, відповідачі в підготовче судове засідання не зявилися, будучи належним чином повідомлені шляхом оголошення на веб-сайті «Судова влада» від 18 березня 2019 року, до суду повернулися поштові повідомлення з відміткою «за незапитом», ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті на 01.04.2019 року.

В даному судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити з обставин викладених в позовній заяві, додавши, що відповідачі, які є її ріднею, а саме племінницею та син племінниці більше трьох років не проживають в данному будинку, місце їх перебування їй не відомо. До суду звернулася в звязку з відмовою їй у оформленні субсидії, яку до цього часу отримувала, подававши акт депутата про непроживання зареєстрованих осіб.

Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили. Відзив до суду не подали. Вважаються належним чином повідомленими про дату та час розгляду справи.

Представник сектору ведення Реєстру територіальної громади відділу з питань державної реєстрації Новоукраїнської міської ради в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у відсутність, позовні вимоги визнає та не заперечує щодо їх задоволення.

Відповідно положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у тому числі тих, що виникли із трудових відносин. Працівники мають право, зокрема, на звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади, крім випадків, передбачених законодавством.

Заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є власником житлової квартири АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право особистої власності на житло, видного виконкомом Новоукраїнської міської ради 25 жовтня 1993 року (а.с. 9).

Згідно відомостям домової книги в будинку зареєстровані позивачка ОСОБА_1, ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (а.с.10-11).

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_5 не проживають в домоволодінні позивачки, дана обставина підтверджуються довідкою про склад сімї виданого виконавчим комітетом Новоукраїнської міської ради Кіровоградської області № 7840 від 13.12.2018 року, в якій зазначено, що до складу сімї ОСОБА_1 входять: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 брат, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 родинні відносини племінниця та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 син племінниці (а.с.15), але не члени родини у відповідності до ст. 64 Житлового кодексу УРСР. До членів сім'ї власника належать його дружина/чоловік, їх діти і батьки. Також членами сім'ї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство.

В даному випадку, якщо особа, яка не є членом сімї власника, не погоджується на добровільне зняття з реєстрації місця проживання, власник житла має можливість в будь-який час може звернутись до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Така позиція, поміж іншим, була висловлена і в Постанові ВСУ від 16.11.2016 року у справі №6-709цс16.

В даному випадку суд керується положеннями ст. 391 ЦК України, в якій зазначається, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном..

Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до правової позиції ВСУ№6-709 цс16, яка є обов'язковою згідно ст. 360-7 ЦПК України для суддів, висловлено позицію, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Відповідно до акту обстеження житлово побутових умов гр. ОСОБА_1 виданого виконавчим комітетом Новоукраїнської міської ради від 09.10.2018 року № 1608/02-31 в тім, що депутатом Новоукраїнської міської ради ОСОБА_6 було проведено обстеження житлово побутових умов гр. ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, яка зареєстрована і проживає в.АДРЕСА_2, встановлено, що разом з гр. ОСОБА_1 зареєстрований та проживає її брат ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, а також зареєстровані, але не проживають з 2014 року племінниця ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6 та син племінниці ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.14).

Отже суд встановив, що реєстрація відповідачів перешкоджає позивачці в оформленні субсидії на оплату житлово комунальних послуг вартість, яких розраховується виходячи з кількості зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, вона позбавлена права вільно, на власний розсуд розпоряджатись своїм майном, що є порушенням її права власності.

Відповідно до вимог ст. 317 ч. 1 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізовані соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.

Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про виселення; 4) визнання особи безвісно відсутньою; 5) оголошення фізичної особи померлою.

Враховуючи вищезазначене, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 2014 року не проживають в будинку, який належить позивачу з 1993 року, не беруть участі у його утриманні, суд прийшов до висновку, що позивач має право на усунення порушень свого права власності, а відповідачі втратили право користування житловим приміщенням - квартирою №2 будинку №117 по вул. Івана Богуна, в м. Новоукраїнка Кіровоградської області.

Вирішуючи позовні вимоги про зняття відповідачів з реєстраційного обліку за даною адресою, суд виходить з того, що повноваження реєстрації та зняття з реєстрації місця проживання до компетенції суду не належать.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пресування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації здійснюється за заявою особи, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про виселення. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. При цьому, згідно ст. 11 цього ж Закону реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації.

Згідно п. 3 Правила реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 207 від 02.03.2016р. реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.

Відповідно до п. 8 Правил документи для здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи подаються до органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг) з урахуванням вимог Закону України «Про адміністративні послуги».

Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, тобто центр надання адміністративних послуг вирішує питання про зняття особи з реєстрації на підставі рішення суду.

За таких обставин, позовні вимоги щодо зняття відповідачів з реєстраційного обліку є передчасними та надлишковими, оскільки сам факт визнання останніх є таким, що втратили право користування жилим приміщенням є підставою для зняття їх з реєстрації.

Викладене свідчить, що оскільки квартира АДРЕСА_1 належить відповідно до свідоцтва про право власності на житло позивачу, а відповідачі більше ніж три роки в будинку не проживають, проте продовжують перебувати на реєстраційному обліку, чим порушують законне право позивача користуватися та розпоряджатися будинком, позов позивача в частині визнання відповідачів такими, що втратили право на користування жилим приміщенням підлягає задоволенню, в частині позовних вимог щодо зняття з реєстрації місця проживання у вказаному будинку, слід відмовити, так як сам факт визнання відповідачів такими, що втратили право на користування жилим приміщенням є підставою для зняття останніх з реєстрації.

З відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесенні судові витрати пропорційно задоволеній сумі позову, в розмірі 768 (сімсот шістдесіт вісім) грн. 40 коп..

Керуючись ст. ст. 12, 13, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 317 ч. 1, 383 ч. 1, 391, 405 ч. 1 ЦК України, ст. 156 ч. 1 ЖК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_9, такими, що втратила право користування жилим приміщенням, квартирою №2 будинку №117 по вул. Івана Богуна, в м. Новоукраїнка Кіровоградської області.

В частині позовних вимог про зобов'язання сектору ведення Реєстру Новоукраїнської територіальної громади відділу з питань державної реєстрації виконавчого комітету Новоукраїнської міської ради про зняття з реєстрацйного обліку ОСОБА_2 та ОСОБА_3, за адресою: м. Новоукраїнка Кіровоградської області, вул. Івана Богуна, 117 кв, 2, - відмовити за необгрунтованістю позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, понесені судові витрати в розмірі 768 (сімсот шістдесіт вісім) грн. 40 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, які не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Повний текст рішення складено 01.04.2019 року.

Головуючий: О. А. Гарбуз