Провадження № 2/761/2059/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Волошина В.О.

при секретарі: Кузик О.С.

за участі:

представника позивачки: ОСОБА_1,

представника відповідача: Супрун Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» про стягнення недоплаченої суми страхового відшкодування,

в с т а н о в и в :

В серпні 2018р. позивачка ОСОБА_3 звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 1-3) до відповідача ПрАТ «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП», в якому просила суд, з урахуванням поданої заяви про зменшення позову (а.с. 88): стягнути з відповідача на свою користь недоплачену суму страхового відшкодування у розмірі 15216,34 грн., а також сплачений судовий збір.

Свої позовні вимоги позивачка обгрунтовувала тим, що 23 листопада 2017р. в м. Ковель по вул. Володимирській, 150 відбулась ДТП за участю автомобіля НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_5 та автомобіля НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_6, що належить позивачці на праві приватної власності. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Після ДТП водії обох транспортних засобів за спільною згодою оформили Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, яке передбачене ст. 33 п. 2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при цьому водій ОСОБА_5 визнав свою вину у скоєнні ДТП.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 була застрахована у відповідача, згідно з Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів НОМЕР_5. На виконання вимог ст. ст. 33, 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивачка звернулась до відповідача з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та 04 травня 2018р. із заявою про виплату страхового відшкодування, додавши необхідні документи. В результаті розгляду наданих учасниками ДТП документів, відповідач, без узгодження ним розміру страхового відшкодування з позивачкою, 27 червня 2018р. перерахував страхове відшкодування у розмірі - 7279,35 грн. не погоджуючись з розміром суми страхового відшкодування, позивачка звернулась до ТОВ «Клевер Експерт» та уклала договір № 206/04-18 про проведення експертної оцінки від 18 квітня 2018р. Згідно Звіту щодо визначення вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 206/04-18 від 20 квітня 2018р., розмір матеріального збитку складає - 26659,10 грн., включаючи ПДВ.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 21 серпня 2018р. відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання.

09 листопада 2018р. стороною відповідача було подано до суду відзив на позов (а.с. 34-74), в якому сторона відповідача заперечує проти позову, з посиланням на положення п 34.2. ст. 34, п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Так, відповідач для визначення характеру та розміру шкоди, що заподіяна автомобілю НОМЕР_2, в узгоджений із позивачкою час, здійснив огляд пошкодженого автомобіля, про що, за результатом огляду між учасниками пригоди та представником страховика було складено та підписано Акт огляду колісного транспортного засобу. Зокрема в Акті колісного транспортного засобу, аварійним комісаром було внесено зауваження про виявлення пошкоджень, що не пов'язані з заявленим ДТП - затерте лакове покриття в місці відкриття замка кришки багажника. Так, на підставі складеного Акту огляду, здійсненої фото-фіксації пошкоджень автомобіля, відповідачем з метою встановлення розміру страхового відшкодування, було замовлено оцінку матеріального збитку, нанесеного автомобілю, який було оформлено у вигляді Звіту №1199 від 07 грудня 2018р. про визначення вартості матеріального збитку. 27 червня 2018р. відповідач у межах встановленого строку для прийняття вмотивованого рішення по події, яка має ознаки страхової, на підставі сформованої страхової справи, було оформлено страховий акт №405-521/18, яким визначено суму страхового відшкодування у розмірі 7315,93 грн.

Не погоджуючись з розрахунком матеріальної шкоди з боку позивачки, відповідач зазначив, що розмір матеріального збитку, завданого позивачці, як власнику автомобіля НОМЕР_2, відповідно до Звіту щодо визначення вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 206/04-18 складає 26659,10 грн. включаючи ПДВ, однак позивачка на підтримку своїх майнових вимог, висунутих з врахуванням ПДВ, не надавши жодного розрахункового документу про факт здійснення нею оплати послуг з ремонту пошкодженого автомобіля.

Крім того відповідач вказав, що порівнюючи Звіт №1199, замовлений відповідачем та Звіт № 206/04-18, який було виконано на замовлення позивачки, вбачається, що різниця між розмірами матеріального збитку в цих оціночних дослідженнях полягає у неоднаковому погляді на трудомісткість ремонтних робіт та обсягу наслідків, зокрема на відновлення заднього бамперу, адже відповідно до Звіту № 206/04-18 задній бампер підлягає заміні на новий, а відповідно до Звіту №1199 відновлення можливо за рахунок ремонтних робіт, при цьому передбачаючи непогодження позивачки із обраною процедурою відновлення, для перевірки вірності обраного до заднього бамперу механізму ремонту як відновлювальні роботи, відповідач звернувся до офіційного дилера автомобілів «Volkswagen» - ТОВ «Порше Інтер АвтоУкраїна» з визначення ним ремонтних робіт до пошкодженого автомобіля, про що дилером було виставлено рахунок, який містить перелік ремонтно-відновлювальних операцій в розмірі 11104,21 грн., включаючи ПДВ.

За таких обставин відповідач вважав докази позивачки, що оцінюють матеріальний збиток недостовірними, що містять перебільшену інформацію по відношенню до реальної вартості обсягу матеріального збитку, з огляду на це просив в позові відмовити.

27 листопада 2018р. стороною позивача було подано до суду відповідь на відзив, в якому сторона зазначила про те, що Звіт № 1199 від 07 грудня 2017р. про визначення вартості матеріального збитку не може бути належним та допустимим доказом матеріального збитку, оскільки всупереч п. 5.1. «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженої в МЮ України від 24 листопада 2003р., за № 1074/8395 в Акті огляду транспортного засобу від 07 грудня 2017р. не вказано, хто проводив огляд транспортного засобу, проте у відзиві зазначено, що огляд проводив аварійний комісар, який склав Акт огляду та на підставі вказаного Акту та фотографій було складено Звіт №1199 від 07 грудня 2017р. про визначення вартості матеріального збитку. Звіт же складений не аварійним комісаром, а оцінювачем ОСОБА_7 Таким чином, останній особисто автомобіль позивачки не оглядав, а тому не мав правових підстав для складання Звіту №1199 від 07 грудня 2017р. про визначення вартості матеріального збитку. Крім того, сам Звіт №1199, який наданий до суду, а точніше його частина не може братися судом до уваги, адже Звіт не містить необхідних додатків, а саме висновок не містить відбитку підпису оцінювача. З огляду на це представник позивача просила задовольнити позов у повному обсязі з огляду на недоведеність справедливої суми виплаченого страхового відшкодування відповідачем. Крім того, представником позивачки було долучено також додаток до відповіді на відзив, де сторона позивача зазначила, що позивачка звернулась до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг зі скаргою на неправомірні дії відповідача. Листом від 24 вересня 2018р. Комісія повідомила позивачку, що відповідачем було здійснено страхове відшкодування у розмірі 7315,93 грн. на підставі Звіту про визначення вартості матеріального збитку від 20 квітня 2018р. №1199 складеного ФОП ОСОБА_7, при цьому Комісією було надіслано до Фонду державного майна України цей Звіт, на підставі якого визначався розмір страхового відшкодування за вказаним страховим випадком для перевірки на відповідність нормативно-правовим актам з оцінки майна України.

19 листопада 2018р. за № 11618/13-12 Комісія надала позивачці отримані результати рецензування Фондом державного майна України Звіту про визначення вартості матеріального збитку від 20 квітня 2018р. №1199 складеного ФОП ОСОБА_7, відповідно до якого Звіт класифікується за ознакою абз. 4 п. 67 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою КМУ від 10 вересня 2003р. № 1440, як такий, що не повною мірою відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна і має значні недоліки, що вплинули на достовірність оцінки, але може використовуватися з метою, визначеною у Звіті після виправлення зазначених недоліків. Зокрема в рецензії були зазначені наступні недоліки: договір між відповідачем та ФОПМ ОСОБА_7 порушує вимоги ст. ст. 10, 11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»; оцінювачем некоректно у Звіті зазначено марку КТЗ ніж у свідоцтві про реєстрацію ТЗ; вихідних даних та іншої інформації недостатньо для проведення оцінки; джерела, що підтверджують здійснені коригування у копії Звіту відсутні; аналіз існуючого стану використання об'єкту оцінки та визначення умов його найбільш ефективного використання у Звіті не зазначено згідно п. 10 Національного стандарту 31 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою КМУ від 10 вересня 2003р. №1440; за текстом Звіту розрахунки наведені (застосована комп'ютерна програма «АУДАТЕКС»), але при розрахунку вартості відновлювального ремонту КТЗ при складанні ремонтної калькуляції здійснене ручне коригування відновлювальних робіт та вартості запасних частин, що підлягають заміні під час ремонту (про що свідчать показники, які помічені зірочками); джерела та підтверджуючі документи щодо здійснених коригувань у копії Звіту відсутні; не обґрунтована знижка 80% лакофарбового матеріалу.

28 грудня 2018р. стороною відповідача було подано до суду заперечення на відповідь на відзив, в якому сторона просила суд питання щодо задоволення чи відмови у позовних вимогах, стосовно доплати різниці страхового відшкодування, за відсутності Звіту № 1199 вирішити із врахуванням складеного рахунку від офіційного представника транспортних засобів марки «Volkswagen» ТОВ «Порше Інтер АвтоУкраїна».

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, з урахуванням поданої заяви про зменшення позову та відповіді на відзив, просила суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні просила у задоволенні позову відмовити, з урахуванням поданих відзиву на позов, заперечень на відповідь на відзив.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 23 листопада 2017р. в м. Ковелі, по вул. Володимирській, 150 відбулась ДТП за участю автомобілів: НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_5 та належного позивачці на праві приватної власності «Volkswagen» д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_6 Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Після ДТП водії обох транспортних засобів за спільною згодою оформили Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, в порядку ст. 33 п. 2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при цьому водій ОСОБА_5 визнав свою вину у скоєнні ДТП.

З матеріалів справи вбачається, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5, була застрахована у відповідача, згідно з Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів НОМЕР_5.

Відповідно, до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

На виконання вимог ст. ст. 33, 35 цього Закону України, позивачка звернулась до відповідача з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та 04 травня 2018р. із заявою про виплату страхового відшкодування, надавши визначені Законом документи.

Страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його або прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) (п. 36.2. ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Судом встановлено, що відповідач здійснив виплату страхового відшкодування позивачці на підставі Звіту про визначення вартості матеріального збитку від 20 квітня 2018р. №1199 складеного ФОП ОСОБА_7 у розмірі 7315,93 грн., що не заперечували представники сторін в судовому засіданні.

Відповідно до результатів рецензування Фондом державного майна України зазначеного Звіту від 20 квітня 2018р. № 1199, складеного ФОП ОСОБА_7, цей Звіт класифікується за ознакою абз. 4 п. 67 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою КМУ від 10 вересня 2003р. № 1440, як такий, що не повною мірою відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна і має значні недоліки, що вплинули на достовірність оцінки, але може використовуватися з метою, визначеною у Звіті після виправлення зазначених недоліків.

Таким чином, оскільки Звіт № 1199 має значні недоліки, що вплинули на достовірність оцінки, то суд вважає, що він не може бути належним та допустимим доказом матеріального збитку, який суд не бере до уваги.

З метою виявлення розміру матеріального збитку, спричиненого її транспортному засобу в результаті ДТП, позивачка звернулась до ТОВ «Клевер Експерт».

На виконання укладеного договору № 206/04-18 про проведення експертної оцінки, ТОВ «Клевер Експерт» 20 квітня 2018р. був складений Звіт щодо визначення вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 206/04-18, згідно якого розмір матеріального збитку складає - 26659,10 грн. з у рахуванням ПДВ та 22995,69 грн. без урахування ПДВ. На спростування зазначеного письмового доказу, стороною відповідача не було надано до суду жодного належного і допустимого доказу.

Оскільки позивачкою не надано до суду документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту, суд вважає, що позивачці підлягає доплата страхового відшкодування у розмірі 15216,34 грн., відповідно до Звіту № 206/04-18, без включення ПДВ.

Посилання відповідача щодо вирішення питання щодо задоволення чи відмови у позовних вимогах стосовно доплати різниці страхового відшкодування, за відсутності Звіту №1199 вирішити із врахуванням складеного Рахунку від офіційного представника транспортних засобів марки «Volkswagen» ТОВ «Порше Інтер АвтоУкраїна» є безпідставним виходячи з положень п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», п. 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом МЮ України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003р. та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом МЮ України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003р. № 142/2092, зареєстрованої в МЮ України 24 листопада 2003р. за № 1074/8395 (з відповідним змінами).

Такого правового висновку дійшов КЦС ВС у постанові від 19 вересня 2018р. по справі № 753/21177/16-ц.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню недоплачена суму страхового відшкодування у розмірі 15216,34 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,8 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 17-19, 76-82, 141, 258, 259, 263-266, 268, 274, 352, 354, 355 ЦПК України; ст. ст. 15, 16 ЦК України; ст. ст. 22, 33, 35, 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1) до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Дегтярівська, 48, офіс 708) про стягнення недоплаченої суми страхового відшкодування - задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» на користь ОСОБА_3 недоплачену суму страхового відшкодування у розмірі 15216 /п'ятнадцять тисяч двісті шістнадцять/ грн. 34 коп.; судовий збір у розмірі 704 /сімсот чотири/ грн. 80 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 22 березня 2019р.

Суддя: