Дата документу 04.01.2019 Справа № 335/8577/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/8577/17 Провадження №22-ц/807/543/19
Головуючий в 1-й інстанції Калюжна В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2019 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Наше місто» Запорізької міської ради на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 вересня 2018 року, ухвалене в м. Запоріжжі (повний текст рішення складено 25.09.2018) у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Комунального підприємства «Наше місто» Запорізької міської ради, Концерну «Міські теплові мережі», треті особи Департамент з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради, Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої залиттям квартири,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до КП «Наше місто» Запорізької міської ради, треті особи: Концерн «Міські теплові мережі», Департамент з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири. Позивач у позовній заяві зазначав, що ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 є співвласниками житлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. На підставі ст. 358 ЦК України, 27.11.2015 року між усіма співвласниками квартири, було укладено договір про встановлення порядку володіння та користування житловим приміщенням. 18.10.2016 року Виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій по житловому будинку за адресою: вул. Рекордна, 32 у м. Запоріжжя проводились роботи по підготовці теплових систем вказаного житлового будинку до роботи в опалювальний період, наслідком чого став виток води з системи централізованого опалення на горищі та залиття його квартири. Причиною витоку води стало те, що представники житлово-експлуатаційної організації перед заповненням системи водою не перекрили кран, призначений для скидання повітря (повітрозбірник), а відтак вбачається, що останні своїми діями не контролювали технологічну послідовність пробного пуску всієї системи опалення та теплопостачання, в тому числі - заповнення внутрішньобудинкової системи в порушення Правил підготовки теплових господарств до опалювального періоду. Повітрозбірник (вантуз), через який по інформації самого КП «Наше місто» відбувся витік води, є частиною системи центрального опалення, належну експлуатацію якого зобов'язана здійснювати житлово-експлуатаційна організація. 18.10.2016 року до аварійної служби було здійснено екстрений виклик, зареєстрований за № 1587528, який залишився без виконання. Дві доби після вищезазначеного виклику належну позивачу на праві власності квартиру заливало водою з крану, призначеного для скиду повітря з системи опалення. 26.10.2016 року було здійснено комісійне обстеження технічного стану квартири по вул. Рекордній, 32 в м. Запоріжжя на предмет залиття, про що складено відповідний акт, в якому встановлено, що причиною залиття є вихід з ладу крану, призначеного для скиду повітря системи опалення. Також на адресу позивача було надіслано лист за вих. № 4-1734 від 23.11.2016 року, яким було підтверджено, що під час комісійного обстеження технічного стану квартири було зафіксовано залиття останньої з горищного приміщення.

Посилаючись на ті обставини, що у результаті залиття квартири позивачу завдана матеріальна шкода через бездіяльність відповідача, просив суд стягнути з КП «Наше Місто» Запорізької міської ради на користь ОСОБА_4 завдану матеріальну шкоду в сумі 25000,54 грн. та моральну шкоду в сумі 10 000,00 гривень.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 19 вересня 2018 року позов ОСОБА_4 до Комунального підприємства «Наше Місто» Запорізької міської ради, Концерну «Міські теплові мережі», треті особи: Департамент з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради, Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія „Альфа-Гарант" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири, задовольнити частково. Стягнуто з Комунального підприємства «Наше місто» Запорізької міської ради на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду у сумі 25 000 (двадцять п'ять тисяч) грн. 54 коп., моральну шкоду у сумі 3000 (три тисячі) грн., витрати по сплаті судового збору у сумі 640 (шістсот сорок) грн., а всього стягнуто 28 640 (двадцять сім тисяч шістсот сорок) грн. 54 коп. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, Комунальне підприємство «Наше місто» Запорізької міської ради подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволення позовних вимог.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції не зясовано правову природу правовідносин Комунального підприємства «Наше місто» ЗМР та Концерну «Міські теплові мережі» та ступень їх відповідальності перед позивачем. Апелянт вважає, що саме в наслідок неналежного виконання Концерном «МТМ» своїх зобовязань і виникла аварійна ситуація, внаслідок якої було завдано позивачу значної матеріальної шкоди.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу, ОСОБА_4 та ТДВ СК «Альфа-Гарант» зазначають, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, зясовано їх правову природу та як наслідок зроблено правильний висновок про часткове задоволення позовних вимог, а апеляційна скарга зводиться до переоцінки досліджених доказів та не містить нормативно-правового обґрунтування, в звязку чим задоволенню не підлягає.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2019 року це 192 100 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2019 рік» з 1 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 1921 грн. (1921 грн. Х 100 = 192 100 грн.)), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, є співвласниками житлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № 1191 від 18.12.1998 року, яке є додатком до звіту про незалежну оцінку вартості матеріального збитку, завданого майну за вих. № 27105/01/17 від 22.01.2017 року (а.с.15 зв.)

Керуючись статтею 237 та на підставі статті 358 ЦК України, якою передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, які можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю, 27.11.2015 року між усіма співвласниками квартири, було укладено договір про встановлення порядку володіння та користування житловим приміщенням (а.с.27-29).

Відповідно до п. 2.4 вищевказаного договору, ОСОБА_4 надано право без будь-яких додаткових доручень представляти інтереси інших співвласників щодо захисту права власності на квартиру, захисту порушених законних прав й інтересів інших співвласників, відшкодування завданих їм збитків у результаті порушення їх цивільних прав щодо вказаної квартири, в тому числі відшкодування витрат, яких Сторони зазнали у зв'язку зі знищенням або пошкодженням квартири, а також витрати, які Сторони зробили або мусять зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), тощо.

18.10.2016 року Виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій по житловому будинку за адресою: вул. Рекордна, 32 у м. Запоріжжя проводились роботи по підготовці теплових систем вказаного житлового будинку до роботи і опалювальний період, наслідком чого став виток води з системи централізованого опалення на горищі та залиття квартири позивача.

Причиною витоку води стало те, що представники житлово-експлуатаційної організації перед заповненням системи водою не перекрили кран, призначений для скидання повітря (повітрозбірник), а відтак вбачається, що останні своїми діями не контролювали технологічну послідовність пробного пуску всієї системи опалення та теплопостачання, в тому числі - заповнення внутрішньобудинкової системи в порушення Правил підготовки теплових господарств до опалювального періоду. Повітрозбірник (вантуз), через який по інформації самого КП «Наше місто» відбувся витік води, є частиною системи центрального опалення, належну експлуатацію якого зобов'язана здійснювати житлово-експлуатаційна організація, як це передбачено Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій від 17 травня 2005 року № 76.

18.10.2016 року до аварійної служби було здійснено екстрений виклик зареєстрований за № 1587528 який залишився без виконання. Дві доби після вищезазначеного виклику, квартиру заливало водою з крану, призначеного для скиду повітря з системи опалення. 20.10.2016 року о 08 год. 30 хв. було здійснено екстрений виклик, зареєстрований з № 1596627 який залишався без виконання 4 години 30 хвилин і лише о 13 год. 00 хв. 20.10.2016 року було здійснено заміну крану, призначеного для скиду повітря з системі опалення.

26.10.2016 року було здійснено комісійне обстеження технічного стану квартири по вул. Рекордній, 32 в м. Запоріжжя на предмет залиття, про що складено відповідний акт і встановлено, що причиною залиття є вихід з ладу крану, призначеного для скиду повітря системи опалення.

Також ОСОБА_4 повідомлено листом за вих. № 4-1734 від 23.11.2016 року, що під час комісійного обстеження технічного стану квартири було зафіксовано залиття останньої з горищного приміщення. Згідно умов укладеного між сторонами договору, технічне обслуговування та ремонт внутрішньобудинкових систем є прямим обов'язком виконавця послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, яким є в даному випадку Комунальне підприємство Запорізької міської ради «Наше місто».

Згідно із висновком про незалежну оцінку вартості матеріального збитку, завданого майну від 22.01.2017 року загальна вартість матеріального збитку завданого майну, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, внаслідок залиття складає 25000,54 грн. Судом встановлено, що зазначена кошторисна документація містить об'єми робіт та витрат, які відповідають фактичному пошкодженню квартири позивача з урахуванням наслідків залиття та актам.

Проаналізувавши фактичні обставини справи у сукупності із наданими суду доказами та нормами чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов висновку, що причиною залиття квартири АДРЕСА_3 є саме пошкодження на внутрішньобудинкових мережах, а в спричиненні шкоди ОСОБА_4, як власнику квартири, завданої залиттям, наявна вина Комунального підприємства Запорізької міської ради «Наше місто», як виконавця послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій через бездіяльність останнього, оскільки кран, призначений для скиду повітря з системи опалення, що розташований в горішньому приміщенні буднику за адресою: м. Запоріжжя, вул. Рекордна, 32 відноситься до інженерного обладнання будинку і обслуговується виключно організацією на балансі, якої перебуває будинок, за що останнім утримується відповідна плата, а обов'язком виконавця послуг є утримання внутрішньобудинкових мереж в належному технічному стані, здійснення їх технічного обслуговування та ремонту, вжиття своєчасних заходів до запобігання аварійним ситуаціям та їх ліквідації. Суд вважав за необхідне стягнути на користь позивача матеріальні збитки у розмірі 25000,54 грн. з КП «Наше місто» Запорізької міської ради, оскільки обов'язок по технічному обслуговуванню та ремонту внутрішньобудинкових систем несе КП «Наше місто» Запорізької міської ради. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить із вимог ст. 23, 1167 ЦК України, та роз'яснень, що викладені в п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та вважав суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 3000 грн. такою, що відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

З даними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду виходячи з наступного.

Статтею 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи шкода, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Згідно п.1, п.2 ч. 2, ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов'язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово- комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів та здійснювати контроль за технічним станом інженерного обладнання будинків, квартир, приміщень.

У відповідності з Постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» виконавець зобов'язаний відповідно до п.п. 10, п. 32 утримувати внутрішньобудинкові мережі у належному технічному стані, здійснювати їх технічне обслуговування та ремонт; п.12 п.32 усувати аварії та інші порушення порядку надання послуг, а також виконувати заявки споживачів у строк, установлений законодавством та договором; п.п. 18, п. 32 відшкодовувати збитки, завдані майну та/або приміщенню споживача та/або членів його сім'ї, шкоду, заподіяну його життю чи здоров'ю внаслідок неналежного надання або ненадання послуг, а також моральну шкоду в порядку та розмірі, які визначаються відповідно до законодавства і договору.

Згідно ч. 1 п. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуг» споживач має право на відшкодування збитків, завданих його майну та/або приміщенню, шкоди, заподіяної його життю чи здоров'ю внаслідок неналежного надання або ненадання житлово-комунальних послуг.

Згідно рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 24.06.2016 року за №311 КП «Наше місто» визначено виконавцем житлово-комунальних послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій з 01.09.2016 року, і саме вказане підприємство є відповідальним за завдані позивачеві збитки, повязані з залиттям квартири внаслідок виходу з ладу крану призначеного для скиду повітря, оскільки останній відноситься до внутрішньобудинкових мереж (інженерного обладнання будинку), які КП «Наше місто» зобовязано утримувати в належному технічному стані та здійснювати їх ремонт.

судом першої інстанції не зясовано правову природу правовідносин Комунального підприємства «Наше місто» ЗМР та Концерну «Міські теплові мережі» та ступень їх відповідальності перед позивачем. Апелянт вважає, що саме в наслідок неналежного виконання Концерном «МТМ» своїх зобовязань і виникла аварійна ситуація, внаслідок якої було завдано позивачу значної матеріальної шкоди.

Доводи апеляційної скарги в тому числі і щодо що того, що судом першої інстанції не зясовано правову природу правовідносин Комунального підприємства «Наше місто» ЗМР та Концерну «Міські теплові мережі» та ступень їх відповідальності перед позивачем; що саме в наслідок неналежного виконання Концерном «МТМ» своїх зобовязань і виникла аварійна ситуація, внаслідок якої було завдано позивачу значної матеріальної шкоди не знайшли свого підтвердження та зводяться лише до незгоди з рішенням суду першої інстанції, ґрунтуються фактично на тих же доводах, на які посилався апелянт в суді першої інстанції, як на підстави для відмови в позові, вони фактично оцінені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні і його висновків не спростовують.

Докази та обставини, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку.

Отже доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Наше місто» Запорізької міської ради залишити без задоволення, а рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 04 січня 2019 року.

Головуючий, суддя-доповідач ОСОБА_1

Судді: О.В. Крилова

ОСОБА_3