Справа № 404/7277/17
Номер провадження 2/404/1061/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2019 року Кіровський районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючого судді Іванової Н.Ю.

при секретарі - Гуйван О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні квартирою, зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні квартирою та визнання втрати права користування житлом-квартирою у зв`язку з розірванням шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні квартирою, просила усунути перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання ОСОБА_2 не чинити перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування поданого позову зазначено, що 19 січня 1990 року було укладено шлюб між позивачем та ОСОБА_2 . Позивач зареєстрована та проживає в квартирі АДРЕСА_1 , власником якої є відповідач.

Вказано, що Кіровським районним судом м. Кіровограда слухається справа № 404/6186/17 по кримінальному провадженню внесеного до ЄРДР № 0010596 за ознаками правопорушення за ч. 1 ст. 125 КК України, відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно матеріалів вищевказаного кримінального провадження та фактичних обставин справи 16 вересня 2017 року відповідач, завдав їй легкі тілесні ушкодження. Вона відчула нестерпний біль та зазнала сильних душевних переживань. Привичний ритм її життя змінився, вона відчуває себе приниженою та ображеною. Не може знаходитися з відповідачем разом або в кімнаті, або на кухні чи в коридорі без присутності їхнього сина, так як відповідач може знов застосувати до неї фізичну силу. За таких обставин, позивач змушена залишити квартиру та йти на вулицю, щоб не залишатись з відповідачем на одинці.

Зазначено, що з жовтня 2017 року відповідач почав виганяти її з квартири, вказував про те, що він змінить замки на вхідних дверях. В жовтні 2017 року вона змушена була викликати працівників патрульної поліції, оскільки відповідач почав виганяти її з квартири, змушував, щоб вона забрала свої особисті речі, оскільки він встановить нові замки у вхідних дверях.

Натяки з боку відповідача про виселення з квартири і досі лунають в її бік, але вона не виселяється з квартири, оскільки не має іншого житла. Відповідач змусив її проживати в самій маленькій кімнаті квартири разом з дорослим сином, тому вона звернулась до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду даної справи визначено суддю Кіровського районного суду м. Кіровограда Мохонько В.В. /а.с.13/.

Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда Мохонько В.В. від 24 листопада 2017 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання /а.с.16/.

Відповідно до розпорядження керівника апарату Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 березня 2018 року № 138 «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справи» у зв`язку з тривалим перебуванням судді Мохонько В.В. на лікарняному, призначено повторний автоматичний розподіл позовної заяви /а.с.36/.

Відповідно до повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для розгляду даної справи визначено суддю Кіровського районного суду м. Кіровограда Іванову Н.Ю. /а.с.37/.

Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда Іванової Н.Ю. від 28 березня 2018 року справу прийнято до провадження судді, визначено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання /а.с.38-39/.

12 липня 2018 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні квартирою, просив:

- припинити ОСОБА_1 сервітут у вигляді права користування житлом (квартирою АДРЕСА_2 ;

- позбавити ОСОБА_1 права користування вказаним житловим приміщенням, яке належить йому як добросовісному набувачу;

- усунути перешкоди у реалізації його права користування та розпорядження житлом шляхом зняття ОСОБА_1 з реєстраційного обліку;

- визнати втрату права ОСОБА_1 користування житлом квартирою;

- встановити ОСОБА_1 грошову компенсацію за позбавлення права користування житловим приміщення ОСОБА_2 , сума компенсації встановлена та обґрунтована в суді, буде сплачена ОСОБА_2 у якомога найкоротший термін;

- судовий збір та інші платежі зобов`язати сплатити ОСОБА_1 /а.с.53-54/.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23 січня 2019 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні квартирою залишено без руху /а.с. 77-79/.

30 січня 2019 року ОСОБА_2 подано зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні квартирою та визнання втрати права користування житлом квартирою у зв`язку з розірванням шлюбу.

В обґрунтування поданої зустрічної позовної заяви вказано, що між сторонами рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда у справі № 404/7808/17, номер провадження 2/404/1216/18 з 28 листопада 2018 року розірвано шлюб, процес по розподілу майна триває по теперішній час.

Відповідач проживає у квартирі АДРЕСА_1 , позивач прописана у цій квартирі та зберігає у ній свої речі, оскільки має ключі від вхідних дверей квартири, як і його син. Кімнати в квартирі не зачиняються, в ній не має ніяких технічних обмежень, що дозволяє вільно пересуватися.

Попри те, що позивач не має права власності на приміщення в якому прописана та іноді перебуває, вона користується безперешкодним доступом до своїх речей без обмежень у часі та відвідує квартиру без його присутності, так як він працює і лікується.

Вказано, що ОСОБА_1 намагаючись створити умови, за яких ОСОБА_2 не міг би проживати у своїй квартирі, спровокувала бійку та довела його до критичного стану та емоційного стресу, під час якого він, фактично не розуміючи значення своїх дій та вчинків і не в повній мірі керуючись ними, наніс тілесні ушкодження. Дійсно внаслідок вказаних подій, щодо нього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Кіровським районним судом міста Кіровограда по справі № 404/6186/17 ухвалено вирок. Він визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України на скоєння якого його спровокувала позивач та сплатив призначене йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн. Більш того, ОСОБА_1 у цій справі стягнула з нього на свою користь 3000 грн. в рахунок компенсації моральної шкоди, завданої злочином та процесуальні витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги представника, в сумі 5000 грн. та ще й стягнути 10 відсотків з усієї суми. Всього 9650 грн.

Оскільки, ОСОБА_1 витратила перераховані їй кошти, їй нічого не залишилося як продовжувати звертатися до державних органів, адже до сімейної зради вона була у нього на утриманні, тому провокує сварки та скандали, проявом яких є надання неправдивих та недостовірних відомостей у позові (справа №404/5851/18) про визнання правочину удаваним та поділ майна подружжя, з однією метою отримати право власності на частину квартири та продати її.

Зазначено, що не відповідає дійсності задокументована позиція ОСОБА_1 , що саме після нанесення тілесних ушкоджень відповідачем 16 вересня 2017 року між ними відносини перестали бути шлюбними. ОСОБА_1 фактично розірвала їх значно раніше, своїм поза сімейним життям, так як систематично відпочивала з іншими чоловіками та періодично виїжджала за межі України всупереч бажанням свого чоловіка.

Вважає, що ОСОБА_1 не сплачувала боргові зобов`язання - на сплату комунальних платежів за квартиру, правонаступниками яких він став після належного оформлення правочину та які ним були погашені, з урахуванням суми яка була також ним витрачена на приведення квартири в належний стан. У них ніколи не було спільних грошей, усі розрахункові книжки на сплату обов`язкових комунальних платежів з моменту обдарування його квартирою, тобто з 27 серпня 2000 року оформлені на нього, за якими ним здійснювалися платежі, про що свідчить його підпис у квитанціях про оплату цих послуг. ОСОБА_1 свідомо не надала до суду ксерокопію сторінок паспорту де вказана її реєстрація, бо остання потребує дозволу власника приміщення. ОСОБА_1 неодноразово в житлово-експлуатаційній конторі по місцю реєстрації отримувала довідки не лише на себе, а і на спільних дітей.

Вказано, що брехнею і наклепом є інформування ОСОБА_1 суду про те, що відповідач почав виганяти її з квартири, змінював запираючий пристрій (замок, в квартирі). Після того як, він викликав поліцію 22 серпня 2018 року з причин того, що були пошкоджені вхідні двері та зникли деякі речі з квартири, у ході здійснення працівниками правоохоронних органів було встановлено, замки на вхідних дверях зламав їх син ОСОБА_4 та забрав належні йому речі. Підтвердженням чого слугує також смс повідомлення від останнього. Продовжуючи обманювати, ОСОБА_1 вказує, що він відключив квартиру від електропостачання. Він не має професійної освіти електрика, письмової чи усної заяви про відключення електропостачання квартири до фахівців, які працюють у підрозділах ПрАТ «Кіровоградобленерго», ЖЕО та інших установ він не подавав. Оскільки йому відомо, електропостачання було відключено за борги. Тобто, він не створює жодних перешкод у користуванні квартирою, оскільки розуміє що ця проблема їхніх суспільних відносин може бути врегульована лише у судовому порядку.

Зазначено, що квартира належить йому, як добросовісному набувачу (договір дарування квартири), тобто її не можна ділити, як і витребувати її теж не можна.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 березня 2019 року прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні квартирою та визнання втрати права користування житлом квартирою у зв`язку з розірванням шлюбу та об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні квартирою до спільного розгляду /а.с.91-92/.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07 травня 2019 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні /а.с.102-103/.

В судовому засіданні позивач та її представник адвокат Іващенко І.Ю., позовні вимоги підтримали та просили задовольнити, у задоволенні зустрічної позовної заяви просили відмовити. Позивач додатково пояснила, що два роки мешкає в кімнаті з сином та сплять вони на одному дивані. В зал та кімнату відповідача вона може заходити, ключі від вхідних дверей у неї є. Зазначила, що конфліктів за час перебування справи в суді між ними не було та відповідач не перешкоджав їй користуватись квартирою.

Відповідач в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, зустрічну позовну заяву підтримав в повному обсязі та просив задовольнити.

Свідок ОСОБА_5 , який є сином сторін у справі, в судовому засідання пояснив, що приблизно рік назад відповідач виганяв маму з квартири. Один раз він був присутній при конфлікті між ними. Свого батька він не поважає ні як чоловіка, ні як батька.

Свідок ОСОБА_6 , яка є сестрою відповідача в судовому засіданні вказала, що любить свого брата, але не поважає. На даний час з ним не спілкується, відкрите насилля відносно дружини він припинив, проте діє спідтишка.

Суд, в межах наданих доказів, заслухавши пояснення позивача, її представника, відповідача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні квартирою та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні квартирою та визнання втрати права користування житлом-квартирою у зв`язку з розірванням шлюбу не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 19 січня 1990 року між відповідачем ОСОБА_2 та позивачем ОСОБА_7 було укладено шлюб. Після реєстрації шлюбу прізвище позивача змінилось з « ОСОБА_8 » та « ОСОБА_9 ». Вказане підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , виданим 19 січня 1990 року Відділом ЗАГСа Кіровського райвиконкому м. Кіровограда, УССР /а.с.4/.

Відповідно до договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Писаковською О.І., 27 серпня 2000 року ОСОБА_10 подарувала, а ОСОБА_2 прийняв у дар квартиру, за номером АДРЕСА_3 будинку під номером АДРЕСА_4 /а.с.28/.

Відповідно до довідки, виданої ЖЕК № 3 від 17 жовтня 2017 року, ОСОБА_1 , 1970 р.н. зареєстрована та проживає в АДРЕСА_5 . Склад сім`ї з 20 червня 2017 року троє осіб. Чоловік: ОСОБА_2 1969 р.н., син: ОСОБА_5 1993 р.н. /а.с.8/.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 листопада 2018 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 19 січня 1990 року, Відділом РАЦС Кіровського райвиконкому м. Кіровограда, актовий запис № 40 /а.с.70/.

Вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06 грудня 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_1 до обвинуваченого ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3000 грн. в рахунок компенсації моральної шкоди, завданої злочином. Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_2 на користь потерпілої ОСОБА_1 процесуальні витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги представника, в сумі 5000 грн. /а.с.23-27/.

Судом при ухваленні вищевказаного вироку було встановлено, що 16 вересня 2017 року близько 21 год. 00 хв. ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 знаходились за місцем свого проживання в приміщенні квартири АДРЕСА_2 . Під час спілкування між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з приводу побутових проблем стався словесний конфлікт, у ході якого у ОСОБА_2 виник умисел на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_1 . У подальшому, реалізуючи намір, направлений на нанесення тілесних ушкоджень, знаходячись в приміщенні квартири за вищевказаною адресою, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, які склалися з приводу словесного конфлікту, діючи умисно та цілеспрямовано ОСОБА_2 долонею правої руки завдав удару ОСОБА_1 в область лівого вуха, після чого остання почала закривати голову руками. Надалі, продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, направлений на нанесення тілесних ушкоджень, ОСОБА_2 , використовуючи силу своїх м`язів, тримав правою рукою ОСОБА_1 за передпліччя лівої руки. Згідно з висновком експерта №1248 від 19 вересня 2017 року наведеними діями ОСОБА_2 спричинив ОСОБА_1 тілесні ушкодження у вигляді крововиливів за лівою вушною раковиною, лівим передпліччям, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Вказаними діями ОСОБА_2 заподіяв умисне легке тілесне ушкодження потерпілій ОСОБА_1 , чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України.

Відповідно до письмових пояснень сусідів ОСОБА_11 (квартира АДРЕСА_6 ) та ОСОБА_12 (квартира АДРЕСА_7 ) від 21 січня 2019 року вказано, що ОСОБА_1 дійсно проживає за адресою АДРЕСА_5 і безперешкодно користується квартирою, відкриваючи й закриваючи своїми ключами /а.с.69/.

Відповідно до довідки, виданої 05 березня 2019 року ЖЕК № 3 ОСОБА_1 , 1970 р.н. зареєстрована та проживає в АДРЕСА_5 . Склад сім`ї: колишній чоловік: ОСОБА_2 , 1969 р.н., син: ОСОБА_5 , 1993 р.н. /а.с.112/.

Розглядаючи аргументи сторін, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 звернулась до Кіровського районного суду м. Кіровограда з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_10 про визнання правочину удаваним та поділ майна подружжя. У поданій заяві позивач вказала, що у шлюбі, за спільні кошти, в розмірі 1700 доларів США, вони придбали квартиру по АДРЕСА_5 у ОСОБА_10 В 2017 році стосунки з відповідачем погіршилися, шлюбні відносини перестали існувати після нанесення їй останнім тілесних ушкоджень. Під час розгляду цивільної справи про розірвання шлюбу, їй стало відомо, що вищезазначена квартира придбана відповідачем на підставі договору дарування. Відповідач почав створювати перешкоди у користуванні квартирою, виганяти її, мотивуючи тим, що це його особиста власність. Вважає, договір дарування, укладений 27 серпня 2000 між удаваним правочином, оскільки ОСОБА_10 отримала за цим договором 1700 доларів США. Сторони правочину уклали договір дарування, з метою приховати договір купівлі-продажу. Вважає, що спірна квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу. Просила суд визнати договір дарування удаваним правочином, а саме договором купівлі-продажу, визнати квартиру сумісною власністю подружжя, та поділити квартиру, визнавши за нею її частки.

Проте, рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15 квітня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_10 про визнання правочину удаваним та поділ майна подружжя відмовлено /а.с.100/.

Судом встановлено, що між сторонами склались конфліктні правовідносини, що підтверджується матеріалами справи.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач ОСОБА_1 посилається на те, що відповідач ОСОБА_2 чинить їй перешкоди в користуванні квартирою.

При вирішенні даного спору суд керується нормами Цивільного кодексу України, яким врегульовано спірні правовідносини.

Відповідно до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 383 ЦК України визначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Місце проживання позивача за вказаною адресою було зареєстровано у якості члена сім`ї власника, з якою він на той час перебував у шлюбі.

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК УРСР з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належать, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

За змістом ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Статтею 405 Цивільного кодексу України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Одночасно ч.4 ст.156 ЖК закріплено положення, згідно яких припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якої вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.

Саме до таких висновків дійшов Верховний Суд щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові від 02 вересня 2019 року у справі №731/34/17-ц, провадження № 61-2417св18.

Як було встановлено судом, 27 серпня 2000 року відповідач на підставі договору дарування набув право приватної власності на квартиру за номером АДРЕСА_1 .

Таким чином, єдиним власником спірного житлового приміщення на час розгляду справи судом є відповідач і саме він, відповідно до ст.319 ЦК України, наділений повноваженнями власника щодо розпорядження належним йому майном.

Відповідно до ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законодавством.

Згідно зі ст. 156 цього Кодексу припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє колишніх членів права користуватися займаним приміщенням.

Оскільки відповідач проживає в квартирі на законних підставах - як член сім`ї, а після розірвання шлюбу - як колишній член сім`ї, спірні правовідносини регулюються нормами ЖК України, що з урахуванням положень ст. 8 ч. 1 ЦК України узгоджуються з нормами ст. 402 ч. 1, ст. 403, ст. 405 ч. 1 ЦК України.

Однак, як вбачається із наданих суду пояснень, на даний час відповідач не чинить позивачу перешкоди в користуванні квартирою, вона має вільний доступ до квартири та всіх кімнат, тобто позивач не позбавлена можливості вільно та безперешкодно користуватися квартирою.

Аргументи, наведені позивачем та її представником щодо підстав задоволення позову, повністю спростовуються проаналізованими в ході судового розгляду доказами, є необґрунтовані та не заслуговують на увагу суду.

За змістом ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши докази у справі, керуючись завданнями цивільного судочинства щодо справедливого розгляду і вирішення цивільних справ, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Щодо зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні квартирою та визнання втрати права користування житлом-квартирою у зв`язку з розірванням шлюбу суд вважає, що в їх задоволенні слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Відповідач ОСОБА_2 у своїй зустрічній позовній заяві як на підставу задоволення позову посилався на те, що після розірвання шлюбу позивач продовжує користуватися житловим приміщенням не будучи членом сім`ї власника житла. Разом із тим, не підтримує з ним шлюбно-сімейні відносини, не веде з ним спільного господарства. Окрім цього, позивач не бере участі у сплаті за комунальні послуги в квартирі протягом всього періоду користування житловим приміщенням. На думку відповідача, позивач чинить перешкоди йому, як власнику квартири у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З урахуванням викладеного, посилаючись як на підстави своїх вимог на положення ч. 2 ст. 405, п.2, п.4 ч. 1 та ч. 2 ст. 406 ЦК України, ст. 72 ЖК УРСР просив його позовну заяву задовольнити.

Відповідно до вимог статті 47 Конституції України держава гарантує кожному право на житло. Ніхто не може бути позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого житла. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у це право (рішення ЄСПЛ від 13 травня2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» (McCann v. the United Kingdom), заява № 19009/04, п. 50; рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitsky v. Ukraine») заява № 30856/03).

Стаття 391 ЦК України наділяє власника правом вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

За змістом зазначених норм право користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Відповідно до статті 157 ЖК УРСР членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до частини першої статті 116 ЖК УРСР якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах мешканців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

У позивача, як колишньої жінки власника квартири, на підставі ч.1 ст.405 ЦК України виникло право користування чужим майном, а саме квартирою (сервітутне право).

Припинення цього права повинно відбуватися відповідно до вимог ст.ст. 405, 406 ЦК України.

Відповідно до ст.150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст.64 ЖК УРСР до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Аналіз чинного житлового законодавства вказує на те, що припинення членства у сім`ї не є підставою для позбавлення особи права користування житловим приміщенням.

Таким чином, позивач, як колишній член сім`ї власника квартири, зберігає право користування займаним приміщенням саме на тих умовах, на яких він поселився в житлове приміщення і користується ним нарівні з членами сім`ї власника.

У разі виникнення спору між власником та членами його сім`ї суд повинен врахувати, що право члена сім`ї власника на користування житлом є сервітутним правом, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися у відповідності з вимогами статей 405,406 ЦК України, зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що позивач без поважних причин не проживає у вказаній квартирі понад один рік, а також будь-яких домовленостей між ними.

Так само не надано доказів і щодо систематичного порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу до нього, чи доказів того, що вона систематично руйнує чи псує жиле приміщення, або використовує його не за призначенням. Підстави для припинення сервітуту визначені ч.2 ст. 406 ЦК України відсутні.

Позивач не довів належним чином заявлених ним позовних вимог, щодо втрати відповідачем права на проживання в спірному житлі та припинення дії сервітуту.

Враховуючи викладене, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 по зустрічній позовній заяві слід відмовити в повному обсязі за недоведеністю.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 81, 82, 89, 141, 263-266, 273 ЦПК України,суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні квартирою залишити без задоволення.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні квартирою та визнання втрати права користування житлом-квартирою у зв`язку з розірванням шлюбу - залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_5 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_5 .

Повний текст рішення суду складено 22.11.2019 року.

Суддя Кіровського Н. Ю. Іванова

районного суду

м.Кіровограда