РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2019 року м. Рівне

Справа № 569/12336/18

Провадження № 22-ц/4815/27/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Бондаренко Н.В. (суддя-доповідач), Гордійчук С.О., Боймиструка С.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Приватне акціонерне товариство "Рівнеазот",

розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" на рішення Рівненського міського суду Рівненської області в складі судді Кучиної Н.Г. від 11 вересня 2018 року, проголошеного в м. Рівне,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ПрАТ "Рівнеазот" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що працював на ПрАТ "Рівнеазот". В березні був звільнений з роботи за статтею 38 КЗпП України за власним бажанням, у зв'язку з невиконанням власником законодавства про працю. При звільненні в порушення вимог ст. 116 КЗпП України йому не були виплачені всі суми, які підлягали виплаті в день звільнення. Просив стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 106640,83 грн.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 11 вересня 2018 року стягнуто з ПрАТ "Рівнеазот" на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 106640 грн. 83 коп., без утримання прибуткового податку з громадян й інших обов'язкових платежів. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення мотивоване тим, що ПрАТ "Рівнеазот" при звільненні не виплатило належних позивачу сум у строки, визначені у статті 116 КЗпП України, а тому з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні працівника.

В поданій на вказане рішення суду апеляційній скарзі відповідач зазначає, що 12 лютого 2018 року з позивачем був проведений повний розрахунок по виплаті належних йому сум при звільненні, що підтверджується наданою випискою по рахунку з банку ПАТ "Сбербанк".

Вважає, що перебіг тримісячного строку для звернення до суду почався з наступного дня після перерахування розрахункових коштів, тобто з 13 лютого 2018 року та закінчився 13 травня 2018 року.

Однак, позивач подав позов до суду лише 3 липня 2018 року, тому пропустив тримісячний строк звернення до суду та поважних причин його пропуску не навів.

Звертає увагу, що матеріально-правовий строк у трудовому законодавстві і позовна давність у цивільному за своєю правовою природою не є тотожними. Це також означає, що за правилами Кодексу законів про працю України не передбачено його зупинення чи переривання, а тому звернення до Рівненського міського суду із заявою про видачу судового наказу і відмова у його видачі не перервало тримісячного строку звернення до суду, що передбачений ст. 233 КЗпП України.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_4 в задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач покликається на те, що він в межах трьохмісячного строку, 12.04.2018року звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Ухвалою Рівненського міського суду від 13.04.2018року видано судовий наказ, який цим же судом скасовано 14.05.2018 року. Вважає, що за вказаних обставин строк звернення до суду ним пропущено з поважних причин. Суд надав наданим доказам правильну оцінку та прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення його позову Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У поданій заяві просить поновити йому строк звернення до суду, із вказаних в ній причин.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно із ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи на наступних підстав.

Як встановлено судом і ці обставини не оспорювалися, позивач перебував у трудових відносинах з ПрАТ "Рівнеазот", звільнений з 20 березня 2017 року за власним бажанням, у зв'язку з невиконанням власником законодавства про працю.

При звільненні ОСОБА_4 належали до виплати 41715,16 грн. Однак, вказані кошти були стягнуті позивачу судовим наказом Рівненського міського суду Рівненської області від 16 серпня 2017року, який виконаний відповідачем лише 12 лютого 2018 року.

Таким чином, з вини роботодавця працівнику не виплачена належна сума зарплати у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, що є підставами для застосування норм ст. 117 КЗпП України.

13 квітня 2018 року Рівненським міським судом було винесено судовий наказ про стягнення з ПрАТ "Рівнеазот" на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який ухвалою Рівненського суду від 14 травня 2018 року був скасований.

Відповідно до ч. 1ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Згідно рішення Конституційного Суду України №4-рп/2012 від 22.02.2012 року в аспекті конституційного звернення положення частини першої ст. 233 КЗпП України у взаємозв'язку із положеннями ст.ст. 116, 117, 237-1 цього Кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних сум при звільненні, фактично ним розрахувався.

За наведеного, оскільки повний розрахунок по зарплаті ПрАТ "Рівнеазот" проведено з позивачем 12.02.2018 року, то строк на звернення до суду розпочався із наступного дня, коли позивач дізнався про порушення свого права, тобто з 13.02.2018 року та сплив 13.05.2018 року. Із указаним позовом ОСОБА_4 звернувся до суду 27.06.2018 року, тобто з порушенням строку, передбаченого ч. 1 ст. 233 КЗпП України.

10.08.2018року відповідачем до суду першої інстанції був поданий відзив на позовну заяву в якій ним вказувалось на пропуск позивачем строку звернення до суду.

Копія такого відзиву була надіслана ОСОБА_4 9.08.2018року, про що свідчить квитанція пошти.(а.с.24)

Таким чином позивачу було відомо про заперечення відповідача проти позову, в якому він просив у його задоволенні відмовити за пропуском строку звернення до суду.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції, дійшов висновку, що позивач звернувшись до суду із заявою про видачу судового наказу перервав строк позовної давності, тим самим, не пропустивши строк звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Апеляційний суд вважає, що строк звернення до суду у трудовому законодавстві і позовна давність у цивільному не є тотожними і положення ЦК України щодо позовної давності до правовідносин, що склалися між сторонами не застосовуються.

В ході розгляду справи місцевим судом позивач не звертався із клопотанням про поновлення пропущеного трьохмісячного строку на звернення, поважних причин його пропуску не вказував, а тому, після винесення рішення судом першої інстанції, апеляційний суд в силу положень статті 234 КЗпП України, ст.367 ЦПК України не наділений повноваженнями на прийняття такого клопотання на стадії апеляційного розгляду та його вирішення.

Таким чином, суд першої інстанції не обґрунтовано дійшов висновку про звернення позивачем з позовом в межах тримісячного строку звернення до суду, застосувавши положення про позовну давність, та стягнув середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Враховуючи викладене рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з постановленням нового про відмову у стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду України від 30 листопада 2016 року у справі № 6-1121цс16 зроблено висновок, що починаючи з 1 вересня 2015 року, позивачі в справах за позовними вимогами, що випливають із трудових відносин, не звільняються від сплати судового збору, за винятком позивачів у двох категоріях: про стягнення заробітної плати та про поновлення на роботі.

Спір щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку не відноситься до категорій справ про стягнення заробітної плати та про поновлення на роботі. Відсутні і докази того, що ОСОБА_4 відноситься до категорії осіб, перелічених у ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", які звільнені від сплати судового збору.

За таких обставин з позивача підлягають стягненню на користь відповідача судові витрати, понесені по оплаті судового збору при поданні апеляційної скарги в розмірі 1057 грн. 20 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, ст.ст.233, 117 КЗпП України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 вересня 2018 року скасувати.

ОСОБА_4 в задоволенні позову до Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовити за пропуском строку звернення до суду.

Стягнути з ОСОБА_4 (проживаючого за адресою: АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" (місцезнаходження: м.Рівне-17, ) понесені витрати по оплаті судового збору у сумі 1057 (одну тисячу п'ятдесят сім) грн. 20 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Судді: Бондаренко Н.В.

Гордійчук С.О.

Боймиструк С.В.