Справа № 624/751/17
Провадження № 2/634/46/19
24.12.2019 Сахновщинський районний суд Харківської області в складі:
головуючого(ої)-судді: НестеренкоО.С.
за участю секретаря судового засідання:Дороніної Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Сахновщина цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації й відшкодування моральної шкоди,-
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації й відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, він займається сорок років мисливством. Починаючи з 17.02.2008 року відповідачі по справі, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , поширюють стосовно нього недостовірну, негативну інформацію чим порушують його честь гідність та ділову репутацію, а саме: на загальних зборах Чапаєвського первинного мисливського колективу було винесено питання стосовно його виключення з членів УТМР, потім на звсіданні президії Кегичівської районної організації УТМР, Харківської обласної організації УТМР та на Всеукраїнській Раді УТМР, крім цього, члени Чапаєвського первинного мисливського колективу поширювали неправдиву, ганебну інформацію щодо нього між місцевими жителями і мисливцями з інших місцевостей. У винесеному питанні на загальних зборах Чапаєвського первинного мисливського колективу про виключення його з членів Чапаєвського первинного мисливського колективу УТМР було вказано про грубе порушення правил мисливства при відстрілі хижаків ОСОБА_1 , що мало наслідком смерть мисливської собаки, по кличці « ОСОБА_4 », яка належала ОСОБА_2 .
Вважає, що така інформація, зачіпає його інтереси, оскільки є неправдивою та недостовірною. Вважає, що внаслідок негативних висловлювань на його адресу, йому нанесено моральну шкоду, яку він оцінює в 50 000,00 грн. Позивач просить визнати висловлювання щодо його такими, що принижують його честь, гідність та ділову репутацію; зобов`язати відповідачів вибачитись перед ним на загальних зборах Кегичівської районної організації УТМР та спростувати відомості, щодо його причетності до загибелі мисливської собаки Ардана, визнати поширену інформацію стосовно нього недостовірною. А також стягнути з відповідачів на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000,00 грн. та понесені судові витрати.
Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та необгрунтованими, відповідачем ОСОБА_2 не визнаються в повному обсязі, а тому не підлягають задоволенню. Вказані обставини на які посилається позивач є недостовірними, не відповідають дійсності.
Позивачем не надані будь-які докази достовірності інформації та саме які його особисті права були порушені, не надані докази того факту, що поширена, на його думку, недостовірна інформація, завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Позивачем не наведено фактичних даних, які б свідчили про порушення його особистих немайнових прав. Тому, просив відмовити в задоволенні позовних вимог.
В судовому засіданні позивач та представник позивача, адвокат Остапенко С.Ю. підтримали позовні вимоги, наполягали на їх задоволенні.
Представник відповідача адвокат Даценко Ю.Г., та відповідачі, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, підтримали наданий відзив на позовну заяву, просили відмовити в задоволенні позовних вимог.
Суд, вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного.
Судом встановлено, що позивача ОСОБА_1 , було виключено з членів Чапаєвського первинного мисливського колективу УТМР за грубе порушення правил мисливства при відстрілі хижаків, що мало наслідком смерть мисливської собаки, по кличці ОСОБА_4 , яка належала ОСОБА_2 , позивач просить його позовні вимоги задовольнити, зобов`язати відповідачів вибачитися перед ним на загальних зборах Кегичівської районної організації УТМР та спростувати відомості щодо причетності його до загибелі мисливської собаки по кличці ОСОБА_4 , визнати висловлювання з боку відповідачів такими, що принижують честь, гідність та ділову репутацію, визнати поширену відповідачами інформацію, недостовірною, та стягнути з відповідачів на його користь моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн.
Відповідачі та їх представник зазначили, що вказані відомості не відповідають дійсності, є безпідставними та необгрунтованими, тому просять відмовити у задоволенні позову.
Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю, а також проголошує право кожного на повагу до його гідності згідно статтей 3, 28.
Статтею 68 Конституції встановлено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Статтею 297 ЦК України закріплено право фізичної особи на повагу до її гідності та честі. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.
Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.
Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, і під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконання нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб-підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї, недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.
У відповідності до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій, наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо.
Згідно ч.6 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року "Про судову практику у справах про захист честі, гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності, або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Відповідно до п.18 вищевказаної Постанови обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.
Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила.
Відповідно до положень ч.1,2 ст.30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.
Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.
Поняття оціночного судження та відмінності оцінки факту від самого факту надано в рішенні Європейського суду по справі «Лінгенс проти Австрії» (1986). Суд визначив ці поняття і витлумачив в їх світлі Конвенції наступним чином: «На думку Суду, слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна.
Також, Європейський суд з прав людини визнав право на оціночні судження, але із застереженням, що вони повинні базуватися на хоча б мінімальному наборі фактів. В іншому випадку таке судження вважається зловживанням свободою слова.
У своєму висновку ЄСПЛ висловив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: 1) факти, що вважаються загальновідомими; 2) підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; 3) посилення на незалежне дослідження.
Для спростування недостовірної інформації і захисту честі і гідності суди повинні правильно розмежувати оціночні судження від тверджень про факти. При цьому спростування недостовірної інформації не є способом цивільно-правової відповідальності.
Колегія суддів роз`яснила, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірної, суди повинні визначати характер такої інформації і з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням або оціночним судженням.
Не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи висловлюванням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.
Судам слід оцінити, чи є поширене висловлювання суб`єктивною оцінкою реальних фактів, подій і чи подано воно у формі, яка адекватно, недвозначно характеризує суб`єктивний характер судження, або викладено у формі категоричного виводу, якоїсь оцінки певних фактів, які при судовому розгляді виявилися помилковими, - говориться в рішенні.
Також роз`яснено, що вимога про спростування недостовірної інформації не є способом цивільно-правової відповідальності, оскільки не має компенсаційного і майнового характеру, але на засоби масової інформації може бути покладений обов`язок опублікувати спростування, у разі, якщо доведена її недостовірність.
Таким чином, враховуючи висновок Європейського суду з прав людини, фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав.
Як вбачається з позовної заяви позивач пов`язує своє виключення з рядів УТМР у зв`язку з загибеллю мисливської собаки ОСОБА_4 , що належала відповідачу по справі ОСОБА_2 .. Вказані обставини на які посилається позивач є недостовірними. Так дійсно, під час полювання 17.02.2008 року загинула мисливська собака ОСОБА_4 , що належала ОСОБА_2 .
Як вбачається з копії протоколу зборів членів Чапаєвського ПМК, ОСОБА_1 виключено з членів ЧПК за грубе порушення правил та статуту. Вказане рішення було прийнято одноголосно. Рішення про своє виключення з мисливських рядів Чапаєвського мисливського товариства ОСОБА_1 не оскаржував, тобто погодився у повному обсязі.
Пізніше позивач поновився в рядах мисливського товариства Кегичівського району Харківської області. При цьому будь-яких сумнівів у порушенні своїх прав у позивача не виникало упродовж до 2015 року, а стало коли виникло питання оплати членських внесків та купівлі відстрільних карток. Отже, порушення прав та полювання ОСОБА_1 виникло внаслідок виключно його поведінки, а саме, несплати членських внесків на протязі 2014-2017 років, та будь-яким чином не пов`язані з присутністю та висловлюваннями відповідача ОСОБА_2 .
Твердження позивача про те, що ОСОБА_2 та його друзі, після випадку мисливської собаки Ардана, постійно виганяли позивача з полювання, ображали нецензурними словами та погрожували фізичною розправою не підкріплені жодним з доказів та є такими, що не відповідають дійсності.
За таких обставин підстав для задоволення позовних вимог не вбачається.
Відповідно до ч. 1 та п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Враховуючи відсутність у діях відповідачів складу цивільного правопорушення, що може бути підставою для відшкодування моральної шкоди, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення цієї вимоги.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.23 , 277 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 2 від 27.02.2009 року, ст.ст. 3,5,12,13, 258,263-265,268, 273 ЦПК України, суд,-
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації й відшкодування моральної шкоди - відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Копія вірна.Суддя