ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

29 березня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/7775/18

Головуючий у першій інстанції - Коверзнев В. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/457/19

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Бобрової І.О., Шитченко Н.В. ,

сторони: позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 22 січня 2019 року (місце ухвалення - м. Чернігів, дата складання повного тексту - 22.01.2019) у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову посилались на те, що між сторонами 20.05.2011 було укладено договір № б/н, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 5000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27.6 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку картки.

Позивач свої зобов»язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, натоміть позичальник зобов»язання за вказаним договором належним чином не виконувала, у порушеня кредитного договору не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору.

У позові банк просить стягнути з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 14123,04 грн за кредитним договором № б/н від 20.05.2011, яка складається з: 4363, 97 грн - заборгованість за кредитом, 8110,35 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 500,00 грн - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 648,72 грн - штраф (процентна складова), та судові витрати у розмірі 1762,00 грн.

Заочним рішеннням Деснянського районного суду м. Чернігова від 25.09.2018 позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором кредиту в сумі 14123,04 грн та 1762 грн у відшкодування судових витрат, а всього 15885,04 грн.

Ухвлою місцевого суду від 28.11.2018 заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення задоволено. Скасовано заочне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 25.09.2018, ухвалене в цивільній справі за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 22.01.2019 у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу - відмовлено.

Рішення обґрунтовано тим, що позивачем до позову не надано підтверджуючих документів, на які він посилається в позові, не доведено факт укладення з відповідачем Договору про надання банківських послуг.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду представник АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення місцевого суду від 22.01.2019, та ухвалити нове рішення, яким позов АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити.

За доводами скарги оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального права, є необґрунтованим та незаконним, судом неповно з»ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи.

У скарзі заявник посилається, що позивачем надані належні та допустимі докази по справі, надано розрахунок заборгованості, у якому вказані суми відсотків, пені та інші суми відповідно до кредитного договору, ці докази не спростовані. Крім того, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті складає між сторонами Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Позичальник повністю був проінформований про умови кредитування в ПАТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.

В обґрунтування незаконності судового рішення, заявник посилається на те, що у підтвердження своїх позовних вимог банком було надано суду копію анкети-заяви, інформація в якій заповнена позичальником особисто, де також висловлено згоду про укладення договору та засвідчено підписом. Відповідач була ознайомлена та згодна з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, їх зміст розуміє, та їх положення зобов»язувалася неухильно дотримуватись. Крім того, банк у скарзі зазначає, що позичальник підтвердив, що в подальшому зобов»язується самостійно знайомитися зі всіма змінами Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів на сайті Банку.

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу до суду подано не було.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги частково та скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Судом встановлено, що з метою отримання банківських послуг, ОСОБА_2 було підписано заяву № б/н від 20.05.2011, згідно якої банк надав банківські послуги в сумі 5000,00 у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Згідно п.2.1.1.2.4 Умов і правил надання банківських послуг підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

Відповідно до п.п. 2.1.1.5.5 Умов надання банківських послуг позичальник зобов»язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах передбачених цим договором.

Відповідно до п.п. 2.1.1.5.6 Умов надання банківських послуг - у разі невиконання зобов»язань за договором на вимогу банку виконати зобов»язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплатити винагороди банку.

Відповідно до п.п. 2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов»язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов»язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн + 5% від суми позову.

Як вбачається з матеріалів справи, позичальник належним чином свої зобов»язання щодо повернення кредиту не виконувала, на підставі чого утворилась заборгованість.

Згідно розрахунку станом на 09.07.2018 відповідач має заборгованість перед банком у розмірі 14123,04 грн, яка складається з: 4363, 97 грн - заборгованість за кредитом, 8110,35 грн - заборгованість по процентам, 500,00 грн - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи - 1148,72 грн (а.с. 8-9).

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив із його недоведеності, оскільки надані до позовної заяви докази не визначають умови кредитного договору між сторонами та не підтверджують наявність підстав нараховувати відсотки за користування коштами, надання яких нічим по справі не підтверджено, як наслідок відсутні підстави для нарахування неустойки за порушення відповідачем договірного зобов»язання.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 19 березня 2014 року (справа № 6-14цс14), відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 18 червня 2014 року (справа № 6-61цс14), за договором про надання банківських послуг (позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким встановлено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст. 261 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Оскільки боржник порушив умови договору, строк виконання якого закінчився у липні 2017 року (а.с. 78, 182), тому з відповідача на користь банку підлягає стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 4363,97 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Як вбачається, відповідач ОСОБА_2 отримала кредитну картку № НОМЕР_2 з строком дії до липня 2017 (а.с. 182).

Так, у межах строку кредитування до липня 2017 відповідач мала повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 14-10 цс 18 від 28.03.2018 прийшла до висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Крім того, суд апеляційної інстанції не повною мірою погоджується з розрахунком заборгованості, наданого позивачем, оскільки з нього вбачається зміна відсоткової ставки річних замість встановлених 27,6 % річних, що є порушенням умов договору.

В укладеному між сторонами договорі встановлено фіксовану процентну ставку, оскільки умовами не передбачено умов і порядку зміни ставки в залежності від певних умов (індексів).

Згідно з ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом України та викладена у постанові у справ № 6- 1374 цс від 11.10.2017.

За умовами укладеного між сторонами договору визначено право банку змінювати в односторонньому порядку тарифи (у тому числі процентну ставку) та встановлювати обов'язок клієнта у разі незгоди із зміненими тарифами звернутися до банківської установи з заявою про розірвання договору та погасити заборгованість у повному обсязі.

Разом з тим, зміна умов договору за змістом ст. 654 ЦК України має вчинятись у такій самій формі, що і договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Нормами ст. 1055 ЦК України встановлено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно з ч. 2 ст. 638 цього кодексу договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (ст. 640 ЦК України). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ч. 1 ст. 642 ЦК України).

Таким чином, зміна кредитного договору щодо зміни процентної ставки має здійснюватись у письмовій формі шляхом надіслання зацікавленою особою відповідної пропозиції (оферти) у письмовій формі, а зміни набирають чинності з моменту акцепту пропозиції позичальником, що також має бути здійснена у письмовій формі.

Пункт 1.1.3.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг не містять відповідного порядку щодо направлення і прийняття сторонами пропозиції про зміну Тарифів, у тому числі процентної ставки, оскільки визначають, що ознайомитись зі зміненою процентною ставкою позичальник може лише у виписці банку, яку він зобов'язаний отримувати. При цьому, за змістом наведених вище Умов та Правил надання банківських послуг, позичальник не має права відхилити змінену в односторонньому порядку банком процентну ставку, а у разі незгоди має право лише на розірвання договору з повною сплатою боргу. При цьому змінена процентна ставка розпочинає діяти відразу з моменту прийняття відповідного рішення Банком і не залежить від волі та волевиявлення позичальника (а.с. 17 зворотня сторона).

Ураховуючи наведене вище, апеляційний суд приходить до висновку, що п. 1.1.3.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг визначає можливість зміни тарифів банком в односторонньому порядку, тому є нікчемним щодо зміни процентної ставки банком в контексті положень ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається і він не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Таким чином, дії банку щодо підвищення ним в односторонньому порядку процентної ставки за кредитом є неправомірними, розрахунок процентів, які слід стягнути з відповідача на користь банку, слід здійснювати, виходячи з встановленої умовами договору початкової ставки - 27,6 % на рік.

Отже період, за який має стягуватись заборгованість по відсоткам за користування кредитом, враховуючи строк дії картки, визначається з 20.05.2011 (дати укладення договору) по 31.07.2017 (останній день строку дії картки). Згідно з наданим позивачем розрахунком, виходячи з незмінності 27,6 % процентної ставки, заборгованість за процентами станом на 31.07.2017 становила 1274,14 грн, яку і слід стягнути з ОСОБА_2 на користь банку.

З врахуванням наведеного, задоволенню частково підлягають вимоги щодо штрафу в розмірі 500,00 грн (фіксована частина) та 315,14 грн (процентна складова).

Разом з тим, не підлягають задоволенню вимоги про стягнення заборгованості за пенею та комісією в сумі 500,00 грн враховуючи наступне.

За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України ). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами спірного договору, а саме пунктом 1.1.5.25. Умов, передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення (а.с. 22).

У той самий час, згідно з пунктом 2.1.1.7.6. цих Умов, передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов'язань по кредитному договору, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування (а.с. 31).

Ураховуючи викладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Такий висновок застосування норм матеріального права викладено в постановах Верховного Суду України від 11.10.2017 в справі № 347/1910/15-ц.

Крім того, пеня це вид цивільно-правової відповідальності за порушення строків виконання грошового зобов`язання, а комісія, це плата за надані послуги. Позивачем у розрахунку заборгованості наведена загальна сума нарахувань за різними видами зобов`язань, пенею та комісією, в загальній сумі 500,00 грн., що унеможливлює перевірити правильність нарахувань за кожним зобов`язанням.

Ухвалюючи рішення в справі, суд першої інстанціїї зазначені вимоги закону та правові висновки Верховного Суду України до уваги не взяв, не надав належної оцінки доказам та доводам позивача щодо стягнення заборгованності по кредиту та відсотків, штрафу і пені та не зробив висновку щодо заперечення відповідача, чи є таке стягнення подвійною цивільно-правовою відповідальністю, яка заборонена в статті 61 Конституції України.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з постановленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» задовольняється частково, з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» у рахунок відшкодування судового збору слід стягнути 792,90 грн за розгляд справи в суді першої інстанцій та 1189,35 грн судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

Керуючись ч. 13 ст. 141, ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 22 січня 2019 року скасувати та ухвалити нове.

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місце знаходженняґ: м. Дніпро, вул. Набнережна Перемоги, 50, м. Дніпро, 49094, ) заборгованість за кредитним договором б/н від 20 травня 2011 року у розмірі 6453 (шість тисяч чотириста п»ятдесят три) гривні 25 копійок, з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 4363 (чотири тисячі триста шістдесят три) гривні 97 копійок, заборгованість по процентам 1274 (одна тисяча двісті сімдесят чотири) гривні 14 копійок, заборгованість по штрафам 500 (п»ятсот) гривень та 315 (триста п»ятнадцять) гривень 14 копійок.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місце знаходженняґ: м. Дніпро, вул. Набнережна Перемоги, 50, м. Дніпро, 49094, ) у рахунок відшкодування судового збору 792,90 грн за розгляд справи в суді першої інстанцій та 1189,35 грн судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст рішення складено 29.03.2019.

Головуючий Судді :