ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/9675/18 Номер провадження 22-ц/814/482/19Головуючий у 1-й інстанції Тімошенко Н.В. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Триголова В.М.

суддів: Лобова О.А., Дорош А.І

секретар Ряднина І.В.

за участю адвоката Корнієнко Н.Ю.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 12 грудня 2018 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права часткової власності на нерухоме майно ,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2018 року до суду з позовом звернулася ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання права спільної часткової власності на нерухоме майно, посилаючись на те, що від продажу квартири на виручені кошти та спільні кошти її родини, відповідно до договору купівлі продажу квартири АДРЕСА_1 від 11 квітня 2002 року, було 23 квітня 2002 року придбано житловий будинок АДРЕСА_2, який був зареєстрований на ім"я батька ОСОБА_4

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 13 лютого 2017 року припинено право спільної часткової власності на вказаний будинок. Визнано, що частки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у житловому будинку є рівними і складають по 1/2 частині за кожним.

Поскільки вказана нерухомість була придбана за її кошти та кошти батьків, вважає, що має право на 1/3 частину вказаного будинку.

Разом з позовною заявою, з метою забезпечення позову, ОСОБА_3 звернулася з заявою до суду про забезпечення позову у вигляді накладення арешту на будинок, посилаючись на те, що у Шевченківському ВДВС м. Полтави перебуває зведене виконавче првадження № 4656414 у якому державним виконавцем накладено арешт на спірний житловий будинок, та їй стало відомо, що за вказаним виконавчим провадженням проводиться передача 1/2 частини вказаного будинку на реалізацію з електронних торгів на підставі судових рішень про стягнення з її батька ОСОБА_5 заборгованості.

Поскільки, реалізацією частини спірного будинку шляхом продажу буде порушено її право власності та права неповнолітньої дитини, яка проживає разом з нею на частину останнього, вважає необхідним забезпечити позов шляхом накладення на нього арешту.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 12 грудня 2018 року відмовлено у задоволенні заяви позивачки ОСОБА_3 про забезпечення позову.

Не погодившись з такою ухвалою, позивач звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просила ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою задовольнити її заяву про забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги позивачки зводяться до обгрунтувань заяви про забезпечення позову.

Зокрема посилається на порушеня та невірне застосування судом першої інстанції полочень п.5 ч.1,ч.10 ст. 150 ЦПК України. Зауважує, що із заявою про зупинення виконання рішення суду вона не зверталася.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У листопаді 2018 року позивач звернулися до суду із заявою про забезпечення позову яка мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та захист прав її в подальшому.

Як вбачається з матеріалів справи 10.12.2018 року до провадження суду надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_5 про визнання права часткової власності на нерухоме майно - житловий будинок АДРЕСА_2.

В заяві про забезпечення позову заявниця просила накласти арешт на вказаний житловий будинок та зупинити його реалізацію у межах зведеного виконавчого провадження Шевченківського ВДВС м.Полтави ГТУЮ у Полтавській області № 46564114, відкритого на підставі рішення Октябрського районного суду м.Полтави № 2/554/110/2014.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову суд виходив з того факту, що заява про забезпечення позову є тотожною до позовних вимог, що суперечить ч.10 ст. 150 ЦПК України.

Згідно ч.ч.1,2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з абз.1, 3 п.4 постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв прозабезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Види забезпечення позову визначені в ст.150 ЦПК України.

Відповідно до ч.10 ст.150 ЦПК України, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Крім того суд апеляційної інстанції зауважує на тому, що відповідно до статей 149, 150 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії;4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Правильним є висновок місцевого суду про те, що запезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, яке належить на праві власності ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у рівних частках, по суті призведе до зупинення виконня рішення суду, яке набрало чинності та яким було стягнено в рахунок погашення заборгованості кошти з ОСОБА_5 та в межах зведеного виконавчого провадження № 46564114 Шевченківським ВДВС м. Полтави ГТУЮ у Полтавській області накладено арешт на спірний житловий будинок, та 1/2 частина якого, зі слів позивача, передається на реалізацію з електронних публічних торгів для погашення заборгоованості.

Такий висновок суду перешої інстанції відповідає вимогам п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року " Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства прирозгляді заяв про забезпечення позову".

Таким чином, суд першої інстанції, керуючись ст.ст.149,150,152,153 ЦПК України,обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги про те що місцевий суд, вирішуючи заяву про забезпечення позову і про зняття з нього арешту, безпідставно не керувався вимогами п.5 ч 1 ст.150 ЦПК України - не заслуговують на увагу, так у ньому йдеться про забезпечення позову шляхом зупинення продажу арештованого майна, власник якого на момент накладення арешту був невідомий, а в даному випадку власником 1/2 частини нерухомого майна є ОСОБА_5, що підтвердила позивач.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до обгрунтувань заяви про забезпечення позову, є безпідставними, а тому колегією суддів відхиляються з вищенаведених міркувань.

Враховуючи, що підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому оскаржувана ухвала підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення. Ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 12 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та окремому оскарженню в касоційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя : /підпис/ В.М. Триголов

Судді: /підписи/ О.А. Лобов

А.І. Дорош

Копія вірно :