Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер №440/2138/17

Провадження № 2/440/189/2019

09 січня 2019 року Буський районний суд Львівської області

в складі : головуючого - судді Шендрікової Г.О.,

з участю секретаря судового засідання Волошин Х.С.,

без участі сторін

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в місті Буську без фіксації технічним засобом «Камертон» цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кізлівської сільської ради Буського району Львівської області, третя особа: Відділ у Буському районі Держгеокадастру у Львівській області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Буського районного суду Львівської області з позовною заявою до Кізлівської сільської ради Буського району Львівської області, третя особа: Відділ у Буському районі Держгеокадастру у Львівській області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Позов мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла її прабабця, ОСОБА_3. Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме середня земельна частка (пай) право на яку належало померлій на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 від 02.07.1996 року, із земель НААГ « Дружба » Буського району Львівської області. Оригінал Сертифікату був втрачений. Про те, що дійсно прабабці належали середня земельна частка (пай) є наявна довідка. Інших осіб, які б претендували на спадкове майно ні за законом, ні за заповітом немає. Просить суд визнати за нею право власності на середню земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом після смерті прабабці.

В підготовче судове засідання позивач не з'явилася. В матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала повністю, посилаючись на підстави, викладені в заяві. Просила задовольнити позов.

Представник відповідача Кізлівської сільської ради Буського району Львівської області в підготовче судове засідання не з'явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутності, щодо задоволення позовних вимог не заперечує.

Представник третьої особи відділу у Буському районі ГУ Держгеокадастру у Львівській області в підготовче судове засідання не з'явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутності, щодо задоволення позовних вимог не заперечує.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.3 ст.12 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до п. 4 і 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Відповідно до ст. ст. 529 - 532 ЦК УРСР (1963 року) спадкоємцями за законом у рівних частках є діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого, онуки і правнуки померлого, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем (перша черга), а також брати і сестри, дід та бабка померлого (друга черга). До числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті.

Як встановлено з матеріалів справи ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_2

Згідно копій свідоцтв про народження позивачки та її матері підтверджується родинний зв'язок зі спадкодавцем.

Згідно довідки № 617 від 10.10.2017 року, виданої Кізлівською сільською радою Буського району Львівської області, вбачається, що ОСОБА_3 булав зареєстрована та проживала за адресою: с.Журатин, Буського району Львівської області

Ст. 525 ЦК УРСР (1963 року) вказує, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Статтею 526 ЦК УРСР (1963 року) регламентовано, що місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини.

Як вбачається з копії Сертифіката на право на земельну частку(пай) серії НОМЕР_1 від 02.07.1996 року ОСОБА_4 належить право на земельну частку(пай )у землі, яка перебуває у колективні власності НААГу «Дружба» розміром 2, 57 умовних га., яка розташована за межами населених пунктів Кізлівської сільської ради Буського району Львівської області .

На підставі розпорядження голови Буської райдержадміністрації від 13.03.2000р. №123 вносилися зміни в Проект роздержавлення та приватизації земель НААГ «Дружба», у зв'язку з чим за ОСОБА_4 змінена та розрахована земельна частка у новому розмірі а саме: 2,17 умовних кадастрових га, що підтверджується довідкою № 9-13-0.20-1848/102-18 від 24.07.2018 року відділу у Буському районі ГУ Держгеокадастру у Львівській області.

З даного листа убачається, що Сертифікат на право на земельну частку (пай) був виданий на ім'я «ОСОБА_3», хоча за життя спадкодавець була ОСОБА_3, що суду дає підстави вважати про наявність механічної помилки під час заповнення документу. Про те, що спадкодавець була на прізвище «ОСОБА_3» вказує копія свідоцтва про смерть, копія свідоцтва про народження матері позивачки, копія свідоцтва про одруження.

В силу п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

З наведеного, суд приходить до висновку, що слід встановити факт належності Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 виданого 02.07.1996 року ОСОБА_4.

Інших спадкоємців, після смерті спадкодавці, які прийняли спадщину немає, що стверджується копією листа Буської державної нотаріальної контори за № 861/01-16 від 04.07.2018 року.

Позивач фактично вступила в управління спадковим майном, тобто у відповідності до ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року вчинила дії, які свідчать про прийняття нею спадщини після смерті батька.

Згідно ст. 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом.

Відповідно до ч.1 ст.529 цього кодексу при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Відповідно до вимог ст. 548 цього кодексу для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Статтею 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

За змістом положень ст.ст.560, 561 цього кодексу спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини.

Практика Верхового Суду України (п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтею 1 Протоколу 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено: кожна фізична або юридична особа має право володіти мирно своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими.

Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

З огляду на наведені положення закону та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд переконаний, що є всі підстави для задоволення позову в повному обсязі.

Таким чином визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону та не порушує, права свободи чи інтереси інших осіб.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 14, 57-60, 174, 197, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

ухвалив :

Позов ОСОБА_1 до Кізлівської сільської ради Буського району Львівської області, третя особа: Відділ у Буському районі Держгеокадастру у Львівській області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування за законом задоволити.

Встановити факт належності ОСОБА_3 Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 виданого 02.07.1996 року за №943 на підставі рішення голови Буської районної ради від 21.06.1996року № 225 на ім'я «ОСОБА_3».

Визнати право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, за ОСОБА_1 на середню земельну частку (пай) площею 2,17 умовних кадастрових гектарів у землі яка перебуває у колективній власності НААГу «Дружба» на території Кізлівської сільської ради Буського району Львівської області.

Рішення суду може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду через Буський районний суд Львівської області (пп.15.5 п.15 ч.1 Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року) протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 09.01.2019р.

Суддя: Г. О. Шендрікова