Постанова

Іменем України

18 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 753/5151/16-ц

провадження № 61-8539св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва, у складі судді Парамонова М. Л., від 04 листопада 2016 року та постанову Київського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Верланова С. М., Мережко М. В., Савченка С. І., від 04 квітня 2019 року.

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 , про усунення перешкод у користуванні майном, знесення самочинного будівництва, приведення будинку у попередній стан та відшкодування витрат.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що вона та ОСОБА_2 є співвласниками в рівних частках земельної ділянки площею 0,0882 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування від 10 грудня 2004 року. На вказаній земельній ділянці розташований житловий будинок загальною площею 127,6 кв. м, який також належить сторонам на праві спільної власності на підставі договору дарування від 10 грудня 2004 року. Зазначала, що відповідач без погодження з нею та без отримання документа, який дає право на виконання будівельних робіт, здійснила реконструкцію та добудову вказаного вище житлового будинку, внаслідок чого було порушено її права, пошкоджений житловий будинок та створені перешкоди у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою.

З урахуванням наведеного, позивач просилапозов задовольнити, усунути перешкоди у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , знести самочинне будівництво з реконструкції та добудови житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за рахунок ОСОБА_2 та привести житловий будинок у стан до початку самочинного будівництва за рахунок ОСОБА_2 Також ОСОБА_1 просила відшкодувати витрати на знесення самочинного будівництва та приведення житлового будинку у попередній стан шляхом стягнення з ОСОБА_2 на її користь 1 400 000, 00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 04 листопада 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги ОСОБА_1 не доведені належними та достатніми доказами, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Суд встановив, що сторони, як співвласники спірного будинку, за спільною згодою (домовленістю) зверталися до Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації з приводу надання дозволу на реконструкцію житлового будинку та розпорядженням вказаного органу від 20 грудня 2006 року № 1439 вони отримали дозвіл на реконструкцію житлового будинку як співвласники земельної ділянки за зазначеною адресою. Позивач не зверталась з будь-якими заявами щодо порушення її прав під час здійснення реконструкції будинку до відповідних державних органів, органів місцевого самоврядування, зокрема інспекції державного архітектурно-будівельного контролю.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Дарницького районного суду міста Києва від 04 листопада 2016 року - без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що районний суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позивач не обґрунтовувала, що внаслідок самочинної добудови житлового будинку порушено її право користування земельною ділянкою і житловим будинком, не довела, що стан житлового приміщення є незадовільним, а будинок відключено від газопостачання.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Дарницького районного суду міста Києва від 04 листопада 2016 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що реконструкція житлового будинку по АДРЕСА_1 здійсненна самочинно, без дозвільних документів, з порушенням нормативних актів, що підтверджується висновком судової будівельно-технічної експертизи № 6990/17-44 від 28 вересня 2018 року. Окрім того, вказаним висновком експерта встановлено, що демонтаж самочинно збудованого об`єкту по АДРЕСА_1 можливий без завдання шкоди первісному будинку за умови розробки проектної документації. Суд апеляційної інстанції взагалі не прийняв до уваги, що у відповідача відсутня вся необхідна дозвільна документація для проведення відповідних робіт, що призвело до порушення прав позивача, як співвласника житлового будинку. Реконструкція будинку призвела до погіршення стану житлових приміщень, що підтверджується матеріалами справи, а також припинення газопостачання у зв`язку із тим, що на другому поверсі будинку зруйнований димовентиляційний канал.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

24 червня 2019 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Ухвалою Верховного Суду від 10 грудня 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 , про усунення перешкод у користуванні майном, знесення самочинного будівництва, приведення будинку у попередній стан та відшкодування витрат призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У поданому відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_2 посилається на те, що оскаржені позивачем судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованими, а доводи касаційної скарги не спростовують правильних по суті судових рішень. Позивач не довела порушення свого права, а тому суди дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Судами встановлено, що реконструкція спірного будинку відбувалася за згодою та участі позивача.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Згідно договору дарування земельної ділянки від 10 грудня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кириленко Л. В. та зареєстрованого в реєстрі за № 5750, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками в рівних частинах (по 1/2 частині кожна) земельної ділянки загальною площею 0,0882 га з цільовим призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, кадастровий номер :63:428:0001, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Вказані обставини також підтверджуються копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії КВ № 129106 від 22 лютого 2005 року, виданого на ім`я ОСОБА_1 , та копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії КВ № 129107 від 22 лютого 2005 року, виданого на ім`я ОСОБА_2 .

Відповідно до договору дарування від 10 грудня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кириленко Л. В. та зареєстрованого в реєстрі за № 5753, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками в рівних частинах (по 1/2 частині кожна) житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , що розташований на земельній ділянці загальною площею 0,0882 га.

Згідно технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, який виготовлений 08 жовтня 2004 року Київським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, житловий будинок по АДРЕСА_1 , житловою площею 88,60 кв. м, загальною площею 127,60 кв. м, має 4 житлові кімнати.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як співвласники будинку АДРЕСА_1 , за спільною згодою у грудні 2006 року звернулися із заявою до Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації про надання дозволу на реконструкцію житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Розпорядженням Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації від 20 грудня 2006 року № 1439 дозволено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 здійснити реконструкцію житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (пункт 1). Вказаним розпорядженням зобов`язано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в установленому порядку: отримати архітектурно-планувальне завдання в головному управлінні містобудування, архітектури та дизайну міського середовища, виконати технічні умови експлуатаційних органів на приєднання об`єкту до інженерних мереж міста, розробити та погодити проектну документацію, оформити дозвіл на проведення будівельних робіт в управлінні Держархбудконтролю м. Києва та отримати в головному управлінні контролю за благоустроєм міста ордер на виконання робіт (пункт 2).

Судами встановлено, що у період з 2006 року по 2016 рік здійснювались будівельні роботи з реконструкції житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно технічного паспорта на житловий будинок, господарські будівлі та споруди по АДРЕСА_1 , який виготовлений 11 квітня 2016 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 на замовлення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , збудовано самочинно: прибудова 2016 року, літ. «а», площею 72,0 кв. м, та надбудова 2016 року, літ. «А», площею 177, 3 кв. м. Житловий будинок є двоповерховим з мансардою та двоквартирним. Загальна площа житлового будинку становить 331,8 кв. м, житлова площа 161,6 кв. м.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 6990/17-44 від 28 вересня 2018 року, яка проведена старшим судовим експертом Київського науково-дослідного інституту судових експертиз на підставі ухвали Апеляційного суду міста Києва від 09 березня 2017 року, у житловому будинку виконано будівельні роботи з реконструкції у 2015 році, будівництво об`єкту по АДРЕСА_1 велось без дозвільних документів з порушенням вимог нормативних документів, з використанням сучасних матеріалів та технологій. Судовий експерт дійшов висновку, що демонтаж самочинно збудованого об`єкту по АДРЕСА_1 можливий без завдання шкоди первісному будинку за умови розробки проектно-кошторисної документації.

Позиція Верховного Суду

Частинами першою та другою статті 400 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У відповідності до статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до частин першої-другої статті 358 Цивільного кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Звертаючись до суду із цим позовом, позивач посилалася на те, що відповідач без її погодження та без отримання відповідних дозвільних документів, які дають право на виконання будівельних робіт, самовільно здійснила реконструкцію спірного житлового будинку, власниками якого у рівних частках є сторони спору, стверджуючи про порушення її прав, оскільки відповідачем було пошкоджено житловий будинок та створені перешкоди у належному користуванні ним, а також земельною ділянкою.

Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналогічна норма закріплена у статі 81 чинної редакції ЦПК України.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення будь-яких порушень його права власності, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням володіння. Право власності має захищатися лише при доведеності факту його порушення діями відповідача, створенні власникові з боку третіх осіб перешкод у здійсненні ним цього права із застосування наслідків, в тому числі і звільнення земельної ділянки від самовільно зведених споруд шляхом їх знесення чи усунення інших перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Крім того, вирішуючи питання про знесення нерухомого майна, суди в кожному випадку з`ясовують, яку частину земельної ділянки займає споруджена будівля, її розмір і конфігурацію, яка частина будівлі підлягає знесенню. За необхідності з`ясування питань, що виникають при розгляді справи і потребують спеціальних знань, суд має право призначити експертизу. Невстановлення вказаних обставин унеможливлює виконання такого рішення.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 19 квітня 2017 року у справі № 6-129цс17.

Частиною першою статті 376 ЦК України визначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до частини четвертої статті 376 ЦК України власник земельної ділянки може вимагати від особи, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво знесення самочинно збудованого об`єкта або проведення перебудови власними силами чи за її рахунок; приведення земельної ділянки до попереднього стану або відшкодування витрат.

За змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва власник земельної ділянки може заявляти за умови доведеності факту порушення його прав самочинною забудовою. Такий висновок узгоджується з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України, статті 4 ЦПК України, згідно з якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтовано висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позивач не довела порушення її прав іншим співвласником житлового будинку по АДРЕСА_1 , враховуючи те, що вона надавала згоду на його реконструкцію (перебудову), що зокрема підтверджується розпорядженням Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації від 20 грудня 2006 року, яке не оспорювалось.

Суди встановили, що реконструкція спірного житлового будинку за погодженням співвласників розпочалася у 2006 році, однак позивач із цим позовом звернулася лише у березні 2016 року, що також свідчить про факт погодження сторонами проведення реконструкції будинку.

Реконструкція житлового будинку по АДРЕСА_1 здійснена без наявності необхідної дозвільної та проектної документації, однак позивач не довела, що така реконструкція, проведення якої розпочато за згодою обох співвласників, порушує її право на користування житловим будинком, а також земельною ділянкою, на якій він розташований. Зокрема позивачем не надано доказів виділення частин спірного будинку та земельної ділянки співвласникам в натурі відповідно до належних їм ідеальних часток.

Враховуючи підстави, якими позивач обґрунтовувала свої позовні вимоги, суди, із урахуванням встановлених обставин цієї справи, дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю.

Ці та інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції винесені без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться значною мірою до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 04 листопада 2016 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников
Судді О. М. Осіян
Н. Ю. Сакара
С. Ф. Хопта
В. В. Шипович