Постанова

Іменем України

11 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 459/748/16

провадження № 61-329св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Кривцової Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну

скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на ухвалу Апеляційного суду Львівської області

від 20 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Шеремети Н. О., Ванівського О. М., Цяцяка Р. П.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»(далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області

від 20 жовтня 2016 року у складі судді Новосада М. Д. позов

ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 16 червня 2006 року № CGH0GK00060363 у розмірі 33 050,81 дол. США, що в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України (далі - НБУ) станом на 17 лютого 2016 року становить 892 702,38 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з указаним рішенням суду першої інстанції,

ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 20 листопада 2017 року клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 задоволено. Апеляційне провадження у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк»

до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості зупинено

до набрання законної сили судовим рішенням, ухваленим у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів шляхом визнання недійсною додаткової угоди від 26 жовтня 2012 року до кредитного договору від 16 червня 2006 року

№ CGH0GK00060363, укладеної між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк».

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що оскаржуване рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 20 жовтня 2016 року, яким задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення

з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором від 16 червня 2006 року

№ CGH0GK00060363 у розмірі 33 050,81 дол. США, що в еквіваленті 892 702,38 грн, ухвалене на підставі наданого позивачем розрахунку заборгованості, розрахунок якої повинен проводитись з врахуванням додаткової угоди до кредитного договору від 16 червня 2006 року

№ CGH0GK00060363, укладеної 26 жовтня 2012 року, з приводу якої існує спір, що розглядається Червоноградським міським судом Львівської області. Ураховуючи зазначене та вимоги пункту 4 частини першої статті 201 ЦПК України, а також те, що у справі, яка перебуває у провадженні Червоноградського міського суду Львівської області, можуть бути вирішені питання, що стосуються обґрунтованості вимог, заявлених у цій справі, апеляційний суд вважав за необхідне зупинити апеляційне провадження

у цій справі до набрання законної сили судовим рішенням, ухваленим

у справі за позовом про визнання недійсною додаткової угоди до кредитного договору від 16 червня 2006 року № CGH0GK00060363, укладеної 26 жовтня 2012 року.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення апеляційного суду скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду справи.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Верховного Суду від 07 березня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У вересні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 грудня 2019 року вказану справу призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що предметом позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» у цій справі є заборгованість ОСОБА_1 у зв`язку

з невиконанням нею умов кредитного договору від 16 червня 2006 року

№ С6Н0СК00060363, а предметом позовних вимог ОСОБА_1 у іншій справі №459/1364/17 є визнання недійсною додаткової угоди

від 26 жовтня 2012 року до договору іпотеки від 16 червня 2006 року №СО041Х/1, отже, предмети позовів походять від різних правочинів, тому розгляд цих справ не залежить один від одного.

Вважає, що апеляційний суд неправильно з`ясував обставини та неправильно визначився з предметом позовних вимог у справі

№ 459/1364/17 та помилково зупинив провадження у справі, чим порушив право позивача на розумні строки розгляду справи.

Відзив на касаційну скаргу учасників справи

У квітні 2018 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому зазначає, що ухвала апеляційного суду законна та обґрунтована, доводи касаційної скарги вказаних висновків не спростовують.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під

час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала апеляційного суду не відповідає.

У справі, яка переглядається, судом установлено, що у березні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом про стягнення суми заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області

від 20 жовтня 2016 року у складі судді Новосада М. Д. позов

ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 16 червня 2006 року № CGH0GK00060363 у розмірі 33 050,81 дол. США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 17 лютого 2016 року становить 892 702,38 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з указаним рішенням суду першої інстанції,

ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 20 листопада 2017 року клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 задоволено. Апеляційне провадження у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк»

до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості зупинено

до набрання законної сили судовим рішенням, ухваленим у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів шляхом визнання недійсною додаткової угоди від 26 жовтня 2012 року до кредитного договору від 16 червня 2006 року

№ CGH0GK00060363, укладеної між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк».

Постановляючи вказану ухвалу, апеляційний суд виходив із того, що між справами існує тісний матеріально-правовий зв`язок, оскільки

у справі, яка перебуває у провадженні Червоноградського міського суду Львівської області, можуть бути вирішені питання, що стосуються підставності вимог, заявлених у цій справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк», підставності задоволення позову і стягнення заборгованості з врахуванням умов додаткової угоди до кредитного договору

№ CGH0GK00060363 від 16 червня 2006 року, укладеної 26 жовтня 2012 року, від наслідків розгляду вказаної справи залежить розгляд апеляційної скарги на рішення Червоноградського міського суду Львівської області

від 20 жовтня 2016 року, що перебуває у провадженні апеляційного суду.

З таким висновком апеляційного суду погодитися не можна.

У пункті 4 частини першої статті 201 ЦПК України 2004 року визначено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається

в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених

у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

Зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

У пункті 33 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня

2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» судам роз`яснено, що визначаючи наявність передбачених статтею 201 ЦПК України підстав, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як зазначено у пункті 4 частини першої цієї статті, застосовується у тому разі, коли у цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

У справі, яка переглядається, суть спірних правовідносин полягає

у солідарному стягненні заборгованості за кредитним договором

з боржника і поручителя.

Проте апеляційний суд у порушення вимог пункту 4 частини першої

статті 201 ЦПК України 2004 року, зазначивши іншу справу, до вирішення якої зупиняється провадження у цій справі, не проаналізував предмети та підстави позовів у справах. Не вказав обставини, які б давали обґрунтовані підстави для висновку про те, що наявність спору у справі про захист прав споживачів шляхом визнання недійсною додаткової угоди до кредитного договору виключає можливість на підставі наявних доказів самостійно встановити при розгляді цієї справи наявність обставин, якими ПАТ КБ «ПриватБанк» обґрунтовувало свої вимоги, а ОСОБА_1 апеляційну скаргу у ній.

Крім того, зупинивши провадження у справі, суд порушив право позивача на справедливий суд та розумні строки розгляду справи.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони

і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

У справі «Беллет проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Зіставлення змісту наведених суджень із розумінням положень пункту 4 частини першої статті 201 ЦПК України 2004 року переконує в тому, що оскаржувана ухвала апеляційного суду про зупинення провадження у справі не може залишатися в силі, оскільки висновки, зазначені в ній,

є передчасними, а, отже, відповідно до частини шостої статті 411 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи для продовження її розгляду до цього ж суду.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 20 листопада

2017 року скасувати, справу передати до апеляційного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Г. В. Кривцова

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк