Справа № 756/3499/18
Апеляційне провадження №22-ц/824/1042/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Таргоній Д.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Тімуш Д.І.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 29 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом, який мотивувала наступним:

14 липня 2012 року вона уклала шлюб із відповідачем. Від шлюбу сторони мають малолітню дочку ОСОБА_3. Спільне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства та виховання дитини. Відповідач влаштовує постійні скандали, в тому числі в присутності сторонніх людей і в громадських місцях, що ображає її честь і гідність. Як правило свідком сварок стає малолітня дитина, що тяжким чином впливає на її психологічний стан та кожен раз спричиняє позивачу і їх спільній дитині душевні страждання. При цьому відповідач нехтує сімейними цінностями, такими як повага до дружини, піклування про створення в сім'ї доброзичливої сприятливої морально-психологічної атмосфери. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, в той же час сторони продовжують проживати в одному приміщенні. Подальше спільне життя як подружжя та збереження шлюбу позивач вважає неможливим та таким, що порушує її особисті права, а також інтереси їх малолітньої доньки, на підставі чого просила суд розірвати її шлюб з відповідачем.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 29 листопада 2018 рокупозов задоволений, шлюб між сторонами розірваний.

Не погоджуючись з ухваленим по справі рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору. Посилається на те, що рішення суду мотивовано тим, що сторони не підтримують шлюбно-сімейних стосунків, не ведуть спільного господарства, що не відповідає дійсності. Крім того судом не взято до уваги що на даний час подружжя з метою налагодження стосунків і збереження шлюбу отримують психологічну допомогу у психологічному центрі соціальних служб. Зазначав, що незважаючи на те, що він заперечував проти позову та заявляв клопотання про надання подружжю строку на примирення, суд першої інстанції розглянув справу та виніс необґрунтоване рішення. Вважає, що судом неповно з'ясовані обставини справи які мають значення для справи, в зв'язку з чим рішення суду про розірвання шлюбу підлягає скасуванню.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, де зазначила, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, а рішення суду - законне та обґрунтоване, яке в повному обсязі відповідає завданню цивільного судочинства. Вважає, що наведені в апеляційній скарзі доводи не можуть слугувати підставою для скасування вірного по суті рішення суду. Зазначає, що судом був наданий трьохмісячний строк для примирення, але належного результату це не дало, подружжя не примирилось. Відповідач ніяких кроків на примирення не здійснює, навпаки сварки та конфлікти з його ініціативи збільшились, і з цього приводу вона часто викликає поліцію. Психологічний центр соціальних служб вони дійсно відвідували, але з приводу побиття відповідачем старшої дочки позивача, яка на даний час проживає у її батьків та боїться повертатися до власного житла. Зазначає, що після реєстрації шлюбу у 2012 році відповідач отримав постійну посвідку на проживання в Україні, і дійсною причиною заперечення проти розірвання шлюбу є його побоювання, що після винесення рішення він втратить право на постійне проживання в Україні.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що підстави для його зміни чи скасування відсутні.

У відповідності до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Наведене положення міститься й в ст. 24 СК України.

Згідно ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність.

У відповідності до положень ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Задовольняючи позов і розриваючи шлюб, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що сторони не підтримують шлюбно-сімейні стосунки. Також судом було враховано й те, що збереження шлюбу суперечить інтересам одного з подружжя. За таких умов суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову. З наведеними висновками суду першої інстанції в повній мірі погоджується й колегія суддів апеляційного суду.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, відповідач вказував на безпідставне неврахування судом його посилань на те, що сторони проживають за спільною адресою, ведуть спільний бюджет та отримують психологічну допомогу задля збереження сім'ї. В той же час на підтвердження таких посилань апелянтом ні до суду першої інстанції, ні в ході апеляційного розгляду справи жодного доказу представлено не було. За таких умов вказані твердження залишилися недоведеними та не можуть бути прийняті судом.

Також апелянт посилається на те, що суд не надав шестимісячний строк для примирення подружжя, як це передбачено ст. 111 СК України. Колегія суддів критично відноситься до таких доводів апелянта, оскільки судом був наданий тримісячний строк для примирення. В той же час такі дії суду результатів не дали, позивач наполягала на розірванні шлюбу, що врешті й було зроблено судом. Крім цього надання шестимісячного строку на примирення подружжя є правом суду а не його обов'язком, як на це посилається апелянт. При вирішені справи зважає колегія суддів й на те, що позов про розірвання шлюбу був поданий ще в березні 2018 року, відтак з часу подачі такого позову до часу ухвалення судом першої інстанції рішення по справі пройшло більш ніж вісім місяців, на протязі яких сторони так і не прийшли до згоди зберегти шлюб. Фактично у зв'язку з відкладанням розгляду справи та наданням тримісячного строку на примирення подружжя у відповідача був час для вирішення питання про збереження сім'ї. Не відбулося відновлення сімейних відносин й за час апеляційного розгляду справи. За таких умов посилання апелянта з цього приводу не можуть бути прийняті апеляційним судом.

Окремо колегія суддів апеляційного суду зважає на те, що хоча законом й встановлено, що суд має сприяти примиренню сторін, в той же час примушування особи у разі недосягнення примирення між сторонами перебувати в шлюбі поза її волею було б порушенням її конституційних прав. За таких умов колегія суддів вважає доводи апелянта безпідставними.

З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов до правильного висновку про задоволення позову.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 29 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Д.О. Таргоній

К.П.Приходько