Єдиний унікальний номер судової справи 489/2850/18
Номер провадження 22-ц/812/124/19
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

04 лютого 2019 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Галущенка О.І., Лисенка П.П.,

з секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.,

за участі:

позивача ОСОБА_2,

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_6,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_7 рішення, яке ухвалено Ленінським районним судом міста Миколаєва 08 листопада 2018 року, під головуванням судді Тихонової Н.С., в приміщені цього ж суду о 12 год. 11 хв., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_7 до ОСОБА_3, ОСОБА_8. ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Спеціалізоване комунальне підприємство «Гуртожиток», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири,

УСТАНОВИЛА:

У травні 2018 року ОСОБА_2 та ОСОБА_7 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_8. ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_2 є власником 1/3 частки квартири АДРЕСА_1. Власником іншої 2/3 частки є ОСОБА_7

Зазначений будинок перебуває на балансі Спеціалізованого комунального підприємства «Гуртожиток» (далі - СКП «Гуртожиток»).

На другому поверсі цього будинку проживають відповідачі: ОСОБА_3 у кімнаті №65, ОСОБА_8 у кімнаті №66, ОСОБА_4 та ОСОБА_9 у кімнатах №67-68.

З 23 березня по 26 березня 2018 року відбулося чергове залиття квартири позивачів відповідачами.

Слюсар-сантехнік СКП «Гуртожиток» ОСОБА_10, який прибув за заявою позивача ОСОБА_2, засвідчив факт залиття квартири та встановив місця протікання води до квартири позивачів, а саме: з допоміжного приміщення вбиральні загального користування мешканців квартир №65,66,67-68. При цьому, відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_8 не допустили ОСОБА_10 до виконання ремонтних робіт для ліквідації поломки.

30 березня 2018 року комісією СКП «Гуртожиток» було складено Акт, яким зафіксовано факт залиття кімнати у квартирі №251-А, та однією з причин зазначено самовільне втручання мешканців кімнат №№65,66,67,68 до систем водопостачання та водовідведення.

Внаслідок залиття вказаної кімнати вона зазнала значних пошкоджень. Згідно експертного висновку №125-030 будівельно-технічної експертизи, складеного 27 квітня 2018 року судовим експертом Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області ОСОБА_12 та фахівцем-кошторисником Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області ОСОБА_13 за замовленням ОСОБА_2, вартість ремонтно-будівельних робіт відновленого ремонту в приміщені квартири позивачів складає 22 357 грн.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_2 та ОСОБА_7 просили суд позов задовольнити, стягнути на їх користь з відповідачів у відшкодування матеріальної шкоди 22 357 грн., у відшкодування витрат за надання експертного висновку 1 500 грн. та 2 400 грн. за проведення робіт з визначення матеріальної шкоди, шляхом складання кошторисної документації.

Крім того ОСОБА_2 та ОСОБА_7 зазначали, що такими діями відповідачів їм спричинена моральна шкода, яка полягає у негативних емоціях, переживаннях з приводу пошкодження майна та неможливості нормального користування ним. Компенсацію моральної шкоди останні оцінили у розмірі 20 000 грн. та просили стягнути її з відповідачів на свою користь.

Також, внаслідок душевних переживань суттєво погіршився стан здоров'я позивачів, у зв'язку із чим їм довелося купувати медикаменти на загальну суму 314 грн., яку позивачі також просили стягнути на їх користь з відповідачів.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_4 та ОСОБА_5 позов не визнали та у його задоволені просили відмовити. Зазначали, що вони не є власниками допоміжних приміщень, з яких відбулось затоплення квартири позивачів. Акт обстеження приміщень, наданий позивачами, не є належним та допустимим доказом, оскільки складений не за формою встановленою «Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій», а експертний висновок лише констатує факт пошкодження обробних покритій у квартирі позивачів. Крім того, експертним висновком підтверджено, що перепланування квартири АДРЕСА_1 здійснено з порушенням вимог ДБН. Вважали, що позивачі не надали до суду жодних доказів завдання їм шкоди саме ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Відповідачі ОСОБА_8 та ОСОБА_3 надали до суду відзив аналогічного змісту, в якому позов не визнали та у його задоволені просили відмовити.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 27 серпня 2018 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено Спеціалізоване комунальне підприємство «Гуртожиток».

Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 08 листопада 2018 року у задоволені позову ОСОБА_2 та ОСОБА_7 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_7 посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просили рішення районного суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що факт заподіяння шкоди було беззаперечно доведено позивачами. Залиття квартири відбулось з допоміжних приміщень, які розташовані поверхом вище, та якими користуються саме відповідачі. При цьому останні не надали суду доказів того, що залиття кімнати у квартирі сталося не з їх вини.

Згідно ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції без змін, оскільки суд ухвалив його з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до частин 1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає в повному обсязі.

Так, відмовляючи у задоволені позову, районний суд виходив із того, що не встановлено неправомірності дій відповідачів, відтак й причинного зв'язку між неправомірними діями відповідачів та шкодою, яка завдана позивачам. На думку, районного суду, надані суду докази доводять лише факт залиття квартири позивачів та збитки внаслідок цього залиття. Вина відповідачів та точна дата залиття квартири встановлені не були.

Колегія суддів погоджується з обставинами та правовідносинами встановленими судом першої інстанції.

Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Згідно зі ст.41 Конституції України, ст.ст.16,23,321,322,1166,1167,1192 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, право якої порушено, має право на відшкодування майнової та моральної шкоди. Майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Розмір збитків, що підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відшкодування пошкодженої речі. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Так, за змістом положень ч.3 ст.386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.

У частинах першій, другій ст.22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Крім того, ст.ст.151,177,179 ЖК України та ст.322 ЦК України передбачений обов'язок громадян забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, дотримуватися Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року №572 (з наступними змінами) (далі - Правил).

Зокрема, п.7 вказаних Правил передбачено обов'язок власника або користувача квартири дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, пожежної і газової безпеки, санітарних норм і правил, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання, не допускати дій, які порушують умови проживання громадян.

Отже, тягар утримання майна, тобто обов'язок здійснювати за свій рахунок поточний та капітальний ремонти квартири, лежить на власнику квартири і саме власник (користувач) житла зобов'язаний забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень квартири, при наявності несправностей вживати заходів щодо їх усунення.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені ст.1166 ЦК України, за якою майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим майновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Разом з тим, загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння завдавача шкоди. Окрім того, акт завдання шкоди необхідно поділяти на такі складові елементи: а) протиправна поведінка; б) настання шкоди; в) причинний зв'язок між двома першими елементами; г) вина завдавача шкоди.

До того ж, перераховані підстави визнаються загальними, оскільки для виникнення відповідальності їх наявність вимагається в усіх випадках, якщо інше не встановлено законом.

Крім того особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч.2 ст.1166 ЦК України).

Вказана стаття унормовує загальні підстави для відшкодування в рамках позадоговірних (деліктних) зобов'язань. При цьому, в деліктних правовідносинах на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

До того ж, у спорах про відшкодування шкоди діє презумпція заподіювача шкоди, згідно з якою саме відповідач доводить відсутність своєї вини у завданні шкоди.

З матеріалів справи убачається, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07 квітня 2009 року, договору дарування частки квартири від 03 вересня 2012 року та витягу про державну реєстрацію прав від 10 вересня 2012 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_7 належить відповідно 1/3 та 2/3 частки квартири АДРЕСА_1 (а.с.9,11,12).

Відповідно до ордеру на житлове приміщення в гуртожитку серія 001066, виданого виконкомом Миколаївської міської ради, ОСОБА_8 на склад сім'ї з 4 осіб (дружина ОСОБА_3, син ОСОБА_14, дочка ОСОБА_11) надано кімнати АДРЕСА_6. Згідно копій паспорта ОСОБА_8 та ОСОБА_3 останні зареєстровані за зазначеною адресою (а.с.83,84,85).

Відповідно до Витягу про державну реєстрацію прав Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації від 21 грудня 2010 року, кімнати АДРЕСА_7 належать по 1/3 частині на праві спільної часткової власності ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_15 на підставі свідоцтва про право власності від 01 грудня 2010 року (а.с.74,75).

30 березня 2018 року комісією у складі представників СКП «Гуртожиток» начальника ТД №2 ОСОБА_16 та слюсаря ОСОБА_10, а також мешканців квартири №251-А ОСОБА_2. ОСОБА_7 складено акт про залиття квартири, згідно якого вбачається, що спальна кімната в квартирі №251-А розташована під нежитловим приміщенням (туалетом, умивальником) кімнат №65,67,68,69,70,71,72, що згідно норм і правил будівництво житлових споруд не дозволяється. В кімнаті видно наслідки затоплення, яке зі слів мешканців квартири відбулося 23 березня 2018 року о 20 год. 15 хв. Зазначено, що об'єм завданої шкоди необхідно встановити спеціальною експертизою. На другому поверсі виявлене самовільне приєднання до системи водопостачання та водовідведення додаткового обладнання побутових пральних машин. 26 березня 2018 року слюсарем ОСОБА_10 були виконанні роботи по ущільненню місць неякісного підключення до системи водопроводу. Підтікань немає (а.с.20).

До вказаного акту додані фотографії місць залиття спальної кімнати в кількості 10 штук (а.с.21-30).

Згідно пояснень, наданих учасниками справи в судовому засіданні суду першої інстанції та письмових пояснень СКП «Гуртожиток», наданих у судове засідання апеляційного суду, зазначені фотографії разом з висновками на них здійснені безпосередньо позивачами.

У експертному висновку за №125-030 будівельно-технічної експертизи, складеному 27 квітня 2018 року судовим експертом Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області ОСОБА_12 та фахівцем-кошторисником Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області ОСОБА_13 за замовленням ОСОБА_2, зазначено, що причиною залиття житлової кімнати літ.3, квартири АДРЕСА_1 в період з 23 березня 2018 року по 26 березня 2018 року може бути незадовільний технічний стан трубопроводу внутрішньої водяної розводки, який потребує заміні та є теч води, про що свідчить наявність пластикового відра та коритця на місцях з'єднання запірної арматури (крану) до водяних гнучких шлангів, які підключені до зливного бачку унітазу та знаходяться в приміщені вбиральні загального користування мешканців гуртожитку кімнат АДРЕСА_6.

Окрім того можливою причиною залиття житлової кімнати літ.3 квартири АДРЕСА_1 в період з 23 березня 2018 року по 26 березня 2018 року може бути часткове закладення керамічною плиткою трубопроводи каналізації та водопостачання, що могло привести до пориву або течі в місті з'єднання запірної арматури (крану) до водяних гнучких шлангів та з'єднань каналізаційних труб, які знаходяться під керамічною плиткою та знаходяться в приміщенні вбиральні загального користування мешканців гуртожитку кімнат АДРЕСА_6.

Вздовж лівої кутової частині приміщення вбиральні загального користування мешканців гуртожитку кімнат АДРЕСА_6 проходить металевий водяний стояк до якого виконане підключення трубопроводу водяної розводки, який також знаходиться в технічно незадовільному стані (уражений великим шаром корозії) також частково зашитий і підлягає заміні.

Для недопущення сантехнічних аварій течі та неполадок можливого пориву в подальшому необхідно в приміщенні вбиральні загального користування мешканців гуртожитку кімнат АДРЕСА_6 провести сантехнічні роботи, а саме:

- по-перше замінити всю трубопроводу внутрішньої водяної розводки, яка знаходиться в незадовільному стані;

- по-друге замінити металевий водяний стояк, який уражений великим шаром корозії, який знаходиться в незадовільному стані;

- по-третє розшити закладені керамічної плиткою трубопроводи каналізації та водопостачання для обов'язкових проведень технічних і профілактичних оглядів працівникам обслуговуючої організації (СКП «Гуртожиток») цього будинку.

Місце протікання води до житлової кімнати літ.3, квартири АДРЕСА_1, яка розташована на першому поверсі в період з 23 березня 2018 року по 26 березня 2018 року мало початок саме з приміщення вбиральні другого поверху загального користування мешканців гуртожитку кімнат №65,66,67,68.

Вартість ремонтно-будівельних робіт відновленого ремонту в приміщені квартири АДРЕСА_1, в нині чинних цінах, складає 22 357 грн. (а.с.35-58).

Отже, в обґрунтування заявлених позовних вимог позивачі надали суду акт комісійного обстеження кімнати у їх квартирі, що був складений за заявою останніх та підписаний уповноваженими особами СКП «Гуртожиток», а саме: начальником ТД №2 ОСОБА_16, слюсарем ОСОБА_10 та позивачами.

Так, Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207 (далі - Правила), передбачено, що у разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил).

У додатку №4 до цих Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов'язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім'я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

Разом з тим судом першої інстанції встановлено, що акт, на який посилаються позивачі як на доказ вини відповідачів у залитті їх квартири, складений з порушенням вищевказаних Правил, оскільки при обстеженні кімнати у квартирі особи, причетні до залиття присутні не були, а сам акт не містить конкретного факту залиття квартири, її причин, обсяг ушкоджень, винних осіб у заподіяній шкоді, висновків та рекомендацій щодо усунення причин.

Отже, відмовляючи у позові в частині відшкодування шкоди, завданої залиттям, суд першої інстанції вірно виходив з того, що акт про залиття, складений 30 березня 2018 року, не відповідає вимогам, які передбачені Правилами, оскільки у ньому не зазначено конкретні причини залиття квартири та особи, які допустили таке залиття, а тому не може братись до уваги при вирішенні справи.

Також, колегія суддів погоджується з висновком районного суду, що експертний висновок №125-030 будівельно-технічної експертизи, складений 27 квітня 2018 року судовим експертом Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області ОСОБА_12 та фахівцем-кошторисником Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області ОСОБА_13 є неналежним доказом у справі, оскільки з пояснень експерта в суді першої інстанції встановлено, що фактично неможливо визначити місце та точку залиття квартири позивачів, оскільки на час проведення експертизи не виявилося самої течі, та було встановлено, що протікання біля каналізаційного стояка та водного стояка відсутні. У висновку було зафіксовано лише той факт, що технічні комунікації знаходяться в поганому стані.

До того ж з пояснень свідка ОСОБА_10, які надані в судовому засіданні апеляційної інстанції слідує, що на момент обстеження приміщень загального користування, які розташовані на другому поверху будинку та знаходяться фактично над кімнатою позивачів, було встановлено самовільне приєднання до системи водопостачання та водовідведення додаткового обладнання, а саме побутової пральної машинки, яка належала родині Рязанцевих. Підключення було виконано неякісно, в наслідок чого, мало місце протікання води. Свідком були виконанні роботи по ущільненню місць неякісного підключення до системи водопроводу. Будь-яких інших причин залиття квартири, при обстеженні допоміжних приміщень, у тому числі приміщення вбиральні, свідком не було встановлено.

За такого, суд першої інстанцій, встановивши фактичні обставини справи та давши їм належну правову оцінку, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності та співставленні, дійшов правильного висновку про те, що позивачі не довели наявність протиправної поведінки відповідачів, наслідком якої їм завдано майнову шкоду, в той час як відповідачі спростували свою вину у залитті квартири позивачів, у зв'язку із чим суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої залиттям.

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Апеляційний суд, орім цього, вважає за необхідне відмітити, що Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року ).

А тому, викладені у апеляційній скарзі доводи колегія суддів відносить до числа формальних, відповідно, рішення, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасоване у відповідності до положень ст.375 ЦПК України.

Окрім цього, у відповідності до вимог ч.2 ст.376 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, але вказаного судом апеляційної інстанції не виявлено.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, то апеляційна скарга в силу ст.375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 08 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: О.І. Галущенко

П.П. Лисенко

Повний текст судового рішення

складено 08 лютого 2019 року