ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів: Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

розглянувши в порядку письмового позовного провадження цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 01 листопада 2019 року

у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу щодо стягнення нарахованої, але не виплаченої суми заробітної плати з Дніпропетровського національного університету імені Олеся Гончара, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 01 листопада 2019 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі судового наказу за вимогою про стягнення нарахованої, але не виплаченої суми заробітної плати з Дніпропетровського національного університету імені Олеся Гончара.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 посилаючись на порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали та постановлення нової про задоволення заяви про видачу судового наказу.

В апеляційній скарзі заявниця посилалася на те, що на підтвердження безспірності заявлених вимог надала суду копії виданого підприємством розрахункового листа від 05 травня 2010 року, та виписки із розрахункових відомостей про нараховану та виплачену заробітну плату за період 26 грудня 1989 05 грудня 1994 роки, в яких зазначені відомості про отриману заробітну плату.

Згідно приписів ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про відмову у видачі судового наказу (п. 1 ч. 1 ст. 353 ЦПК) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

16 грудня 2019 року Дніпропетровський національний університет імені Олеся Гончара надав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказував на те, що надані заявником до суду копії виданого підприємством розрахункового листа від 05 травня 2010 року та виписки із розрахункових відомостей про нараховану та виплачену заробітну плату за період 26 грудня 1989 05 грудня 1994 роки, не є належними та допустимими доказами, що підтверджують факт невиплати нарахованої заробітної плати, тоді як сума в розмірі 32, 97 грн. зазначена заявником, як не виплачена сума заробітної плати, є сумою утримання обов`язкових податків (внески в пенсійний фонд, профспілковий внесок 1 %, податок з доходу фізичної особи, фонд зайнятості).

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції за наявними в справі доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін, виходячи з наступного.

Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що заявником порушені вимоги ст. 163 ЦПК України щодо форми і змісту заяви про видачу судового наказу, а саме: до заяви не додано документів або їх копій, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги. Зокрема, суд вказав, що заявником не надано видану роботодавцем довідку боржника про розмір заборгованості по заробітній платі.

Колегія суддів з таким висновком погоджується з наступних підстав.

Відповідно до ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, зокрема, про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати (п. 1 ч. 1 ст. 161 ЦПК України).

Стаття 163 ЦПК України містить вимоги до форми і змісту заяви про видачу судового наказу, недодержання яких, як передбачено ч. 1 ст. 165 ЦПК України, є безумовною підставою для відмови у видачі судового наказу.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додаються також інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Пунктом 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2011 року № 14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» роз`яснено, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати, судовий наказ може бути видано не лише на суму заборгованості із заробітної плати, а й на суму компенсації за порушення строків її виплати, оскільки вона входить до структури заробітної плати. До заяви має бути додано докази перебування заявника у трудових відносинах із боржником, а підтвердженням суми, яка стягується, може бути будь-який належно оформлений документ, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати, зокрема довідка бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості тощо. Не допускається розгляд вимог про стягнення заробітної плати у разі наявності спору щодо розміру заборгованості чи права на її отримання.

Проте, надані заявником копії розрахункового листа від 05 травня 2010 року, та виписки із розрахункових відомостей про нараховану та виплачену заробітну плату за період 26 грудня 1989 05 грудня 1994 роки, в яких зазначені відомості про отриману заробітну плату не є документами, які видані роботодавцем працівникові з приводу нарахованої ними, та невиплаченої заробітної плати. Не надання заявнику такої довідки свідчить про можливе існування спору щодо розміру заборгованості з заробітної плати або права її отримувати у спірний період.

За таких обставин відсутні підстави вважати, що заявником до заяви про видачу судового наказу додані саме ті документи, що безспірно підтверджують вимоги заявника.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав вважати, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, оскільки вони є однобічним твердженням заявника та не узгоджуються з вимогами ст. 161 ЦПК України, відповідно до якої, в наказному провадженні розглядаються вимоги про стягнення заробітної плати нарахованої працівникові, але не виплаченої.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування чи зміни не вбачається, тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 01 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: Н.М. Деркач

М.М. Пищида