Провадження № 2/520/4814/19
Київський районний суд м. Одеси в складі:
Головуючого - судді Куриленко О.М.
за участю секретаря Баранової Ю.О.,
прокурора Бондаревського О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному порядку цивільну справу за позовом заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради, Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради до Державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Мельник Т.І., ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора, знесення самочинно збудованого об`єкту та приведення земельної ділянки до попереднього стану,
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що прокуратурою області було встановлено, що державним реєстратором Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Мельник Т.І. 17.12.2018 прийнято рішення індексний номер: 44728390 щодо реєстрації за ОСОБА_1 права власності на житловий будинок загальною площею 50,6 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Стверджує, що проведена реєстрація права власності на самочинно збудований об`єкт будівництва унеможливлює реалізацію Управлінням ДАБК Одеської міської ради контрольних повноважень за дотриманням вимог містобудівного законодавства щодо зазначеного самочинного об`єкта будівництва, в тому числі щодо зобов`язання порушника знести його в судовому порядку.
Також, прокурор стверджує, що вказаний самочинно побудований ОСОБА_1 об`єкт знаходиться на земельній ділянці, яка їй не належить, а перебуває у власності територіальної громади м. Одеси.
З посиланням на те, що записи про реєстрацію права власності на житловий будинок у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно містять недостовірні відомості про наявність права власності на самовільно побудований об`єкт нерухомості, прокурор вважає, що вони підлягають скасуванню за рішенням суду.
Оскільки діями відповідача порушено інтереси держави у сфері містобудування, зокрема публічний порядок введення об`єктів в експлуатацію та набуття права власності на них, зокрема, Управління державного архітектурно будівельного контролю Одеської міської ради, як правомочної установи у сфері містобудівних відносин, а також інтереси Одеської міської ради, як єдиного органу, на якого покладено повноваження щодо розпорядження земельними ділянками у межах населених пунктів, прокурор звернувся до суду із даним позовом.
Ухвалою судді від 26.06.2019р. провадження у справі було відкрито та призначено підготовче засідання.
Ухвалами Київського районного суду м. Одеси від 26.06.2019 року дані клопотання були задоволенні в повному обсязі.

В подальшому ухвалою суду від 16.10.2019 року підготовче провадження було закрито та призначено справу до розгляду по суті.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_2 Олександр Михайлович позовну заяву підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладенні в позовній заяві. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Відповідачі Державний реєстратор Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Мельник Т.І. та Сухненко ОСОБА_3 у судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили. Заяв та клопотань про відкладення слухання справи від них до суду не надходило.

Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачів, які сповіщені про розгляд справи належним чином, від яких не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою позивача, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідачів.

Вислухавши пояснення прокурора, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

У судовому засіданні встановлено, що 20 грудня 2018 року державним реєстратором Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Мельник Т.І. було прийнято рішення індексний номер: 44728390 щодо реєстрації за ОСОБА_1 права власності на житловий будинок загальною площею 50,6 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

З даних інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно та копії реєстраційної справи № 101 вбачається, що підставою для прийняття даного рішення стала довідка Товариства з обмеженою відповідальністю «БЮРО КОНСАЛТ СЕРВІС» № 9312-18 від 12 грудня 2018 року. в якій зазначено, що житловий будинок загальною площею 50,6 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 був побудований нібито до 05 серпня 1992 року, а також технічний паспорт на вказаний будинок, виготовлений тим самим Товариством.

Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру в Одеській області № 10-15-0.8-4271/2-19 від 14.05.2019 року вбачається, що за інформацією, наданою Відділом у м. Одесі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, згідно наявних у Відділі Книг записів реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі станом на 31.12.2012 право власності (користування) на земельні ділянки, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , за будь-якою фізичною чи юридичною особою не зареєстровано.

Згідно із ч.1 ст. 83 ЗК України землі, належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 83 ЗК України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності.

Згідно із п.«б» ч.1 ст.80 ЗК України суб`єктами права власності на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

Стаття 143 Конституції України наділяє територіальні громади правом безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляти майном, що є в комунальній власності. Відповідно до ст. ст. 10, 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» ради представляють інтереси територіальної громади.

Згідно із ч. 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної класності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Стаття 12 ЗК України визначає, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу тощо.

Згідно із п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради здійснюється вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої клади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно із ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст.126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ст.376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена дня цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до п. 22 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року № 461, у разі виявлення органом державного архітектурно- будівельного контролю недостовірних даних (встановлення факту, що на дату реєстрації декларації інформація, яка зазначалася в ній, не відповідала дійсності, та/або виявлення розбіжностей між даними, зазначеними у декларації), наведених у зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об`єкт самочинним будівництвом, зокрема, якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту або будівельного паспорта, реєстрація такої декларації підлягає скасуванню органом державного архітектурно-будівельного контролю.

Орган державного архітектурно-будівельного контролю також скасовує реєстрацію декларації за рішенням суду про скасування реєстрації декларації, що набрало законної сили.

Згідно із ч.9 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» зареєстрована декларація про готовність об`єкта до експлуатації або сертифікат є підставою для оформлення права власності на нього.

Як судом встановлено, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 44728390 від 17.12.2018 р. державним реєстратором внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 29556774.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Нормами ч.2 ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» закріплено . Якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених статтею 31цього Закону.

Згідно із ч.3ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор, серед іншого: встановлює відповідність заявлених праві поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної і реєстрації прав;відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення

Відповідно до п.41 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127, для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються: 1) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; 2) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 3) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси; 4) письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність); 5) договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, будівництво якого здійснювалось у результаті спільної діяльності).

Документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, не вимагається у разі, коли реєстрація такого документа здійснювалася в Єдиному реєстрі документів.

У такому разі державний реєстратор відповідно до наданих заявником у відповідній заяві відомостей про реєстраційний номер документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, обов`язково перевіряє наявність реєстрації такого документа в Єдиному реєстрі документів, відсутність суперечностей між заявленими правами та відомостями, що містяться в цьому Реєстрі.

Згідно п.п.3.1 -3.3 Положення про Адресний реєстр міста Одеси, затвердженого рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 28.07.2009 р. №809, резервування адрес здійснюється на строк два роки за замовленням власника (наймача, балансоутримувача, забудовника) об`єкта або уповноваженої ним особи у випадках:- надання адрес завершеним будівництвом об`єктам на підставі свідоцтва про відповідність об`єкта проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил; об`єднання, приєднання, виділення та поділу домоволодінь на підставі відповідного проекту (висновку), підготовленого уповноваженою організацією; визначення можливості надання або зміни адрес у разі невідповідності наявних адрес правилам їх надання на підставі документів, що відповідно до законодавства України посвідчують майнові права на об`єкт, інших документів, передбачених законодавством України; визначення можливості надання або зміни адрес з інших причин на підставі документів, передбачених законодавством України. Надання та зміна адрес без їх попереднього резервування забороняється. За результатами резервування адреси Адміністратором оформлюється довідка встановленого зразка.

Пунктом 4.4. Положення про Адресний реєстр міста Одеси визначено, що На підставі довідки про резервування адреси районні адміністрації за заявою власника (наймача, балансоутримувача) об`єкта видають розпорядження про надання або зміну адреси протягом десяти робочих днів після отримання заяви, довідки, документів, що відповідно до законодавства посвідчують майнові права на об`єкт, та документів, які підтверджують особу заявника.

Як було встановлено, підставою для реєстрації права власності нерухомого майна стали: довідка, серія та номер НОМЕР_2 , видавник ТОВ «Бюро Консалт Сервіс»; технічний паспорт, серія та номер: б/н, виданий 12.12.2018, видавник: ТОВ «БЮРО КОНСАЛТ СЕРВІС», які враховуючи вказані норми не підтверджують право власності на зареєстрований об`єкт нерухомості та не дають можливості встановити підстави набуття вказаного права за ОСОБА_1

Таким чином, державний реєстратор провів державну реєстрацію права власності не маючи правових підстав для цього, що сприяло порушенню майнових прав та законних інтересів територіальної громади м. Одеси.

Водночас, ч.2 ст.376 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Згідно з ч.2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому пп. «а» п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Приймаючи до уваги встановлені обставини, суд прийшов до висновку, що оскаржуване рішення державного реєстратора, прийняте на підставі технічної документації, підлягає скасуванню, виходячи з наведених вище норм.

Положеннями ст.16 ЦК України передбачені способи захисту цивільних прав, зокрема, припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення.

Так, ч. 4 ст. 376 ЦК України встановлює, що якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Відповідно до ч.3 ст.131-1 Конституції України на органи прокуратури покладено обов`язок представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Положення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру".

Відповідно до частини третьої статті 23 цього Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття "інтерес держави".

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25 вересня 2018 року у справі №822/238/15, адміністративне провадження №К/9901/53795/18 (ЄДРСРУ № 76701362) та від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17).

Згідно ст. 56 ЦПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

На дмку суду, прокурор належним чином обґрунтував підстави для звернення з даним позовом, оскільки Одеською міською радою та Управлінням Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, як відповідними органами, уповноваженими здійснювати функції держави у виниклих спірних правовідносинах, до подачі позову не вжито належних заходів, направлених на захист інтересів держави в сфері земельних відносин та скасування незаконних рішень державного реєстратора та запису про право власності на спірний житловий будинок.

У будь - якому випадку, додержання законів, прийнятих єдиним законодавчим органом України беззаперечно становить державний інтерес, а допущені порушення містобудівного законодавства, посягають на встановлений законодавством порядок забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради, Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради до Державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Мельник Т.І., ОСОБА_1 , про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора, знесення самочинно збудованого об`єкту та приведення земельної ділянки до попереднього стану, в повному обсязі, оскільки обставини викладені в позові знайшли своє підтвердження в ході розгляду даної справи.

Відповідно до ст.ст.133,141 ЦПК України, з відповідачів має бути стягнуто на користь прокуратури Одеської області сплачені ним і документально підтвердженні судові витрати, що складаються з судового збору за подання позовної заяви у розмірі 5 763 грн. в рівних частинах.

На підставі викладеного, керуючись ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ст.ст. 116, 125, 126 Земельного кодексу України, ст.ст. 328, 331, 376 ЦК України, ст. ст. 12,13,76,81,89,141,258-259,263-265,268,273,280-284,354-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Позовну заяву заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради, Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради до Державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Мельник Т.І., ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора, знесення самочинно збудованого об`єкту та приведення земельної ділянки до попереднього стану задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати рішення індексний номер: 44728390 прийняте державним реєстратором Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Мельник Т.І. 17.12.2018 щодо реєстрації за ОСОБА_1 права власності на житловий будинок загальною площею 50,6 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Знести самочинно збудований будинок загальною площею 50,6 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 за рахунок ОСОБА_1 .

Зобов`язати ОСОБА_1 привести земельну ділянку загальною площею 50,6 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 до попереднього стану.

Стягнути в рівних частках з Державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Мельник Т.І., ОСОБА_1 на користь прокуратури Одеської області сплачений судовий збір за подачу позову у розмірі 5 763 грн. на рахунок прокуратури Одеської області за наступними реквізитами: отримувач коштів - прокуратура Одеської області (адреса: 65026, м. Одеса, вул. Пушкінська, 3); код отримувача (код за ЄДРПОУ): 03528552; рахунок отримувача: 0564; банк отримувача: ДКСУ у м. Києві; код банку отримувача: 820172; код класифікації доходів бюджету 22030101.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, зокрема до Київського районного суду м. Одеси.

Суддя Куриленко О. М.

Повний текст рішення складено 24 грудня 2019 року