Постанова

Іменем України

Єдиний унікальний номер справи 761/28514/15-ц
Номер провадження 22-ц/824/1757/2019
Головуючий у суді першої інстанції В.П. Гончарук
Суддя -доповідач у суді апеляційної інстанції Л.Д. Поливач
23 січня 2019 року місто Київ

Номер справи 761/28514/15-ц

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Поливач Л.Д. (суддя - доповідач),

суддів: Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І.

секретар судового засідання: Горак Ю.М.

сторони:

позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічними позовами Публічне

акціонерне товариство «Універсал Банк»

відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3

відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», подану представником Реутовим Олександром Євгенійовичем

на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 18 квітня 2018 року, ухвалене у складі судді Гончарука В.П. в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва о 09 год. 35 хв., повне рішення складено 27 квітня 2018 року, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2015 року ПАТ «Універсал Банк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 29 квітня 2008 року ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» уклало кредитний договір № 014-2008-1387 з ОСОБА_3, за умовами якого Банк надав позичальнику кредит у розмірі 80 000 доларів США на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності, зі сплатою 12,45 % річних за користування кредитом з кінцевим терміном погашення 10 квітня 2038 року. З метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань 29 квітня 2008 року між Банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 014-2008-1387-Р, відповідно до умов якого поручитель зобов'язувалася відповідати за невиконання позичальником усіх його зобов'язань, що виникли з кредитного договору, укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ «Універсал Банк» в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Посилаючись на невиконання позичальником умов кредитного договору, позивач просив задовольнити позов.

ОСОБА_3 подав до суду зустрічну позовну заяву до ПАТ «Універсал Банк», третя особа: ОСОБА_4, про захист прав споживача, визнання недійсним кредитного договору, договору іпотеки та зарахування коштів. В обґрунтування посилався на те, що при зверненні до суду банк надав розрахунок заборгованості за кредитним договором на 19 серпня 2016 року, згідно якого відсоткова ставка за договором складає 12,45% річних, що підтверджується умовами договору. Проте, ознайомившись з розрахунком заборгованості він встановив, що з 15 липня 2008 року банк самовільно підняв відсоткову ставку за кредитним договором до 13,45%, про що свідчить розрахунок заборгованості. Таким чином, банк вводить суд та ОСОБА_3 в оману стверджуючи, що відсоткова ставка по кредиту 12,45 % річних та не змінювалась з моменту підписання договору.

ОСОБА_4, не погоджуючись із вимогами Банку, подала до суду зустрічний позов, у якому просила припинити договір поруки № 014-2008-1387-р від 29 квітня 2008 року, укладений між нею та ПАТ «Універсал Банк», оскільки з 15 липня 2008 року банк самовільно підняв відсоткову ставку за кредитним договором до 13,45% внаслідок чого збільшилася вартість кредиту у розмірі 4 266 дол. США по тілу кредиту.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18 квітня 2018 року відмовлено в задоволенні позову ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором. У задоволені зустрічного позову ОСОБА_3 до ПАТ «Універсал Банк», третя особа: ОСОБА_4, про визнання недійсним кредитного договору, договору іпотеки відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_4 до ПАТ «Універсал Банк», третя особа: ОСОБА_3, про припинення договору поруки задоволено. Припинено договір поруки №014 - 2008 - 1387 -р від 29 квітня 2008 року, укладений між ВАТ КБ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4 Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Додатковим рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 02 серпня 2018 року доповнено рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 квітня 2018 року у справі № 761/28514/15-ц за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ПАТ «Універсал Банк», третя особа: ОСОБА_3, про припинення договору поруки, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Універсал Банк», третя особа: ОСОБА_4, про визнання недійсним кредитного договору, договору іпотеки. Стягнуто з ПАТ «Універсал Банк» судовий збір на користь держави в розмірі 551,20 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду ПАТ «Універсал Банк», через свого представника РеутоваО.О., подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволені вимог ПАТ «Універсал Банк» та в цій частині задовольнити позовні вимоги Банку до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором в повному обсязі, а також скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про визнання договору поруки припиненим та ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_4 у задоволені позовних вимог.

В обґрунтування посилається на те, що відмовляючи у задоволені позову про стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідачів, суд послався на те, що суд не має можливості встановити дійсну суму заборгованості за кредитним договором, так як сторони не надали належних доказів заборгованості та доказів щодо розподілу сум на погашення кредиту, що і встановлено висновком експертизи від 23.11.2017 року за №1756/23015/17-45 за результатами проведення судово-економічної експертизи. Проте такі висновки не відповідають дійсним обставинам справи та є незаконними і не обґрунтованими, так як позивач надав суду належні та допустимі докази на підтвердження заборгованості за кредитом, а висновок судово-економічної експертизи є помилковим, необґрунтованим та суперечливим і саме суд має визначити та стягнути заборгшованість за кредитним договором. Висновок суду щодо збільшення обсягу відповідальності поручителя за кредитним договором не відповідає дійсності та не підтверджений належними доказами, оскільки Банк відсоткову ставку збільшив лише на підставі умов кредитного договору, застосувавши пункт 1.1.1. Підвищена відсоткова ставка в розмірі 37,35 % була застосована за користування коштами понад встановлений строк. Зазначене передбачено умовами кредитного договору та не заперечувалося відповідачем за первісним позовом і не призвело до зміни зобов'язання, що збільшує відповідальність поручителя.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічними позовами ОСОБА_7 підтримала подану апеляційну скаргу, просила її задовольнити з викладених підстав.

Представник відповідачів за первісним позовом та позивачів (а також третіх осіб) за зустрічними позовами ОСОБА_8 заперечував проти задоволення апеляційної скарги. Свої правом на подання відзиву на апеляційну скаргу сторона відповідачів не скористалася.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Рішення суду в частині відмови у задоволені зустрічного позову ОСОБА_3 до ПАТ «Універсал Банк», третя особа:ОСОБА_4, про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки не оскаржувало, а відтак набрало законної сили відповідно до положення статті 384 ЦПК України і в силу частини першої статті 367 ЦПК України не є предметом перевірки суду щодо його законності та обґрунтованості.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Так, відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У відповідності до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За правилами статей 525,526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 цього Кодексу).

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, 29 квітня 2008 року ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» уклало з ОСОБА_3 кредитний договір № 014-2008-1387 на придбання майна.

За умовами договору кредитор зобов'язується надати позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового використання грошові кошти в сумі 80 000 доларів США, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 12,45 % річних в порядку, на умовах та строки, визначені цим договором. Сторони погодили, що розмір базової процентної ставки може змінюватися згідно умов цього договору.

Цільове призначення кредиту: на придбання майна, а саме: двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (п. 1.3 розд.1 Договору).

Згідно пункту 5.1 розділу 5 Договору кредитор зобов'язаний надати позичальнику кредит в порядку і на умовах, викладених в цьому договорі.

Вимагати від позичальника належного виконання останнім взятих на себе зобов'язань по цьому договорі (підпункт 5.2.2 Договору).

Положенням підпункту 5.2.5 пункту 5.2 розділу 5 передбачено, що відповідно до статей 525 та 611 ЦК України сторони погодили, що у випадку настання будь-якої з обставин, вказаних нижче, та направленням кредитором на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов за цим договором протягом 30 календарних днів з дати відправлення кредитором вищевказаного повідомлення (вимоги) позичальнику, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 31 календарний день з дня відправлення кредитором позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту.

Перелік обставин для зміни терміну погашення кредиту, які сторони домовилися вважати істотним порушенням умов договору, зокрема, є прострочення сплати чергового платежу за кредитом та /або процентів за користування кредитом понад 2 (двох) місяців.

На забезпечення виконання умов Договору 29 квітня 2008 року укладено договір поруки № 014-2008-1387-Р між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4 відповідно до якого поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_3 усіх зобов'язань, що виникли з кредитного договору № 014-2008-1387 від 29 квітня 2008 року, укладеного між кредитором та Боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і ти, що можуть виникнути в майбутньому.

Поручитель засвідчує, що йому добре відомі усі умови вищезазначеного Основного договору і він погоджується з ними, зокрема:

сума Основного договору - 80 000 доларів США;

Вказана сума Основного договору дорівнює еквіваленту 404 000 гривень за курсом НБУ на день укладення Основного договору, при цьому сторони обумовили, що такий гривневий еквівалент має визначатися в цьому договорі лише в разу, якщо сума Основного договору виражена у іноземній валюті;

-12,45% річних - розмір процентної ставки за користування кредитом без порушення термінів сплати платежів;

- 37,35 % річних - розмір підвищеної процентної ставки за користування кредитом понад встановлені строки/терміни сплати платежів;

- термін повного виконання зобов'язань боржника - не пізніше 10 квітня 2038 року, якщо згідно умов Основного договору не буде застосовано інші терміни виконання таких зобов'язань;

- інші умови Основного договору.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і Боржник, за всіма зобов'язання останнього за Основним договором, включаючи повернення основної суми боргу (в т.ч. суми кредиту, регресу), сплати процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору (пункт 1.3 розділу 1 Договору поруки).

31 липня 2015 року ПАТ «Універсал Банк» направив боржнику та поручителю вимогу про негайне погашення:

- простроченої заборгованості за кредитним договором в сумі 794,45 дол. США;

- 43376,18 дол. США - строкової суми заборгованості за кредитом;

- 2 207,57 - відсотки /комісія, нараховані за користування кредитними коштами;

- 65 доларів США - підвищені відсотки / пеня / штраф за порушення виконання зобов'язань за кредитним договором.

У вимозі Банк попереджав боржника та поручителя, що у випадку невиконання цієї вимоги термін повернення кредиту визнається Банком таким, що настав достроково на шістдесят перший день з моменту отримання цієї вимоги та Банк буде вимушений стягнути всю суму кредиту в примусовому порядку з покладенням на боржника та поручителя витрат, пов'язаних із сплатою судового збору та витрат виконавчого провадження.

Відповідно до умов кредитного договору відповідачу було надано кредитні кошти у розмірі 80 000 дол. США, що еквівалентно 404 000 гривень за курсом НБУ на день укладення договору з кінцевою датою погашення 10 квітня 2038 року.

Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав належним чином, що підтверджується меморіальним ордером №0142914USD001098 від 29 квітня 2008 року та випискою /особовий рахунок за 29 /04/2008.

Згідно деталізованого розрахунку заборгованості, наданого представником позивача прострочення виплати заборгованості по кредиту мало місце з 10 січня 2015 року і на день здійснення розрахунку становила 953,34 дол. США, а всього заборгованість по договору на 19.08.2015 року складала 44 240,04 дол. США в тому числі:

прострочена заборгованість по кредиту - 953,34 дол. США ;

сума дострокового стягнення кредиту - 43 217,29 дол. США;

відсотки - 0,00 дол. США:

підвищені відсотки - 69,41 дол. США.

Відмовляючи у задоволені первісного позову, вказаний розрахунок заборгованості судом належним чином не досліджений, висновки щодо відсутності заборгованості за кредитним договором за усіма її складовими не наведені та не звернув суд уваги, що відповідачем не спростований наданий позивачем розрахунок.

Посилання суду, як на підставу відмови у задоволені позову, на висновок судово - економічної експертизи, згідно якого розрахунок заборгованості ОСОБА_3 (по сплаті процентів за кредит та погашення основної суми боргу, пені, штрафу) перед ПАТ «Універсал Банк» не відповідає умовам кредитного договору № 014-2008-1387 від 29.04.2008 року та розрахунковим документам, щодо видачі та погашення кредиту є таким, що не підтверджує факт відсутності заборгованості за вказаним кредитним договором.

Відповідно до вимог статті 76 ЦПК України (у редакції на час розгляду справи) доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Отже, висновки експертів є одним із доказів у справі і суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України ).

На підтвердження заборгованості по кредитному договору банк надав суду довідку - розрахунок заборгованості, виписки аналітичних рахунків №0021; №0021, № 0021 та № 3824.

Визначаючи розмір заборгованості за кредитним договором, суд зобов'язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ, у даному випадку - розрахунок заборгованості за кредитним договором, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв'язку з іншими наявними у справ доказами, а у випадку незгоди з ними повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов'язок суду.

Зазначена позиція Верховного Суду висловлена у постанові від 23 січня 2018 року.

Отже, сама по собі незгода суду з наданим банком розрахунком заборгованості не може бути підставою для відмови у позові про її стягнення.

З огляду на те, що судом не виконанні процесуальні обов'язки та не враховано, що відповідні докази щодо наявності боргу кредитором надавалися, а боржники його не спростували, свідчить про ухилення судом від вирішення спору по суті в цій частині.

За таких обставин, висновки суду про те, що первісний позов не підлягає задоволенню, не ґрунтуються на вимогах закону, а тому рішення суду підлягає скасуванню в цій частині з ухваленням нового рішення про часткове задоволення вимог банку. При цьому суд виходить з того, що згідно наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором № 14-2008-1387 ОСОБА_3 з травня 2008 року по 10 січня 2015 року щомісячно сплачував заборгованість за кредитом і лише, починаючи з 10 січня 2015 року боржник не в повному обсязі сплачував заборгованість за кредитом внаслідок чого станом на 09 серпня 2015 року утворилася заборгованість по кредиту в розмірі 953,34 дол. США та 69,41дол. США по підвищеним відсоткам.

Враховуючи загальні засади цивільного законодавства, зокрема принципи справедливості, добросовісності та розумності (пункт 6 статті 3 ЦК України), наведені обставини, а також те, що такі дії відповідачів не завдали шкоди позивачу, за час дії договору відповідач сплатив майже половину суми кредиту, термін дії якого до 10 квітня 2038 року, колегія суддів вважає можливим задовольнити вимоги позивача частково, а саме в сумі простроченої заборгованості, яка станом на 19.08.2015 року складала 953,34 дол. США.

Однак, зазначена обставина не свідчить про те, що суд звільнив боржника від виконання обов'язку щодо сплати в подальшому заборгованості за кредитним договором, оскільки відповідно до ч.1 статті 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актами цивільного законодавства.

Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства( ч.3 ст.14 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 553, частиною першою статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника, та кредитором боржника.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

За положеннями частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі підвищення розміру процентів. Тобто закон пов'язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_4, як на підставу припинення договору поруки, посилалася на те, що банк в односторонньому порядку з 15 липня 2008 року самовільно підвищив відсоткову ставку за кредитним договором з 12,45% до 13,45%, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності поручителя .

Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_4 та визнаючи договір поруки припиненим, суд виходив з того, що позивач довела свої вимоги, оскільки дійшов висновку, що банк в односторонньому порядку без згоди поручителя змінив умови основного договору з боржником, а саме: збільшив відсоткову ставку з 12,45 % річних до 13,45% річних, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності поручителя.

Разом з тим, суд не навів розрахунку на підтвердження такого висновку та не вказав доказів, які свідчили про зазначене.

З наданого представником банку розрахунку заборгованості та графіку платежів, який є додатком №2 до Кредитного договору № 014-2008-1387 від 29 квітня 2008 року випливає, що відсоткова ставка згідно договору становить 12,45% і термін погашення кредиту/відсотків згідно договору 10 число кожного місяця.

Згідно підпункту 1.1.1 Договору за користування коштами понад встановлений строк (або термін погашення) нараховується процентна ставка в розмірі 37,35% річних. Розмір підвищеної процентної ставки за користування кредитом понад встановлені цим Договором терміном сплати щомісячних платежів застосовується до всієї простроченої суми основного боргу позичальника. Нарахування та облік таких процентів кредитор здійснює відповідно до умов цього договору, додатків до нього та вимог чинного законодавства України, зокрема нормативних актів Національного банку України. Під терміном «прострочена сума основного боргу» сторони розуміють суму кредиту, що надана позичальнику за договором та станом на певну дату не повернена останнім до кредитора у терміни її погашення згідно умов договору.

Відповідно до підпункту 1.1.2 пункту 1.1 розділу 1 Договору, якщо оплата простроченої суми основного боргу позичника не була здійснена протягом перших трьох календарних днів з дати прострочення сплати суми основного боргу, то на прострочену суму основного боргу позичальника нараховується підвищена процентна ставка, починаючи з першого дня виникнення такого прострочення.

Представник банку надав розрахунок згідно якого визначається щомісячний розмір відсоткової ставки та навів у апеляційній скарзі нарахування відсотків за період з 10.08.2008 року по 09.09.2008 року згідно якого визначена банком відсоткова ставка 12,45% річних складає 663,37 дол. США, що спростовує висновки суду.

Оскільки матеріали справи не містять доказів внесення змін до договору № 014-2008-1387 від 29 квітня 2008 року, яким встановлена базова процентна ставка 12,45 % річних, за умови повернення кредиту та процентів за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, визначені договором та підвищена процентна ставка 37,35 % річних за користування коштами понад встановлений строк (або термін погашення), він є чинним, а тому висновок суду про припинення договору поруки за кредитним договором із базовою процентною ставкою 12,45 % річних та підвищеною процентною ставкою 37,35 % річних є необґрунтованим.

За таких обставин, рішення суду і в цій частині не можна вважати законним та обґрунтованим, а тому таке рішення підлягає скасуванню, оскільки ухвалено з порушенням вимог матеріального та процесуального права.

Виходячи із презумпції правомірності правочинів, встановленої статтею 204 ЦК України, всі права набуті сторонами за цими договорами, повинні здійснюватись, а створені обов'язки підлягають виконанню.

Відтак, з ОСОБА_3 як боржника за кредитним договором та з ОСОБА_4 як поручителя підлягає стягненню солідарно прострочена заборгованість за кредитним договором, яка на станом на 19.08.2015 року складала 953,34 дол. США.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому на користь ПАТ «Універсал Банк» підлягає стягненню судовий збір у сумі 1522 грн. 50 коп. з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Універсал Банк» та у сумі 2 349 грн. 30 коп. з ОСОБА_4 Щодо розміру судового збору, який підлягає стягненню з відповідачів на користь банку, то суд виходив з наступних розрахунків. Так, за подачу позову до суду банк сплатив 14 567,82 грн. (відповідно до ціни позову 44 240 дол. США), за подачу апеляційної скарги банк сплатив 21 851,73 грн. (150% від сплаченого судового збору за подачу позову до суду) та за ухвалою суду апеляційної інстанції банком було сплачено 826, 80 грн., а саме за оскарження рішення суду в частині припинення поруки, а всього банком було сплачено 37 246,35 грн. судового збору. Банк просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 44 240,04 дол. США, суд позов банку задовольняє частково та стягує лише прострочену заборгованість у розмірі 953,34 дол. США, тобто суд задовольняє позов лише на 2,15 % (953,34х100:44240,04=2,15). Таким чином, відповідно до задоволеної частини позовних вимог за подачу позову банк мав би сплатити 800,80 грн. (37 246,35х2,15:100=800,80). Але, станом на дату подачі позову до суду мінімальна ставка судового збору складала 1 218 грн. (один розмір мінімальної заробітної плати). Судовий збір у розмірі 1218 грн. підлягав би сплаті за подачу позову та у розмірі 1827 грн. (1218х150:100=1827) судовий збір підлягав би сплаті за подачу апеляційної скарги за оскарження рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості. 1218+1827=3045 грн. складає розмір судового збору. З кожного з відповідачів на користь банку підлягає стягненню по 1522,50 грн., (3045:2=1522,50) тобто з відповідача ОСОБА_3 на користь банку підлягаєстягненню судовий збір у розмірі 1522,50 грн. Крім того, за подачу апеляційної скарги за оскарження рішення в частині припинення поруки банк сплатив судовий збір у розмірі 826,80 грн. Вказана сума підлягає стягненню на користь банку з відповідача ОСОБА_4, оскільки суд апеляційної інстанції відмовляє у задоволенні її зустрічного позову про визнання поруки припиненою. Тобто, з відповідача ОСОБА_4 підлягає стягненню судовий збір на користь банку у розмірі 2 349,30 грн. (1522,50+826,80=2349,30).

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», подану представником Реутовим Олександром Євгенійовичем,задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 18 квітня 2018 року в частині відмови Публічному акціонерному товариству «Універсал банк» у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором, та в частині припинення договору поруки скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення наступного змісту.

Позов Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_2, місце проживання: АДРЕСА_3), ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, місце реєстрації: АДРЕСА_4) на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19) прострочену заборгованість за кредитним договором у сумі 953,34 доларів США.

В іншій частині позову Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» відмовити.

ОСОБА_4 відмовити у задоволенні позову.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_2, місце проживання: АДРЕСА_3) на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19) судовий збір у сумі 1522 грн. 50 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, місце реєстрації: АДРЕСА_4) на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19) судовий збір у сумі 2 349 грн. 30 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 11 лютого 2019 року.

Судді:

Л.Д.Поливач

А.М.Стрижеус

О.І.Шкоріна