Постанова

Іменем України

25 березня 2019 року

м. Київ

справа № 191/3532/17

провадження № 61-72св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Лесько А. О., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

третя особа - ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2018 року у складі судді Гречко Ю. В. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 листопада 2018 року у складі колегії суддів: Деркач Н. М., Каратаєвої Л. О., Ткаченко І. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння.

Позовна заява мотивована тим, що згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1, його батькові ОСОБА_7 на праві власності належала земельна ділянка площею 0,2500 га, кадастровий номер НОМЕР_2, яка розташована в АДРЕСА_1.

Також згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку НОМЕР_3, ОСОБА_7 на праві власності належала земельна ділянка площею 0,2500 га, кадастровий номер НОМЕР_4, що розташована в АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 батько позивача помер. За життя 04 жовтня 2014 року ОСОБА_7 склав заповіт, яким все своє майно заповів позивачу.

Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2016 року визнано дійсною угоду купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,2500 га, розташованої у АДРЕСА_1, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер НОМЕР_4, та земельної ділянки площею 0,2500 га, розташованої в АДРЕСА_1, цільове визначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_2, укладену 19 червня 2012 року між ОСОБА_7, як продавцем та ОСОБА_6, як покупцем. Також було припинено право власності ОСОБА_8 на зазначені земельні ділянки. Зазначене рішення ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2017 року скасовано, а 13 жовтня 2017 року ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області позовна заява ОСОБА_6 залишена без розгляду.

Позивач вважав, що зазначені земельні ділянки вибули із володіння ОСОБА_4 не з його волі. У подальшому ОСОБА_6 відчужив вищевказані земельні ділянки шляхом укладення 25 травня 2017 року договорів купівлі-продажу, на підставі яких ОСОБА_5 придбала ці земельні ділянки.

На підставі зазначених обставин, позивач просив суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті батька на земельні ділянки та витребувати земельні ділянки з незаконного володіння. Уточнивши позовні вимоги, просив скасувати державну реєстрацію на спірні земельні ділянки за ОСОБА_6 та ОСОБА_5

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2018 року позов задоволено частково.

Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_2, загальною площею 0,2500 га, та земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_4, загальною площею 0,2500 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, які належали ОСОБА_7, померлому ІНФОРМАЦІЯ_1.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 витрати зі сплати судового збору в розмірі 640,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що майно, яке вибуло з володіння власника на підставі судового рішення, яке в подальшому було скасоване, є таким, що вибуло поза волею власника, тому спірні земельні ділянки можливо витребувати у ОСОБА_5 на підставі статті 388 ЦК України. Також суд виходив з наявності правових підстав для скасування державної реєстрації за ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на вказані земельні ділянки та передчасності позовних вимог ОСОБА_4 про визнання за ним права власності в порядку спадкування.

Додатковим рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2018 року скасовано рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Коваленко С. В. від 25 травня 2017 року, індексний номер 35375991, про реєстрацію права власності на земельну ділянку, реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна 48, кадастровий номер НОМЕР_2, площею 0,25 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, адреса: АДРЕСА_1, за ОСОБА_5; скасовано рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Коваленко С. В. від 25 травня 2017 року, індексний номер 35375163, про реєстрацію права власності на земельну ділянку, реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна 48, кадастровий номер НОМЕР_4, площею 0,25 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), адреса: АДРЕСА_1, за ОСОБА_5; скасовано рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_10 від 15 квітня 2016 року, індексний номер 29271415, про реєстрацію права власності на земельну ділянку, реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна 48, кадастровий номер НОМЕР_2, площею 0,25 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, адреса: АДРЕСА_1, за ОСОБА_6; скасовано рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_10 від 15 квітня 2016 року, індексний номер 20272160, про реєстрацію права власності на земельну ділянку, реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна 48, кадастровий номер НОМЕР_4, площею 0,25 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), адреса: АДРЕСА_1, за ОСОБА_6

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 819,20 грн.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 28 листопада 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів, викладених у апеляційній скарзі, немає.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не врахували правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 201/9100/16-ц (провадження № 14-424цс18); позивач не ставив питання про визнання договорів купівлі-продажу земельних ділянок недійсними; суди не застосували позовну давність, про яку було заявлено відповідачем; не звернули увагу на наявність волевиявлення батька позивача на продаж земельних ділянок, що виключає можливість застосування пункту 3 частини першої статті 388 ЦК України.

У касаційній скарзі викладено клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду у зв'язку з тим, що ця справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної застосовчої практики.

Тлумачення змісту частини п'ятої статті 403 ЦПК України свідчить, що клопотання має містити обґрунтування необхідності передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду. Аналіз змісту клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду та матеріалів справи свідчить про відсутність виключної правової проблеми у цій справі. Особою, яка звернулася із клопотанням, не наведено у чому саме полягає виключна правова проблема та яким чином передача справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду сприятиме розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики. Також не надано обґрунтування наявності різної правозастосовної практики у цій категорії спорів. Тому у задоволенні клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду слід відмовити.

У лютому 2019 року до суду надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому ОСОБА_4 просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

14 лютого 2019 року до суду від ОСОБА_12, який не є учасником справи, надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому він просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

14 лютого 2019 року до суду від ОСОБА_12, який не є учасником справи, надійшла заява про залучення його до участі у справі як правонаступника позивача.

Заява мотивована тим, що на підставі рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2018 року у справі № 191/2565/18 він став власником спірних земельних ділянок.

Відповідно до частини першої статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

У зазначених випадках на стадії касаційного провадження питання про процесуальне правонаступництво при поданні відповідних заяви і доказів вирішує суд касаційної інстанції.

Оскільки заміни особи позивача у відносинах, щодо яких виник спір, не відбулося, у задоволенні клопотання слід відмовити.

У березні 2019 року ОСОБА_5 подала до суду касаційної інстанції заяву про зупинення дії рішення та додаткового рішення суду першої інстанції до закінчення касаційного розгляду справи.

Заява мотивована тим, що у разі скасування судових рішень, здійснити виконання рішення Верховного Суду буде неможливо, оскільки земельні ділянки перейдуть у власність позивача, що в свою чергу призведе до нових позовів та неможливості здійснити поворот виконання рішення суду першої інстанції.

Частиною першою статті 436 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за заявою учасника або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

Оскільки справа розглядається у попередньому судовому засіданні відповідно до статті 401 ЦПК України, підстави для зупинення дії рішення та додаткового рішення суду першої інстанції до закінчення їх перегляду в касаційному порядку відсутні.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що ОСОБА_7 на праві власності належала земельна ділянка площею 0,2500 га, кадастровий номер НОМЕР_2, яка розташована в АДРЕСА_1.

Також ОСОБА_7 на праві власності належала земельна ділянка площею 0,2500 га, кадастровий номер НОМЕР_4, що розташована в АДРЕСА_1.

22 вересня 2012 року ОСОБА_7 надав ОСОБА_13 нотаріально посвідчену довіреність з правом відчуження вказаних земельних ділянок (а. с. 199 т. 1).

01 жовтня 2012 року між ОСОБА_13, який діяв від імені ОСОБА_7, та ОСОБА_6 було укладено письмовий договір про продаж спірних земельних ділянок (а. с. 200 т. 1). Однак договір не було нотаріально посвідчено.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер.

За життя, 24 жовтня 2014 року, ОСОБА_7 склав заповіт, яким заповів все своє майно ОСОБА_4

26 січня 2015 року ОСОБА_4 звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька ОСОБА_7

Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2016 року у цивільній справі № 175/171/16-ц за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 визнано дійсною угоду купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,2500 га, розташованої у АДРЕСА_1, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер НОМЕР_4, та земельної ділянки площею 0,2500 га, розташованої в АДРЕСА_1, цільове визначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_2, укладену 19 червня 2012 року між ОСОБА_7, як продавцем, та ОСОБА_6, як покупцем. Право власності ОСОБА_7 на зазначені земельні ділянки було припинено.

На підставі рішення суду ОСОБА_6 відчужив ці земельні ділянки шляхом укладення 25 травня 2017 року договорів купівлі-продажу, на підставі яких ОСОБА_5 придбала спірні земельні ділянки (а. с. 211 т. 1)

25 вересня 2017 року заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2016 року було скасовано, а 13 жовтня 2017 року ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області позовна заява ОСОБА_6 залишена без розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

ЦК України передбачає, зокрема такий самостійний спосіб захисту права власності та інших речових прав, як витребування майна з чужого незаконного володіння - віндикація (стаття 388 ЦК України), зокрема і від добросовісного набувача.

При цьому, правова природа вказаного вище способу захисту цивільного права полягає у тому, що він застосовується лише в разі визнання договору недійсним чи нікчемності договору, як підстави позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі, тобто не стороні недійсного правочину.

У цьому випадку кінцевою метою позову (повернути майно у своє володіння) та основним засобом захисту права власності є речово-правовий (віндикаційний позов), суть якого - витребування власником свого майна з чужого володіння, що може бути досягнуто виключно з обов'язковою наявністю такої передумови, як визнання судом недійсним договору про відчуження раніше переданого попередньому набувачу (покупцю) цього ж майна.

Відповідно до частини п'ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Встановивши, що спірне майно вибуло з власності ОСОБА_4 не з його волі, оскільки земельні ділянки вибули з власності батька позивача ОСОБА_7 на підставі судового рішення, яким було визнано дійсним правочин, яке в подальшому було скасоване, а також врахувавши, що договір не був посвідчений нотаріально, не зареєстрований, вважається неукладеним, суди попередніх інстанцій правильно застосували норми матеріального права та дійшли обґрунтованого висновку про витребування земельних ділянок на користь позивача.

Доводи касаційної скарги про те, що суди не врахували правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 201/9100/16-ц (провадження № 14-424цс18), є безпідставним, оскільки висновок судів узгоджується з висновком ВеликоїПалати Верховного Суду, висловленим у зазначеній постанові.

Доводи про те, що позивач не ставив питання про визнання договорів купівлі-продажу земельних ділянок недійсними не знайшли свого підтвердження, а договір купівлі-продажу земельних ділянок, укладений між ОСОБА_13, який діяв від імені ОСОБА_7, та ОСОБА_6 був укладений у письмовій формі без дотримання нотаріального посвідчення, як вимагає цього закон, а тому є нікчемним.

Безпідставними є доводи касаційної скарг про незастосування позовної давності, про яку було заявлено відповідачем, оскільки суд першої інстанції врахував заяву та дійшов правильного висновку про те, що судове рішення про визнання зазначеної угоди дійсною було ухвалено 04 лютого 2016 року, тоді як позивач звернувся до суду 06 жовтня 2017 року, що свідчить про факт його звернення до суду в межах строку позовної давності, передбаченого статтею 257 ЦК України.

Доводи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій не звернули уваги на наявність волевиявлення батька позивача на продаж земельних ділянок, що виключає можливість застосування пункту 3 частини першої статті 388 ЦК України не знайшли свого підтвердження, оскільки видача ОСОБА_7 нотаріально посвідченої довіреності ОСОБА_13 на відчуження земельних ділянок не є доказом наявності волі на перехід права власності від власника до іншої особи.

При вирішенні справи суди правильно визначили характер правовідносин між сторонами, вірно застосували закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідили матеріали справи та надали належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 55, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_5 про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду відмовити.

У задоволенні клопотання ОСОБА_12 про заміну позивача правонаступником відмовити.

У задоволенні клопотання ОСОБА_5 про зупинення дії рішення та додаткового рішення суду першої інстанції відмовити.

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв А. О. Лесько С. П. Штелик