ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8661/19 Справа № 173/616/18 Суддя у 1-й інстанції - Петрюк Т. М. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2019 року Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.

за участю секретаря Лященко С.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до Дмитрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області про визнання права на земельну частку (пай)

за апеляційною скаргою прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області

на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2019 року та на додаткове рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2019 року ,-

В С Т А Н О В И В:

21 березня 2018 року ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом до відповідача Дмитрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. Згідно заявлених позовних вимог просить визнати за нею право власності на земельну ділянку (пай) для сільськогосподарського використання, розміром 5.65 умовних кадастрових гектарів, розташованої на території Дмитрівської сільської ради а Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: в період з 1986 року по 1996 рік вона була членом та працювала у колгоспі ім. Жданова, який в подальшому був перейменований у КСП «Україна» с. Дмитрівка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. За вказаний період роботи у колгоспі її було включено до списку працездатних пайовиків до Державного акту № 2 ВД 0016 на право колективної власності на землю КСП «Україна», від 06.03.1996 року. У 1996 році землі КСП «Україна» були розпайовані. Тому вона як член КСП набула право на земельну частку (пай) згідно п. 2 Указу Президента України «Про порядок розпаювання земель, переданих у колективну власність підприємствам та організаціям». Проте сертифікат на землю на своє ім`я вона не отримала, так як не знала, що була включена у список до Державного акту про право колективної власності на землю, що видаються членам КСП, що й стало підставою звернення до суду (а.с.2-3).

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Дмитрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області про визнання права на земельну частку (пай) - задоволені.

Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 , право на земельну частку (пай) розміром 5.65 умовних кадастрових гектарів, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), розташованої на території Дмитрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області згідно Державного Акту на право колективної власності на землю колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» № 2 ВД 0016, виданого 06 березня 1996 року.

Також вирішено питання щодо судових витрат (а.с. 61-65).

Додатковим рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2019 року, визнано додатково за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 , право на земельну частку (пай) розміром 2.31 умовних кадастрових гектарів, що в загальній кількості з розміром земельної ділянки, право на яку визнано за ОСОБА_1 , за рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2019 року, буде складати 7.96 умовних кадастрових одиниць, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), розташованої на території Дмитрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області згідно Державного Акту на право колективної власності на землю колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» № 2 ВД 0016, виданого 06 березня 1996 року Додаткове рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення. (а.с.75-76).

В апеляційній скарзі прокуратура Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду та додаткове рішення суду - скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с. а.с. 83-94,101-113).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду та додаткове рішення суду слід скасувати, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання права власності, виходячи з наступного.

Судом 1 інстанції встановлено, що позивач працювала та була членом колгоспу ім.. Жданова, який в подальшому був перейменований в КСП «Україна» з 1986 року по 1996 рік.

Так, згідно наданої позивачем копії трудової книжки встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 прийнята в члени колгоспу ім. Жданова дояркою та в подальшому працювала в даному господарстві. Також в трудовій книжці міститься запис, що позивачка звільнена з членів колгоспу ім. Жданова 13.02.1996 року. Проте представник позивача посилається на те, що даний запис зроблений помилково, так як позивач зазначає, що вона працювала в КСП «Україна» до грудня місяця 1996 року.

Паювання земель колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» проводилось у березні 1996 році. Державний акт № 2 ВД 0016 на право колективної власності на землю колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» виданий 06 березня 1996 року, що підтверджується відповіддю відділу у Верхньодніпровському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області та копією держаного акту про право колективної власності на землю. Таким чином, згідно даних наданої позивачем копії трудової книжки на час паювання земель позивач не працювала та не була членом КСП «Україна».

Проте, позивач заперечує даний факт посилаючись на те, що вона працювала в КСП до грудня місяця 1996 року.

На підтвердження факту роботи позивача в КСП «Україна» до кінця 1996 року були допитані свідки.

Також в судовому засіданні була оглянута трудова книжка свідка ОСОБА_3 . в оригіналі. З якої встановлено, що ОСОБА_3 , працювала головним бухгалтером колгоспу «Україна» з 02.02.1994 року по 10.02.1997 року. 15.10.1996 року колгосп «Україна» перейменовано на КСП «Україна». Відповідно до паспортних даних ОСОБА_1 , народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З дослідженого оригіналу трудової книжки свідка ОСОБА_4 ,. встановлено, що вона працювала в колгоспі «Україна» дояркою з 30.11.1988 року по 03.03.1998 року. 15.10.1996 року колгосп «Україна» перейменовано на КСП «Україна»

Згідно архівної довідки від 19.04.2018 року № 51 вбачається, що в документах колгоспу ім Жданова колгоспу «Україна» - КПС «Україна» з 1987 року по 1996 рік відомостей про вихід ОСОБА_1 , з членів КСП не значиться. Також зазначено коли та на підставі яких документів було здійснене перейменування даного господарства.

Відповідно до повідомлення відділу у Верхньодніпровському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 02.03.2018 року № 4.0.20-89/103-18 встановлено, що ОСОБА_1 , значиться у списках до Державного акту на право колективної власності на землю КСП «Україна» Дмитрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області №2 ВД ВД0016 від 06.03.1996 року, але не значиться у книзі реєстрації сертифікатів на право власності на земельну частку (пай), що видаються членам КСП «Україна» Верхньодніпровського району Дніпропетровської області.

Відповідно до копії державного акту на право колективної власності на землю серія ДП №2 ВД 0016 вбачається, що КСП «Україна» передано в колективну власність 8540.0 гектарів землі в межах згідно з планом, відповідно до рішення виконкому Дмитрівської сільської ради народних депутатів від 06.03.1996 року № 2

Відповідно до списку членів колгоспу Україна на 10.02.1996 року, Бригада № 1, до даного державного акту про право колективної власності на землю під № 145 зазначена ОСОБА_1 , доярка с. Кринички.

Задовольняючи позовні вимоги, суд 1 інстанції виходив з того, що факт роботи позивача ОСОБА_1 , до грудня місяця 1996 року в колгоспі ім.. Жданова, - колгоспі «Україна» - КСП «Україна», знайшов своє підтвердження. Також суд приймає до уваги той факт, що позивач була включена до списку осіб КПС «Україна» до Державного акту на право колективної власності на землю КСП «Україна» Дмитрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області №2 ВД ВД0016 від 06.03.1996 року. Тому у позивача наявні права на отримання земельної ділянки (паю), так як з наданих суду доказів встановленим є факт того, що позивачка працювала та була членом КСП на час розпаювання земель сільськогосподарського призначення даного господарства тобто на 06.03.1996 року

Однак, такий висновок суду є передчасним з огляду на те, що у порушення вимог ст. 130 ЦПК України у редакції, чинній на час відкриття провадження, судом першої інстанції не було вирішено питання щодо складу осіб, які братимуть участь у справі, чим порушено норми процесуального права при вирішенні зазначеного спору.

Згідно ч. 1 ст. 17 ЗК України, у редакції 1992 року, передача земельних ділянок у колективну та приватну власність проводилась Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки.

01 січня 2002 року набрав чинності новий Земельний кодекс України.

Відповідно до п. 1 ст. 116 цього Кодексу громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Нормами п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України передбачалось, що до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів -відповідні органи виконавчої влади.

Виходячи з повноважень, визначених у ст. 122 ЗК України, саме районі державні адміністрації з 01.01.2002 року до 31.12.2012 року були розпорядниками земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, в тому числі земель запасу відповідної сільської ради.

Відповідно до вимог Закону України від 06.09.2012 року № 5245- VI Про внесення змій до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності, який набрав чинності з 01.01.2013 року, землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими.

Згідно п. 3 Прикінцевих та Перехідних Положень згаданого Закону, з дня набрання ним чинності землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються: а) земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади; які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій; б) всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах "а" і "б" пункту 4 цього розділу.

У державній власності залишаються: а) розташовані в межах населених пунктів земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна державної власності; які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, державних галузевих академій наук; які належать до земель оборони; б) земельні ділянки, що використовуються Чорноморським флотом Російської Федерації на території України на підставі міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; в) землі зон відчуження та безумовного (обов`язкового) відселенім, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи; г) усі інші землі, розташовані за межами населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпункті "а" пункту 3 нього розділу.

Також, зазначеним Законом внесені зміни до ст. 122 ЗК України, якою визначені повноваження органів виконавчої влади щодо передачі у власність або користування земельних ділянок.

Згідно ч. 4 даної статті (із внесеними змінами) центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно п. 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 року № 15, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

У відповідності до Положення про Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17.11.2016 № 308, Головне управління є територіальним органом Держгеокадастру.

Підпунктом 13 пункту 4 вказаного Положення передбачено, що Головне управління, відповідно до покладених на нього завдань, розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством, на території Дніпропетровської області.

Отже, з 01.01.2013 року, з набуттям чинності змін до Земельного кодексу України, передачу у власність чи користування земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Дніпропетровської області (за межами населеного пункту) здійснює Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області.

Відповідно до роз`яснень, викладених в абз. 4 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляду цивільних справ судам роз`яснено, що позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо.

Судом не враховано, що розпорядником земель сільськогосподарського призначення, що перебувають у державній власності, після внесення змін до ЗК України, є Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, яке не було залучено до участі у даній справі. Тому, на думку колегії суддів, прийняття судового рішення у даній справі стосується його прав, свобод, інтересів та обов`язків, як розпорядника даного нерухомого майна.

Поряд з цим, відповідачем у справі визначено Дмитрівську сільську раду Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, яка не є розпорядником земель сільськогосподарського призначення державної власності.

Стаття 33 ЦПК України у редакції, чинній на час відкриття провадження, передбачає, що суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Близький за змістом припис закріплений і в частині першій статті 51 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Пленум Верховного Суду України у п.8 постанови від 12.06.2009 року № 2 Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному законом. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Суд вказаними роз`ясненнями не керувався і в порушення вимог ст.ст. 10, 33 ЦПК України у редакції, чинній на час відкриття провадження, не роз`яснив позивачу наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, у тому числі і щодо залучення до участі у справі належного відповідача.

Апеляційний суд позбавлений можливості залучити до участі у справі належного відповідача, оскільки не має передбачених законом повноважень змінювати склад осіб, які беруть участь у справі, крім випадків процесуального правонаступництва, передбаченого ст. 55 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Судом не було взято до уваги, що розпорядник землі змінився, а тому Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області повинно приймати участь у справі в якості співвідповідача, поряд з КСП, сільськогосподарські кооперативи (при наявності їх чи їх правонаступників), районною державною адміністрацією, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, тому що рішення по справі може вплинути на його права.

Розгляд справи з неналежним відповідачем або за відсутності всіх належних відповідачів позбавляє суд можливості зробити висновок щодо обґрунтованості або необґрунтованості позовних вимог по суті.

Оскільки позовні вимоги заявлені не до всіх осіб, чиїх прав та інтересів стосується предмет спору, зокрема, без залучення до участі у справі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, як розпорядника землею, яка перебуває у державній власності, вирішення даного спору в цілому (враховуючи специфіку спірних правовідносин) без залучення у встановленому процесуальним законом порядку всіх заінтересованих осіб є передчасним.

Відтак, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до роз`яснень, викладених в абз. 5 п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року Про судове рішення у цивільній справі, суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції та додаткове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Дмитрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області про визнання права на земельну частку (пай) , що не позбавляє ОСОБА_1 права звертатися з відповідним позовом до належних відповідачів у передбачений законом спосіб та порядок.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області - задовольнити.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2019 року та додаткове рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2019 року- скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Дмитрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області про визнання права на земельну частку (пай) - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: