ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2026/19 Справа № 210/4874/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Хлистуненко О.В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Голуб О.О.

сторони

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Комунальний заклад «Криворізький перинатальний центр зі стаціонаром» Дніпропетровської обласної ради

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1, на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 вересня 2018 року, яке постановлено суддею Хлистуненко О.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повний тест рішення складено 05 жовтня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулась з позовом до Комунального закладу «Криворізький перинатальний центр зі стаціонаром» Дніпропетровської обласної ради, треті особи з боку позивача: Головне управління Держпраці у Дніпропетровській області, з боку відповідача: ОСОБА_3, звідувач-лікарь-педіатр-неонатолог відділення для новонароджених Комунального закладу «Криворізький перинатальний центр зі стаціонаром» Дніпропетровської обласної ради, Головне управління охорони здоров'я Дніпропетровської облдержадміністрації щодо скасування наказу Комунального закладу «Криворізький перинатальний центр зі стаціонаром» Дніпропетровської обласної ради №154 від 31.05.2012 року.

В обґрунтування позову позивачем вказано, що 31.01.2012 року наказом №21к по КЗ «КПЦЗС» ДОР завідувач-лікар-педіатр-неонатолог відділення для новонароджених ОСОБА_3 була переведена постійно на посаду лікаря-педіатра-неонатолої відділення для новонароджених, у зв'язку з чим того ж дня наказом відповідача №23к вона була прийнята за переведенням на постійну роботу на посаду завідувача-лікаря-педіатра-неонатолога відділення для новонароджених КЗ «КПЦЗС» ДОР .

Після чого, 10.04.2012 року ОСОБА_3 звернулася до комісії з трудових спорів КЗ «КПЦЗС» ДОР з заявою про визнання незаконним наказу № 21к від 31.01.2012 року у зв'язку з тим, що після ознайомлення з наказом про своє переведення відмовилась поставити підпис про ознайомлення з ним та була не згодна з рішенням керівництва про її переведення, на що вона згоди не давала, та прийняттям на її місце іншого працівника.

Комісією з трудових спорів 19.04.2012 року вимоги ОСОБА_3 було відхилено, у зв'язку з чим 17.05.2012 року ОСОБА_3 звернулася з заявою до Держпраці, якою 23.05.2012 року була здійснена перевірка та складено припис відповідачу №04-05-63/57-54, яким КЗ «КПЦЗС» ДОР було приписано забезпечити приведення у відповідність до вимог чинного трудового законодавства наказ №21к від 31.01.2012 року.

Внаслідок виконання припису Держпраці, 31.05.2012 року наказом відповідача № 154 було самостійно без рішення суду скасовано наказ №21к від 31.01.2012 року і поновлено ОСОБА_3 на посаді завідувача -лікаря-педіатра-неонатолога відділення для новонароджених КЗ «КПЦЗС» ДОР. Тому наказом №78/к від 18.06.2012 року, про доповнення до наказу № 155 від 31.05.2012 року, у зв'язку з поновленням ОСОБА_3 на посаді завідувача-лікарня педіатра-неонатолога відділення для новонароджених перинатального центру звільнено з посади завідувача-лікаря-педіатра неонатолога відділення для новонароджених перинатального центру ОСОБА_1

Позивач вважає, що відповідач порушив вимоги ст.ст. 8, 19, 43 Конституції України та трудового законодавства України, а наказ відповідача №154 від 31.05.2012 року є законодавчо безпідставним за відсутності рішення суду про поновлення ОСОБА_3 на посаді завідувача-лікаря-педіатра-неонатолога відділення для новонароджених.

З урахуванням вище викладеного позивач просила суд скасувати наказ № 154 від 31.05.2012 року та поновити її на роботі в КЗ «КПЦЗС» ДОР.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 28 вересня 2018 року позивачу відмовлено в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про задоволення його позовних вимог в повному обсязі посилаючись на те, що звільнення позивача з роботи на підставі припису, який не має жодного відношення до позивача, є порушенням чинного законодавства України.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_4, які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення,з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що на підставі наказу Комунального закладу «Криворізький перинатальний центр зі стаціонаром» Дніпропетровської обласної ради №23/к від 31.01.2012 року з 01.02.2012 року ОСОБА_1 було прийнято на посаду завідувача-лікаря-педіатра-неонатолога відділення для новонароджених за переводом з КЗ «Криворізький міський клінічний пологовий будинок №1 ДОР» (том 1 а.с.5).

Наказом №21к від 31.01.2012 року з 01.02.2012 року ОСОБА_3, завідувача-лікаря-педіатра-неонатолога відділення новонароджених перинатального центру, було переведено на посаду лікаря-педіатра-неонатолога відділення новонароджених згідно штатного розпису та дозволено їй сумісництво в межах 0,5 ставки лікаря-педіатра - неонатолога відділення новонароджених (том 1 а.с.4).

Рішенням комісії із трудових спорів КЗ «Криворізький перинатальний центр зі стаціонаром «ДОР» від 19.04.2012 року, прийнятим на підставі Протоколу №1 засідання комісії по трудовим спорам КЗ «Криворізький перинатальний центр зі стаціонаром «ДОР» від 19.04.2012 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_3 від 10 квітня 2012 року, про визнання незаконним її переводу з посади завідувача-лікаря-педіатра-неонатолога відділення для новонароджених лікарем-педіатром-неонатологом відділення для новонароджених з 01.02.2012 року та про поновлення її на попередній посаді. (том 1 а.с.7).

На звернення ОСОБА_3 до Територіальної Державної інспекції з питань праці у Дніпропетровській області з заявою було винесено Припис Територіальної Державної інспекції з питань праці у Дніпропетровській області від 23.05.2012 року за № 04-05-63/57-54 на ім'я головного лікаря КЗ «КПЦза стаціонаром» ДОР, яким відповідача зобов'язано забезпечити приведення у відповідність до вимог чинного трудового законодавства наказу №21к від 31.01.2012 року; у подальшій роботі під час переведення працівників чітко дотримуватися вимог ст. 32 та ст. 33 КЗпПУ; у строк до 01.06.2012 року письмово інформувати про виконання вимог припису відділ Територіальної державної інспекції з питань праці у Дніпропетровській області по м. Кривому Рогу (том 1 а.с.8).

На виконання Припису Територіальної Державної інспекції з питань праці у Дніпропетровській області від 23.05.2012 року за № 04-05-63/57-54, КЗ « Криворізький перинатальний центр зі стаціонаром» ДОР» було видано Наказ №154 від 31.05.2012 року «Про відміну Наказу №21к від 31.01.2012р.», яким було скасовано наказ №21к від 31.01.2012 року про переведення ОСОБА_3 на посаду лікаря-педіатра-неонатолога відділення новонароджених з 01.02.2012 року та поновлено останню на посаді завідувача-лікаря-педіатра-неонатолога відділення новонароджених перинатального центру, яку вона займала до прийняття на вказану посаду позивача ОСОБА_1 (том а.с.9).

Внаслідок поновлення ОСОБА_3 на посаді завідувача-лікаря-педіатра- неонатолога відділення новонароджених, наказом КЗ « Криворізький перинатальний центр зі стаціонаром» ДОР» № 78/к від 18.06.2012 року позивач ОСОБА_1 була звільнена з вказаної посади на підставі п.6 ст. 40 КЗпП України, про що в її трудовій книжці зроблено відповідний запис №24 (том 1 а.с.10, 14).

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.09.2013 року, яке було залишено без змін ухвалою Апеляційного суд Дніпропетроської області від 29 січня 2014 року, ОСОБА_1 було відмовлено в задоволенні позову про скасування наказу головного лікаря КЗ «КПЦЗС» ДОР про вивільнення ОСОБА_1 з посади завідувача-лікаря-педіатра-неонатолога відділення для новонароджених КЗ «КПЦЗС» ДОР №155 від 31.05.2012 року, № 78/к від 18.06.2012 року та поновлення її на посаді завідувача-лікаря-педіатра-неонатолога відділення для новонароджених КЗ «КПЦЗС» ДОР (том 1 а.с.69-70).

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31.07.2015 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28.10.2015 року, ОСОБА_1 було відмовлено в позові про визнання недійсним запису №24 від 18.06.2012 року у трудовий книжці НОМЕР_1 про звільнення ОСОБА_1 з роботи, поновивши їй строк звернення до суду про порушення вимог трудового законодавства України (том 1 а.с.73-75).

Листом Міністерства соціальної політики України від 20.04.2015 року № 166/13/166-13, наданого у відповідь на звернення Громадської організації «Народна громада «Степове» щодо визначення терміну «посада» та особливостей внесення записів про прийняття на роботу на певну посаду або за певною професією, яким звертається увага, що листи міністерства не є нормативно-правовими актами та мають роз'яснювальний, інформаційний характер і не встановлюють правових норм (том 1 а.с.23).

Листом Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області від 10.12.2015 р. № 2062-15/05 у відповідь на заяву ОСОБА_2 було повідомлено, що його заява про надання інформації, чи є припис ТДІзПП, виданий адміністрації КЗ «Криворізький перинатальний центр зі стаціонаром ДОР» підставою для поновлення на посаді, що за його зверненням у 2012 році була проведена перевірка КЗ «Криворізький перинатальний центр зі стаціонаром ДОР» (акт від 23.05.2012р. №04-05-63/57), за результатами якої йому було своєчасно надано відповідь. На подальші звернення йому також надавались відповіді від 14.09.2012 року, 05.03.2013 року, 17.08.2015 року №638, у яких повідомлялось, що поновлення працівника на роботі є виключно функцією суду. Крім того, вказаним листом повідомлено що приписом від 23.05.2012 року №04-05-63/57-54 не було зазначено вимоги до роботодавця щодо поновлення працівника на роботі (том 1 а.с.12).

Звертаючись до суду з даним позовом позивач посилалась на те, що її звільнення, у зв'язку з незаконним поновленням на посаді ОСОБА_3, є протиправним.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що обставини, на які позивач посилається як на підставу задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Чинне трудове законодавство передбачає різні способи захисту трудових прав і свобод, у тому числі й звернення до компетентних органів.

Отже, якщо працівник вважає, що його незаконно звільнили або перевели на іншу роботу, він може звернутися за захистом своїх порушених прав до відповідного компетентного органу, який перевіряє законність дій роботодавця і ухвалює відповідне рішення, яким задовольняє заявлені вимоги працівника або відмовляє йому.

Відповідно до п. 6 ст. 40 КЗпП України власник вправі звільнити працівника у зв'язку з поновленням на роботі іншого працівника, який раніше займав це робоче місце (посаду), та таке поновлення працівника є підставою для звільнення в тому випадку, якщо воно проводиться відповідно до законодавства, яким поновлення на роботі допускається в таких випадках: 1) за рішенням суду, якщо працівник звільнений без законних підстав (ст. 235 КЗпП); 2) з ініціативи власника або на вимогу відповідного органу нагляду за додержанням законодавства про працю, встановивши факт звільнення працівника без законної підстави, поновивши працівника на роботі та звільнивши того працівника, який був прийнятий на його місце.

Працівник вважається звільненим з роботи без законних підстав тоді, коли не доведено наявності обставин, за якими його звільнено, або коли не доведено вчинення ним дій, за які його звільнено, або коли за такі дії закон не передбачає можливості звільнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Таким чином, закон передбачає обов'язок органу, який розглядає трудовий спір, поновити працівника на попередній роботі у таких випадках: при звільненні без законних підстав; при звільненні або переведенні на іншу роботу з порушенням установлених правил.

Порушенням встановленого законом порядку переведення вважається зокрема переведення працівника на іншу постійну роботу без його згоди, що мало місце у випадку з переведенням ОСОБА_3, та порушення відносно ОСОБА_3 вимог ст.ст. 32, 33 КЗпП України було встановлено Приписом Територіальної Державної інспекції з питань праці у Дніпропетровській області від 23.05.2012 року за № 04-05-63/57-54 на ім'я головного лікаря КЗ «КПЦ за стаціонаром» ДОР, відповідача зобов'язано забезпечити приведення у відповідність до вимог чинного трудового законодавства наказу №21к від 31.01.2012 року.

Відповідно до ч. 6 ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Таким чином, поновлення ОСОБА_3 на роботі, тобто на попередній посаді, з якої її було переведено шляхом видання роботодавцем про це наказу, цілком узгоджуються з вимогами чинного законодавства, яке має на меті поновлення порушених прав працівника в разі його незаконного звільнення або переведення, а не формальну наявність рішення органу, який розглядає трудовий спір, як підставу для поновлення працівника. Адже саме роботодавець наділений правом прийняття на роботу та звільнення з неї, а відповідно і поновлення на роботі працівника. Вирішальним в цьому питанні має бути наявність законних підстав для прийняття відповідного наказу (розпорядження) роботодавця.

Слід зауважити, що індивідуальні трудові спори - це неврегульовані внаслідок безпосередніх переговорів розбіжності між працівником і роботодавцем з приводу застосування норм трудового законодавства, а також встановлення нових або зміни існуючих умов праці, суб'єктами яких є працівник і роботодавець, а тому залучення для їх вирішення сторонніх осіб чи органів не є обов'язковим, а врегулювання їх в добровільному порядку законом не заборонено.

На підставі наведеного вище колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що посилання позивача в обґрунтування позовних вимог на те, що противоправною підставою для її звільнення з роботи стало незаконне поновлення на посаді ОСОБА_3, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду даної справи.

Наведеним вище спростовуються доводи апеляційної скарги представника позивача про те, що звільнення позивача з роботи на підставі припису, який не має жодного відношення до позивача, є порушенням чинного законодавства України.

Отже, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, тому ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують наведеного та зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1, залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 08 лютого 2019 року.

Головуючий:

Судді: