ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 676/4898/19
Провадження № 22-ц/4820/2274/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р. С., Костенка А.М., Талалай О.І.,

розглянув без повідомлення учасників справи справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької областівід 21 жовтня 2019 року, суддя Вдовичинський А.В., у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

В липні 2019 року АТ КБ «Приватбанк», (далі Банк), звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути заборгованість по кредитному договору у розмірі 13196,92 грн. та 1921 грн. судових витрат.

В обґрунтування доводів позивач зазначив, що 06.10.2015 року ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 4500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, «Тарифами банку» складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг.

Відповідач ОСОБА_1 зобов`язання по кредитному договору не виконав, у зв`язку з чим станом на 11.07.2019 року заборгованість за кредитом склала 13196,92 грн., з яких 5067,04 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 2536,37 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 3638,89 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 850 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., штраф - 500 грн. фіксована частина, штраф - 604,62 грн. процентна складова.

Заочним рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької областівід 21 жовтня2019 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 1399,68 грн. заборгованості за кредитом та 203,74 грн. судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» просило скасувати рішення суду в частині незадоволених позовних вимог щодо незадоволеної суми тіла кредиту та простроченого тіла кредиту та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

На обґрунтування скарги апелянт зазначив, що рішення суду в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення заборгованості зі сплати повних сум тіла та простроченого тіла кредиту є незаконним, ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права. Судом першої інстанції належним чином не перевірено доводів позивача, які мають значення для правильного вирішення справи, не надано належної оцінки наявним у справі доказам. Суд першої інстанції не мав жодних підстав відмовляти у стягненні заборгованості за тілом кредит (в т.ч. простроченим), оскільки Банк відповідно до закону має право нараховувати та отримувати відсотки за користування наданим кредитом.

Розгляд справи проведений в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та позичальником шляхом підписання анкети-заяви від 06.10.2015 року укладено кредитний договір про надання кредиту в розмірі 4500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Згідно з розрахунком заборгованості внаслідок невиконання відповідачем належним чином своїх зобов`язань за кредитним договором, станом на 11.07.2019 року утворилась заборгованість в розмірі 13196,92 грн., яка складається з 5067,04 грн. заборгованості за тілом кредиту, 2536,37 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту, 3638,89 грн. нарахованої пені за прострочене зобов`язання, 850 грн. пені за несвоєчасну сплати боргу на суму від 100 грн., штрафу в сумі 500 грн. (фіксована частина) та штрафу 604,62 грн. (процентна складова).

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не повернув в повному розмірі отримані у Банку кошти, у зв`язку із чим з нього на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню лише фактично отримані та не повернуті Банку грошові кошти у сумі 1399,68 грн.

Висновок суду в повній мірі відповідає обставинам справи та вимогам закону з огляду на наступне.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнута згода.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Свої зобов`язання відповідно до умов кредитного договору відповідач належним чином не виконав, оскільки не повернув отриманої в Банку суми.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (далі Постанова) передбачено, якщо Правила надання банківських послуг та Тарифи обслуговування кредитних карт не містять підпису боржника, то з огляду на їх мінливий характер, їх не можна вважати складовою кредитного договору, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо ним підписана, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Із анкети-заяви, підписаної Банком та ОСОБА_1 вбачається, що в ній відсутні правила надання банківських послуг, тарифи обслуговування кредитних карт, а саме строк дії договору, процентна ставка, сума комісії, відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми тощо.

Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові вказує, що оскільки підписана лише заява-анкета, яка не містить детальних умов договору, а Правила надання банківських послуг та Тарифів обслуговування кредитних карт не містять підпису боржника, тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути прострочене тіло кредиту та складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками, а також пеню, комісію і штрафи.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 06.10.2015 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: www.privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів позичальник та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання боржником кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

З огляду на зазначене, відсутні правові підстави для стягнення на користь АТ КБ «Приватбанк» процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів, оскільки в матеріалах справи відсутні дані щодо прийняття боржником умов і тарифів кредитування, а тому з ОСОБА_1 підлягає до стягнення лише фактично отримана та неповернута Банку сума кредитних коштів.

В справі міститься розрахунок заборгованості (а.с. 4-5), з якого вбачається розмір фактично отриманих відповідачем коштів, починаючи за період з 15.09.2015 року, коли ОСОБА_1 використав 4475,52 грн. кредитного ліміту, та до 11.07.2019 року складення Банком розрахунку заборгованості (третя графа розрахунку «Витрати клієнтом кредитних коштів»). Так, за вказаний період відповідачем кредитний ліміт використовувався лише 15.09.2015 року в розмірі 4475,52 грн., що також підтверджується випискою по картковому рахунку ОСОБА_1 .

В той же час, в графі розрахунку заборгованості від 11.07.2019 року «Сума коштів внесена клієнтом на погашення заборгованості» Банком зазначені кошти, які у вказаний період різними платежами повертались відповідачем Банку на погашення заборгованості, що у підрахунку у загальному розмірі за період з 28.09.2017 року до 11.07.2019 року склали 3 075,84? грн. (а.с. 4-5). Вказане, в свою чергу, також підтверджується випискою по картковому рахунку ОСОБА_1 .

Судом першої інстанції перевірено, що розмір зазначених позивачем у розрахунку сум «тіла кредиту» та «простроченого тіла кредиту», не відповідають фактично отриманій у кредит та не повернутій відповідачем сумі грошових коштів.

Таким чином, судом першої інстанції вірно розраховано розмір фактично отриманих коштів, які не були повернуті позивачу відповідачем станом на дату звернення до суду. Загальна сума таких коштів склала 1399,68 грн. (4475,52-3075,84).

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, пені, штрафів, суд першої інстанції правильно виходив з того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

З огляду на зазначене, враховуючи, що в матеріалах справи відсутні дані щодо прийняття боржником умов і тарифів кредитування, правові підстави для стягнення на користь АТ КБ «Приватбанк» суми грошових коштів, що перевищують розмір фактично наданих позичальнику та не повернутих Банку грошових коштів так як і відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів відсутні.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини, тому доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував норм чинного законодавства щодо порядку виконання кредитного договору є необґрунтованими.

Керуючись ст. ст. 369, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької областівід 21 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 грудня 2019 року.

Судді Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

О.І. Талалай