УХВАЛА

07 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 711/3277/15-ц

провадження № 61-2638зно19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Усик Г. І., розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Антоненко Н. О., Коротуна В. М.,

Курило В. П., Червинської М. Є., у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та бездіяльність Центрального відділу Державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції, за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими або виключними обставинами ухвали Придніпровського районного суду міста Черкаси від 07 квітня 2016 року, ухвали Апеляційного суду Черкаської області від 08 червня 2016 року, постанови Верховного Суду від 22 серпня 2018 року, ухвали Верховного Суду від 12 грудня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на неправомірність рішень та протиправну бездіяльність Центрального відділу Державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції та скасування постанови про виведення виконавчого провадження із зведеного виконавчого провадження.

Ухвалою Придніпровського районного суду міста Черкаси від 07 квітня 2016 року постанову державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції Фесенко Ю.М. від 21 січня 2015 року про виведення виконавчого провадження № 44142789 з примусового виконання виконавчого листа № 2-189, виданого Придніпровським районним судом міста Черкаси 11 листопада 2011 року із зведеного виконавчого провадження № 45051303 скасовано. В іншій частині скарги відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 08 червня 2016 року, ухвалу Придніпровського районного суду міста Черкаси від 07 квітня 2016 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 серпня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Придніпровського районного суду міста Черкаси від 07 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 08 червня 2016 року в частині відмови у задоволенні скарги ОСОБА_1 залишено без змін.

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із заявою про роз'яснення постанови Верховного Суду від 22 серпня 2018 року.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 грудня 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз'яснення постанови Верховного Суду від 22 серпня 2018 року відмовлено.

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду касаційної інстанції із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 квітня 2016 року, ухвали Апеляційного суду Черкаської області від 08 червня 2016 року, постанови Верховного Суду від 22 серпня 2018 року та ухвали Верховного Суду від 12 грудня 2018 року.

Крім того, ОСОБА_1 додав заяву про відвід суддів Антоненко Н. О., Коротуна В. М., Курило В. П., Червинської М. Є.

Ухвалою Верховного Суду від 04 лютого 2019 року заяву ОСОБА_1 визнано необгрунтованою та передано для вирішення у порядку, передбаченому частиною першою статті 33 ЦПК України.

Частиною восьмою статті 40 ЦПК України передбачено, що суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи.

Згідно із частиною третьою статті 40 ЦПК України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У такому випадку вирішення питання про відвід судді здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

05 лютого 2019 року на виконання вимог частини третьої статті 40 ЦПК України заяву про відвід суддів передано на розгляд судді Верховного Суду Усику Г. І., в порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України.

Заява про відвід суддів мотивована тим, що Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного Суду (Антоненко Н. О., Коротун В. М., Курило В. П., Червинська М. Є.) було ухвалено незаконну постанову, якою залишено без задоволення його касаційну скаргу. Вказує, що суддями обмежено його право на судовий захист, оскільки він не був викликаний у судове засідання та, що зазначеними суддями неправомірно відмовлено у роз'ясненні постанови Верховного Суду від 22 серпня 2018 року, не надано відповіді на усі поставлені у заяві питання. Вважає, що ухвалені зазначеними суддями судові рішення є неправосудними, оскільки прийняті з умисним порушенням та незастосуванням норм матеріального і процесуального права, а також, норм міжнародного права.

На думку заявника, судді є заінтересованими у результатах розгляду справи, а відтак, зазначені обставини викликають сумнів в їх об'єктивності та неупередженості при розгляді поданої ним заяви про перегляд за нововиявленими або виключними обставинами ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 квітня

2016 року, ухвали Апеляційного суду Черкаської області від 08 червня 2016 року, постанови Верховного Суду від 22 серпня 2018 року та ухвали Верховного Суду від

12 грудня 2018 року.

Крім того, заява містить посилання на вимоги частини шостої статті 37 ЦПК України, відповідно до положень якої, суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої, апеляційної, касаційної інстанцій, не може брати участі у розгляді заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з виключними обставинами у цій справі.

Статтею 36 ЦПК України визначено перелік підстав відводу (самовідводу) судді і розширеному тлумаченню ця норма не підлягає.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є обставини, що викликають сумнів в неупередженості або необ'єктивності судді.

В частині четвертій статті 36 ЦПК України прямо зазначено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді не може бути підставою для відводу.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

Аналіз практики рішень ЄСПЛ з цього питання дає можливість прийти до висновку, що критерієм порушення суб'єктивної складової даного поняття, можуть бути висловлювання судді по суті правової проблеми, яка порушена у позові, чи щодо особи або дій заявника, ще до того, як суд під його головуванням повинен був винести рішення у справі тощо. Конкретизуючи суб'єктивний критерій, Суд підкреслює, що поки не доведено інше, діє презумпція особистої безсторонності судді. Суб'єктивна упередженість полягає, як правило, в умисних чи необережних діях суддів перед початком чи під час судового розгляду справи

Стосовно об'єктивної неупередженості в рішеннях ЄСПЛ зазначено, що вона полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об'єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості. Мова йде про ту довіру, яку суди повинні викликати в учасників цивільного процесу.

Об'єктивними обставинами, що можуть свідчити про упередженість суду, у практиці ЄСПЛ визнавались такі: члени суду, що мали розглядати справу, вже брали участь у ній у іншій процесуальній ролі, наприклад, прокурор, адвокат, суддя у суді нижчої інстанції тощо; суддя, що бере участь у справі про оспорювання законодавчих нормативних актів раніше висловлювався з цього приводу як консультант; наявність дискреційних повноважень у одного з суддів, що розглядають справу у колегіальному складі, участь судді у прийнятті законодавчих або підзаконних нормативних актів, на основі яких потім виноситься судове рішення тощо.

Тобто, особа, яка заявляє відвід судді, повинна довести на підставі доказів факт зацікавленості судді у розгляді справи, зважаючи на дію презумпції особистої неупередженості судді, яка діє до тих пір поки не доведено інше.

Наведені заявником обставини не є такими, що свідчать чи можуть свідчити про необ'єктивність, упередженість, пряму чи побічну заінтересованість суддів:

Антоненко Н. О., Коротуна В. М., Курило В. П., Червинської М. Є. у результаті розгляду справи.

Посилання заявника на порушення вимог частини шостої статті 37 ЦПК України, відповідно до положень яких, суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої, апеляційної, касаційної інстанцій, не може брати участі у розгляді заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з виключними обставинами у цій справі, є безпідставними, оскільки ОСОБА_1 не навів обставини, які є підставами для перегляду судових рішень у зв'язку з виключними обставинами.

Відповідно до частини одинадцятої статті 40 ЦПК України за результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

Вивчивши матеріали касаційного провадження, вважаю, що підстав для задоволення заяви про відвід немає, оскільки доводи заявника не свідчать про існування передбачених статтями 36, 37 ЦПК України обставин, які викликають сумнів у неупередженості та об'єктивності суддів Антоненко Н. О., Коротуна В. М.,

Курило В. П., Червинської М. Є., а зводяться лише до незгоди заявника з прийнятими суддями судовими рішеннями.

Керуючись статтями 36, 37, 40 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про відвід суддів Антоненко Н. О., Коротуна В. М., Курило В. П., Червинської М. Є., у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та бездіяльність Центрального відділу Державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції, за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими або виключними обставинами ухвали Придніпровського районного суду міста Черкаси від 07 квітня 2016 року, ухвали Апеляційного суду Черкаської області від 08 червня 2016 року, постанови Верховного Суду від 22 серпня 2018 року, ухвали Верховного Суду від 12 грудня

2018 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г. І. Усик