Справа № 304/1500/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 грудня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і Собослоя Г.Г..

з участю секретаря Балаж Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу акціонерного товариства «Таскомбанк» на рішення Перечинського районного суду від 24 січня 2019 року (у складі судді Чепурнова В.О.) за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Таскомбанк», третя особа Перечинська міська рада, про визнання недійсним договору іпотеки, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом у грудні 2017 р.

Просила визнати недійсним і припинити дію іпотечного договору майнової поруки з додатками № KF 47408 від 27 лютого 2008 р., укладеного між ВАТ «Електрон Банк» і ОСОБА_1 , та вирішити питання розподілу судових витрат.

На обґрунтування позовних вимог указала, що 27.02.2008 р. між ВАТ «Електрон Банк» і ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № KF 47408, згідно з яким Банк надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 60 000 доларів США (зі змінами та доповненнями сума кредитних коштів склала 190 000 доларів США).

Цього ж дня між Банком і позивачем було укладено іпотечний договір (із подальшим укладанням додатків до нього). Відповідно до умов цього договору позивач виступила майновим поручителем назабезпечення виконання ОСОБА_2 умов кредитного договору. Позивач передала в іпотеку майно, яке належить їй на праві власності, а саме: земельну ділянку загальною площею 0,16 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; житловий будинок загальною площею 224,7 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач доводить про декілька обставин, які свідчать про недійсність укладеного іпотечного договору:

-надаючи кредит у іноземній валюті, Банк створив несправедливі умови для позичальника, що призвело до істотного дисбалансу прав і обов`язків учасників договірних відносин на шкоду споживача;

-порука є припиненою, оскільки Банк протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явив вимоги до поручителя;

-предмет іпотеки, а саме земельна ділянка, є втраченою оскільки Перечинською міською радою із метою недопущення накладення земельних ділянок було анульовано державний акт на земельну ділянку.

Рішенням Перечинського районного суду від 24 січня 2019 р. позов задоволено частково: визнано іпотечний договір, укладений 27 лютого 2008 р. між ВАТ «Електрон Банк» і ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , недійсним і припинено його дію у частині іпотеки земельної ділянки площею 0,16 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:007:0022. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

ПАТ «ВіЕс Банк» (правонаступником якого є АТ «Таскомбанк») (надалі Банк) просить скасувати це рішення і відмовити в задоволенні позовних вимог. Вирішити питання про судові витрати.

Доводить про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до пропуску позивачем строків для звернення до суду за захистом свого права. Як видно з матеріалів справи, іпотечний договір було укладено 27.02.2008 р., а позов подано в грудні 2017 р., тобто більш ніж через 9 р. Банк подавав заяву про застосування до спірних правовідносин строків позовної давності, але суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що строк звернення до суду позивачем було пропущено 23.05.2015 р.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Суд констатував, що в 2012 р. позивачем було виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (зміна конфігурації земельної ділянки без зміни її площі) та в подальшому, відповідно, новий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 322694 від 21 серпня 2012 р., площею 0,1600 га, що розміщується за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:007:0109.

Факт утрати предмету іпотеки позивач довела до відома Банку в судовому засіданні, яке відбулося у Перечинському районному суді 13 серпня 2013 року, що підтверджується матеріалами справи.

Оскільки заставодавець ОСОБА_1 не замінила предмет застави, а заставодержатель, представнику якого було відомо про факт зміни, не вимагав цього, то є усі підстави вважати предмет застави втраченим і, відповідно, задоволення частково позовних вимог саме в частині передачі в іпотеку земельної ділянки.

Позов у частині визнання недійсним договору іпотеки житлового будинку не був задоволений через пропуск позивачем матеріально-правового строку для звернення до суду за захистом своїх цивільних прав.

Щодо заяви представника Банку про застосування строків позовної давності щодо позовних вимог позивача суд дійшов висновку, що останньою не було пропущено строків для звернення до суду за захистом свого права.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення скасуванню із ухваленням нового про відмову в позові з процесуальних підстав, із таких мотивів.

Згідно з положеннями ст. 367 ч.1. ч.4 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом із вимогою визнати іпотечний договір майнової поруки № KF47408 від 27 лютого 2008 р., укладений між Банком і ОСОБА_1 (із додатками) недійсним і припинити його дію.

Суд першої інстанції задовольнив цю вимогу частково: визнав іпотечний договір, укладений 27 лютого 2008 р. між Банком, ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , недійсним і припинив його дію у частині іпотеки земельної ділянки площею 0,16 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:007:0022.

Як видно з матеріалів справи, сторонами іпотечного договору, який є предметом судового спору, окрім Банку та ОСОБА_1 також є ОСОБА_2 .

У резолютивній частині оскаржуваного рішення указано, що визнається недійсним договір іпотеки та припиняється його дія, який був укладений Банком із ОСОБА_2 і ОСОБА_1 .

Однак, ОСОБА_2 процесуально не залучений до участі в справі (ні самостійною ухвалою, ні протокольно).

Між тим, ОСОБА_2 мав бути залучений до участі у справі саме як відповідач, оскільки в судовому порядку визнається недійсним договір іпотеки, де він є однією із сторін правочину.

Сторонами в цивільному процесі є позивач особа, яка вважає, що її цивільне право порушене, та яка пред`явила вимогу про захист порушеного права, і відповідач особа, яку відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу визначає позивач, і яка, виходячи із заявленої останнім правової позиції, порушує (не визнає, оспорює, заперечує) його право та має відповідати за позовом, у результаті задоволення якого повинна вчинити відповідні дії (утриматися від таких) з метою поновлення прав позивача (ст.ст. 26 ч.1, 30, 33 ЦПК України у редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції).

За загальним процесуальним правилом суд має сприяти залученню до розгляду справи всіх осіб, прав та інтересів яких стосується виниклий спір. Захист своїх прав та інтересів ці особи реалізують за допомогою широких процесуальних прав і гарантій. Натомість, незалучення кого-небудь з них до розгляду справи як і залучення в неналежному статусі позбавляє їх цієї можливості.

Відповідно до п.4 ч.3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи,інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

У спірних правовідносинах суд, визнавши недійсним договір іпотеки та припинивши його дію у частині іпотеки земельної ділянки, вирішив питання прав та обов`язків ОСОБА_2 як однієї зі сторін оспорюваного правочину, однак останнього не залучено до участі в справ і.

Оскільки суд першої інстанції залишив цю обставину (суб`єктний склад відповідачів) поза увагою, а суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальних можливостей усунути вказане порушення, то оскаржене рішення підлягає скасуванню із ухваленням нового про відмову в задоволенні позову з процесуальних підстав, що водночас не позбавляє зацікавлених осіб звернутися у суд із новим позовом до належних відповідачів.

Згідно з вимогами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції належить скасувати як суперечне положенням ст. 263 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2, 376 ч.3 п.4, ч.1, 381, 382, 383, 384 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Таскомбанк» задовольнити частково.

2.Рішення Перечинського районного суду від 24 січня 2019 року скасувати.

3.У позові ОСОБА_1 відмовити.

4.Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Таскомбанк» 960 (дев`ятсот шістдесят) грн. у відшкодування судового збору.

5.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

6.Повне судове рішення складено 21 грудня 2019 р.

Судді: