Справа № 128/3104/19
УХВАЛА

10 грудня 2019 року м. Вінниця

Суддя Вінницького районного суду Вінницької області Саєнко О.Б., вивчивши позовну заяву та додані до неї документи позивача - громадянки України ОСОБА_1 до громадянина Республіки Молдови ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

УСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 позивач звернулася до Вінницького районного суду Вінницької області із позовом до відповідача про розірвання шлюбу, якій обґрунтувала тим , що 20 липня 2017 року між нею та відповідачем по справі укладено шлюб, який був зареєстрований відділом РАГС м.Криулень Республіка Молдова, актовий запис №52. Шлюб у нас перший.

Вказує, що від спільного шлюбу маємо малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає нею та знаходиться на моєму повному утриманні. Спільного майна не маємо. Подружнє життя не склалось, оскільки різні погляди на життя, шлюб та сім`ю. На даний час сторони проживають окремо, спільного господарства та стосунків не підтримують. Вважає, що сім`я розпалась , її збереження є не можливим, тому просить суд не надавати час на примирення.

Вивчивши позовну заяву та додані до неї документи, суд вважає , що позов слід залишити без руху та надати позивачу строк для усунення його недоліків, виходячи з такого.

Згідно до ст. 13 Сімейного Кодексу України , частиною національного сімейного законодавства України є міжнародні договори, що регулюють сімейні відносини, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо в міжнародному договорі України, укладеному в установленому порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом сімейного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України.

Закон України « Про міжнародне приватне право», встановлює порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок.

Статтею 1 цього Закону , для цілей цього Закону вживаються терміни в такому значенні, зокрема :

1) приватноправові відносини - відносини, які ґрунтуються на засадах юридичної рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності, суб`єктами яких є фізичні та юридичні особи;

2) іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм:

хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою;

об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави;

юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави;

3)колізійна норма - норма, що визначає право якої держави підлягає застосуванню до правовідносин з іноземним елементом.

Відповідно до ст.2 Закону України « Про міжнародне приватне право», цей Закон застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом:

1) визначення застосовуваного права;

2)процесуальна правоздатність і дієздатність іноземців, осіб без громадянства та іноземних юридичних осіб;

3) підсудність судам України справ з іноземним елементом;

4) виконання судових доручень;

5) визнання та виконання в Україні рішень іноземних судів.

Так, відповідно до ч.1 ст. 4 Закону України « Про міжнародне приватне право», право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України.

Згідно до ч.1 ст. 6 цього Закону застосування права іноземної держави охоплює всі його норми, які регулюють відповідні правовідносини.

Відповідно до ст. 10 цього Закону правочин та інші дії учасників приватноправових відносин, спрямовані на підпорядкування цих відносин праву іншому, ніж те, що визначається згідно із цим Законом, в обхід його положень, є нікчемними. У цьому разі застосовується право, яке підлягає застосуванню відповідно до норм цього Закону.

Згідно до ч.1 ст.11 Закону України « Про міжнародне приватне право», суд чи інший орган застосовує право іноземної держави незалежно від того, чи застосовується у відповідній іноземній державі до подібних правовідносин право України, крім випадків, якщо застосування права іноземної держави на засадах взаємності передбачене законом України або міжнародним договором України.

Відповідно до ст. ст.16 , 22 цього Закону особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є.Якщо фізична особа є громадянином двох або більше держав, її особистим законом вважається право тієї з держав, з якою особа має найбільш тісний зв`язок, зокрема, має місце проживання або займається основною діяльністю.

До особистих немайнових прав застосовується право держави, у якій мала місце дія чи інша обставина, що стала підставою для вимоги про захист таких прав, якщо інше не передбачено законом.

Дійсність шлюбу між громадянином України та іноземцем, шлюбу між громадянином України та особою без громадянства, укладених за межами України, визначається відповідно до статті 58 Закону України "Про міжнародне приватне право".

Отже , правові наслідки шлюбу з іноземним елементом визначаються статтею 60 Закону України "Про міжнародне приватне право". Правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, тобто правом тієї держави, громадянами якої вони є одночасно, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі. Наприклад, якщо подружжя, що є громадянами різних держав, спільно проживали на території України і на час розірвання шлюбу хоча б один з них продовжує проживати на її території, то розірвання шлюбу здійснюється за законодавством України. У випадку відсутності такої ситуації - правові наслідки шлюбу визначаються правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином.

Спільним особистим законом подружжя, які є громадянами України, незалежно від місця їхнього постійного проживання є право України, а тому розірвання шлюбу між ними здійснюється за законодавством України.

Подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання. У такому випадку вибір права обмежений лише правом особистого закону одного з подружжя без застосування частини другої статті 16 Закону України "Про міжнародне приватне право". Угода про вибір права припиняється, якщо особистий закон подружжя стає спільним (частини друга, третя статті 60 Закону України "Про міжнародне приватне право").

Припинення шлюбу та правові наслідки його припинення визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу (стаття 63 Закону України "Про міжнародне приватне право").

Згідно до ст. 75 цього Закону підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76 цього Закону.

Відповідно до ч.1 ст. 76 вищевказаного Закону суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках:

1) якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону;

2) якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача;

3) у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України;

4) якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні;

5) якщо у справі про відшкодування шкоди позивач - фізична особа має місце проживання в Україні або юридична особа - відповідач - місцезнаходження в Україні;

6) якщо у справі про спадщину спадкодавець у момент смерті був громадянином України або мав в Україні останнє місце проживання;

7) дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України;

8) якщо у справі про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим особа мала останнє відоме місце проживання на території України;

9) якщо справа окремого провадження стосується особистого статусу або дієздатності громадянина України;

10) якщо справа проти громадянина України, який за кордоном діє як дипломатичний агент або з інших підстав має імунітет від місцевої юрисдикції, відповідно до міжнародного договору не може бути порушена за кордоном;

11) якщо у справі про банкрутство боржник має місце основних інтересів або основної підприємницької діяльності на території України;

12) в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України.

Зі змісту позову та доданих документів суд наразі позбавлений можливості установити підсудність судам України цієї справи з іноземним елементом.

Тому, позивач повинна усунути недоліки позовної заяви та зазначити чи укладали вони шлюбний договір; чи передбачили вони своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України; після реєстрації шлюбу із відповідачем вони разом проживали на території Республіки Болгарії чи України, і у який період; з якого періоду вона із відповідачем не проживає разом, і з якого періоду вона разом із дитиною проживає в Україні, чиє у відповідача право проживати на території України, на підставі якого документу, чи має відповідач на території України нерухоме майно.

Зазначені вище недоліки заяви перешкоджають відкриттю провадження по даній цивільній справі.

Керуючись ст. ст. 175, 185 ЦПК, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до громадянина Республіки Молдови ОСОБА_2 про розірвання шлюбу , - залишити без руху.

Роз`яснити позивачу, що вона має виправити вказані в ухвалі недоліки в строк , який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач в цей же строк не виправить вказані недоліки позовної заяви, то вона буде вважатися судом неподаною і повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає .

Суддя: