Головуючий суду 1 інстанції - Максименко О.Ю.
Доповідач -Карташов О.Ю.
Справа № 417/6582/18
Провадження № 22-ц/810/869/19
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року місто Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Карташов О.Ю.

судді Дронська І.О., Яресько А.В.

за участю секретаря судового засідання Вовчанської С.В.

учасники справи:

позивач Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області в особі Біловодського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області

представник позивача ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

третя особа - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу

Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області

на заочне рішення

Білокуракинського районного суду Луганської області від 29 серпня 2019 року, ухваленого у складі судді Максименко О.Ю., в залі судових засідань Білокуракинського районного суду Луганської області в смт Білокуракине

у справі за позовом

Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області в особі Біловодського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Державний нотаріус Марківської державної нотаріальної контори Ченакал О.Є. про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що державним нотаріусом Марківської ДНК Ченакалом О.Є. 26 лютого 2018 року на ім`я відповідача було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на майно, яке залишилося після смерті її батька - ОСОБА_4 .

У свідоцтві про право на спадщину зазначено, що до складу спадщини померлого входить право на суми недоотриманих страхових виплат, що знаходяться на рахунках управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Луганській області у розмірі 25856,32 гривень, що підтверджується довідкою, виданою Фондом 31.01.2018 року №420/03-3.

Посилаючись на правову позицію, відображену в постанові Верховного суду України у справі №243/746/16-ц, позивач вважає, що особи з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, до яких відноситься померлий батько відповідачки - ОСОБА_4 , мають право на одержання страхових виплат за умови переміщення в населенні пункти, на території яких органи державної влади України здійснюють свої повноваження у повному обсязі, що має бути підтверджено довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Натомість ОСОБА_4 за період з 01.12.2014 року по 24.07.2017 року (час смерті) не звертався з відповідною заявою до робочих органів Фонду, у зв`язку з чим йому було фактично нараховані та залишилися невиплаченими щомісячні страхові виплати за червень-листопад 2014 року на суму 3678,30 гривень. Щомісячні страхові виплати за період з 01.01.2014 по 24.07.2017 року могли бути нараховані ОСОБА_4 лише на підставі його заяви робочим органом Фонду за фактичним місцем його проживання (перебування). Однак останній не скористався своїм правом на отримання страхових виплат відповідно до чинного законодавства, тому страхові щомісячні виплати з 01.12.2014 року йому не нараховувалися.

Щодо довідки, на підставі якої видано оскаржуване свідоцтво про право на спадщину, позивач зазначає, що інформація, викладена у ній, не врахована державним нотаріусом Ченакалом О.Є., і він посвідчив право відповідача на спадщину за законом на кошти у сумі 25856,32 гривень, на право на які у померлого за життя не виникло.

У зв`язку з чим позивач просить суд визнати свідоцтво про право на спадщину за законом від 26.02.2018 року № 394, видане державним нотаріусом Марківської ДНК Ченакалом О.Є., недійсним в частині включення до складу спадщини ОСОБА_2 недоотриманих її батьком - ОСОБА_4 , сум щомісячних страхових виплат за період з 01.12.2014р. по 24.07.2017 року, враховуючи перерахунок щомісячних страхових виплат з 01.03.2017 рок та доплату по перерахунку щомісячних страхових виплат з 01.03.2014 року в розмірі 22181,02 грн.

Заочним рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 29 серпня 2019 року у задоволенні позовних вимог Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області в особі Біловодського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області до ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом відмовлено за необґрунтованістю.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив із того, що померлий ОСОБА_4 не повинен був переміщуватися з тимчасово окупованої території України для звернення про продовження здійснення йому страхових виплат, відсутність такого звернення не є підставою припинення виплат.

Склад спадщини, визначений державним нотаріусом Марківської ДНК Ченакалом О.Є. у свідоцтві про прийняття спадщини за заповітом, є правильним, нотаріус відповідно до вимог статті 1228 ЦК України правомірно видав відповідачу свідоцтво про право на спадщину за законом, у тому числі на недоотримані страхові виплати, оскільки його зміст повністю кореспондується зі змістом інформації, наданої Фондом про наявність заборгованості перед померлим ОСОБА_4 за страховими виплатами.

Не погодившись з вказаним рішенням, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області звернулося з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати заочне рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 29 серпня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Державний нотаріус Марківської державної нотаріальної контори Ченакал Олександр Євгенійович про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом в частині включення до складу спадщини ОСОБА_2 недоотриманих, її батьком - ОСОБА_4 , сум щомісячних страхових виплат за період з 01.12.2014 по 24.07.2017 враховуючи перерахунок щомісячних страхових виплат з 01.03.2017 та доплату по перерахунку щомісячних страхових виплат з 01.03.2014 в розмірі 22181,02 грн задовольнити в повному обсязі, вирішити питання щодо судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на момент смерті спадкодавця - ОСОБА_4 щомісячні страхові виплати за період з 01.12.2014 року по 24.07.2017 року спадкодавцю нараховані не були, а відтак у розумінні ст.1227 ЦК України не можуть належати спадкодавцю та не можуть входити до складу спадщини.

ОСОБА_4 перебував на обліку та отримував щомісячні страхові виплати у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Лутугинському районі Луганської області. У зв`язку з тим, що відділення у м. Лутугине не здійснено переміщення у населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі відповідно до Постанови КМУ № 595, з 01 грудня 2014 року було припинено видатки на забезпечення діяльності відділення у Лутугинському районі та відповідно припинено нарахування та виплату страхових виплат потерпілому у відділенні Лутугинського району.

Потерпілий з 01 грудня 2014 року не звертався з заявою про поновлення раніше призначеної страхової виплати до робочих органів Фонду соціального страхування України на території підконтрольній владі України, за таких підстав спадкоємець - ОСОБА_2 не має права на отримання щомісячних страхових виплат, так як ці виплати не входять до складу спадщини.

Крім того, скаржник вважає, що суд першої інстанції вийшов за межі заявлених позовних вимог, оскільки у своєму рішенні надав правову оцінку діям органів Фонду щодо припинення потерпілому помісячних страхових виплат та на підставі цього відмовив у позові.

Відзиву на апеляційну скаргу від відповідача не надходило.

У судовому засіданні представник Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, про дату, місце та час судового засідання повідомлена належним чином, у заяві просила розглянути справу без її участі.

У судове засідання третя особа - ОСОБА_3 не з`явився, про дату, місце та час судового засідання повідомлений належним чином, надав відзив, просив судове рішення залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, розгляд справи провести за його відсутності.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив, що потерпілий ОСОБА_4 не був зобов`язаний переміщуватися з тимчасово окупованої території України для звернення про продовження страхових виплат, відсутність такого звернення не є підставою для припинення страхових виплат, а тому державний нотаріус правомірно видав свідоцтво про право на спадщину за законом.

Колегія суддів судової палати вважає, що такі висновки суду відповідають вимогам закону та встановленим у справі обставинам, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.02.2018 року, посвідченого державним нотаріусом Марківської Державної нотаріальної контори Ченакалом О.Є., спадщина після смерті ОСОБА_4 складається з: суми недоотриманих страхових виплат, що знаходяться на рахунках управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Луганській області у розмірі 25856,32 гривень.

Згідно запиту державного нотаріуса Марківської ДНК Ченакала О.Є. від 25.01.2018 року вих.№ 42 витребувано інформацію про заборгованість, яка виникла за Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України перед ОСОБА_4 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Врубівський Лутугинського району Луганської області.

Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області листом від 31.01.2018 року №420/03-3 державному нотаріусу Марківської ДНК Ченакалу О.Є. надано інформацію наступного змісту: «Потерпілому ОСОБА_4 не виплачено: щомісячні страхові виплати за червень-листопад 2014 року на загальну суму 3678,30 гривень. Також необхідно донарахувати потерпілому щомісячні страхові виплати з 01.12.2014 року по 24.07.2017 року враховуючи перерахунок щомісячних страхових виплат з 01.03.2017 рок та доплату по перерахунку щомісячних страхових виплат з 01.03.2014 року в розмірі 22181,02 грн. Загальна сума недоотриманих страхових виплат складає 25856,32 грн.»

ОСОБА_4 перебував на обліку та отримував щомісячні страхові виплати у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Луганської області в Лутугинському районі Луганської області.

Постанова Фонду про припинення страхових виплат потерпілому ОСОБА_4 у матеріалах справи відсутня.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1085-р визначено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року №1276-р «Про внесення змін у додатки 1 і 2 до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085 внесено зміни до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. До складу визначених переліком населених пунктів увійшов Лутугинський район Луганської області.

Відповідно до статей 1216, 1218,1219 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Статтею 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що належні суми страхових виплат, що з вини Фонду не були своєчасно виплачені особам, які мають на них право, у разі смерті цих осіб виплачуються членам їхніх сімей, а в разі їх відсутності - включаються до складу спадщини.

Правовий аналіз вказаних норм свідчить про те, що до складу спадщини входить сума страхових виплат, які були нараховані, але не отримані спадкодавцем за життя.

Відповідно до ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

У пункті 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 р. роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка була ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

На підставі належним чиним оцінених доказів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки страхові виплати призначалися потерпілому ОСОБА_4 пожиттєво, постанова про припинення цих виплат виконавчою дирекцією Фонду соціального страхування України в Лутугинському районі Луганської області не виносилася, а тому ці виплати увійшли до складу спадщини, право на яку має відповідач.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_4 не перемістився з тимчасово окупованої території України, та не набув права на страхові виплати, не заслуговують на увагу, оскільки відсутність довідки про взяття на облік як особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, не є підставою для не нарахування йому належних страхових виплат, оскільки останні є його майном в розумінні статті 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Доводи про припинення забезпечення діяльності відділення у Лутугинському районі, та як наслідок припинення виплати страхового відшкодування потерпілому, не заслуговують на увагу, оскільки Європейський Суд з прав людини зауважив, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Посилання скаржника на те, що на момент смерті спадкодавця щомісячні страхові виплати нараховані не були, а відтак в розумінні статті 1227 ЦК України не можуть входити до складу спадщини, також до уваги не приймаються, оскільки вказані доводи спростовуються довідкою, наданою Фондом на запит нотаріуса щодо наявності недоотриманих ОСОБА_4 сум страхових виплат.

Що стосується твердження скаржника про те, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, колегія суддів не погоджується з ними, оскільки рішення з приводу неправомірного припинення виплат страхових сум, судом не приймалося.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши у межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи та прийняв законне рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Оскільки, судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому згідно ст. 375 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області залишити без задоволення.

Заочне рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 29 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 16 грудня 2019 року

Головуючий

Судді: