ПОСТАНОВА

Іменем України

03 січня 2019 року

м. Кропивницький

справа № 404/7279/17

провадження № 22-ц/4809/94/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С.М., суддів: Карпенка О.Л., Кіселика С.А.,

секретар судового засідання Савченко Н.В.

учасники справи:

позивач Управління комунальної власності Кіровоградської міської ради,

відповідач ОСОБА_1,

треті особи - Голиківська сільська рада, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05 грудня 2017 року у складі головуючого судді Мохонько В.В. про забезпечення позову Управління комунальної власності Кіровоградської міської ради, -

УСТАНОВИВ:

15.11.2017 року Управління комунальної власності Кіровоградської міської ради звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Голиківська сільська рада, ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання недійсним заповіту від 18.04.1991 року №22, посвідченого секретарем виконкому Голиківської сільської ради народних депутатів Олександрівського району, Кіровоградської області ОСОБА_5, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом №1061 від 09.11.2015 року, виданого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_6.

В той же день позивачем було подано заяву про забезпечення вказаного позову шляхом накладення арешту на кватиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1

В обґрунтування заяви зазначалось, що Управління комунальної власності Кіровоградської міської ради, як особа, на яку покладено обов'язок по виявленню відумерлої спадщини, змушене звернутись із зазначеним позовом, предметом цього спору є вказана квартира, яка набута ОСОБА_1 у власність на підставі оспорюваного заповіту, скоріше за все відповідач намагатиместься терміново продати її, тому невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення заявлених вимог.

04.12.2017 року Управління комунальної власності Кіровоградської міської ради подало заяву щодо розгляду заяви про забезпечення позову, в якій зазначало, що протягом установленого законом строку (ст. 153 ЦПК України) судом не було розглнуто питання щодо забезпечення позову, і за відсутності арешту на спірну квартиру ОСОБА_1 відчужила її шляхом укладення договору дарування на користь ОСОБА_4 Посилаючись на вказані обставини, позивач просив з метою недопущення подальшого відчуження спірного майна накласти арешт на вказану квартиру.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05 грудня 2017 року задоволено заяву. В порядку забезпечення позову накладено арешт на квартиру №133, що розташована в будинку 26, к.1 на вул. Космонавта Попова в м. Кропивницькому, яка належить ОСОБА_4.

Суд першої інстанції зазначив, що зважав на характер спірних правовідносин, врахував дії відповідача щодо відчуження спірного майна в період знаходження матеріалів справив суді, тому з метою недопущення подальшого відчуження майна до вирішення справи по суті арешт спірної квартири буде співмірним та адекватним способом забезпечення позову.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій з підстав порушення судом норм процесуального права просила її скасувати і постановити новен рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Зазначала, що накладаючи арешт на квартиру суд не звернув увагу, що позивач звернувся до суду з позовом про визнання заповіту та свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним. Позовні вимоги є вимогами немайнового характеру, судовий збір сплачений як за вимоги немайнового характеру, отже відсутні правові підстави для забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, а саме на квартиру АДРЕСА_2, к. 1 в м. Кропивницькому.

Вважає помилковим посилання суду, що зазначене майно, а саме квартира АДРЕСА_2, к. 1 в м. Кропивницькому, є предметом цього спору, оскільки предметом є визнання недійсним заповіту та свідоцтва про право на спадщину. Рішення суду за цим спором не підлягає примусовому виконанню. Тому, на думку відповідача, суд значно вийшов за межі заявлених вимог.

Вказує, що провадження по вказаній справі відкрито 05.12.2017 року, згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна № 105808903 від 01.12.2017, квартира АДРЕСА_2, к. 1 в м. Кропивницькому належить ОСОБА_4 на підставі договору дарування № 1042 від 21.11.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу. Тобто договір дарування було укладено до відкриття провадження та існування вказаної цивільної справи. Договір дарування було укладено законно та без порушення вимог законодавства, оскільки судовий спір який існував між мною та ОСОБА_2 було вирішено касаційною інстанцією на його користь.

Суд вийшов за межі вимог, наклав арешт на квартиру АДРЕСА_2, к. 1 в м. Кропивницькому, яка належить на праві власності іншій особі, чим прямо порушив вимоги п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України та ч. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 відповідно до яких позов може бути забезпечено шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Управління комунальної власності Кіровоградської міської ради подало відзив на апеляційну скаргу, в якому ставиться питання про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Ухвалами Кропивницького апеляційного суду від 16.10.2018 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1, та призначено до розгляду на 14:30 год. 29.11.2018 року.

28.11.2018 року ОСОБА_4 також подала апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування ухвали суду з підстав порушення норм процесуального права, просить постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Зазначає, що 21.11.2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено договір дарування, що посвідчений приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу ОСОБА_7 за реєстровим № 1042.

Дана квартира належить їй на праві власності, що також підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

В позові про визнання недійсним заповіту та свідоцтва про право на спадщину за законом, в межах розгляду якого на належне їй нерухоме майно накладено арешт, Управління комунальної власності Кіровоградської міської ради звернулося до суду 15.11.2017 року, відсутні вимоги до ОСОБА_4

Стверджує, що обставини належності ОСОБА_4 на праві власності квартири, за адресою: АДРЕСА_3, були відомі суду під час вирішення питання про забезпечення позову.

Водночас ОСОБА_4 не була стороною у даній справі, її було залучено до участі у справі як третю особу за ухвалою суду від 12.09.2018 року, тому про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру їй нічого не було відомо, чим порушено її права.

Представник Голиківської сільської ради, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не зявились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені відповідно до вимог ст.ст. 128-131 ЦПК України.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши ОСОБА_1 та її представника адвоката ОСОБА_8, представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_9, які підтримали доводи апеляційних скарг, представника позивача за довіреністю ОСОБА_10, який заперечував проти доводів апеляційних скарг, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з таких підстав.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Ухвала суду першої інстанції не відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України, в редакції 2004 року чинній на час розгляду справи, та ст. 149 ЦПК в редакції Закону № 2147-VIІІ від 03.10.2017 року, забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Статтею 152 ЦПК України (2004 року) та ст. 150 ЦПК (в редакції Закону № 2147-VIІІ від 03.10.2017 року) передбачено, що позов забезпечується, зокрема: накладенням арешту на майно і грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Встановлено, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №105808903 від 01.12.2017 року, квартира за адресою: АДРЕСА_3 належить ОСОБА_4 на підставі договору дарування №1042 від 21.11.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу ОСОБА_7 (а.с.61-63).

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

При обранні заходів забезпечення позову слід також враховувати необхідність збереження балансу прав і законних інтересів усіх учасників спірних правовідносин та інших осіб, не допускаючи використання заходу забезпечення позову у якості тиску на відповідача.

Крім того, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, а також те, що майно ( в тому числі рухоме майно, грошові суми тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення до нього позову може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду наявні і тоді, коли у сторони спору до його вирішення є можливість розпорядитися об'єктом прав, що став предметом спору.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції зазначив, щоз метою недопущення її подальшого відчуження до вирішення справи по суті арешт спірної жилої нерухомості буде співмірним та адекватним способом забезпечення позову.

Проте, такі висновки суду першої інстанції не узгоджуються із заявленими позовними вимогами та суперечать наданим сторонами відомостям належності майна, щодо якого вжиті заходи забезпечення позову.

Суд, розглядаючи заву про забезпечення позову не перевірив належним чином обставини, на які посилався позивач, щодо неможливості виконання чи утруднення виконання рішення суду в майбутньому, стосовно належності відповідачу права власності на майно, на яке накладено арешт, не обґрунтував доцільність вжиття вказаних ним в ухвалі заходів забезпечення позову, не зробив висновків щодо їх співмірності із заявленими позовними вимогами, не визначився із тим, чи будуть порушені або обмежені права осіб - власників житла, які не беруть участі у розгляді справи.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд не врахував, що має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права на володіння, користування та розпорядження нерухомим майном яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням зазначених позивачем заходів.

Суд першої інстанції при вирішенні заяви про забезпечення позову порушив норми процесуального права (ст.ст. 151-153 ЦПК України 2004 р.), безпідставно погодився із необхідністю застосування запропонованих позивачем заходів забезпечення позову, чим порушив принцип співмірності виду забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, а також наклав арешт на квартиру, яка на той момент не належала відповідачу.

Відповідно до положень частини 3 статті 3 ЦПК України, в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIІІ від 03.10.2017 року, який набрав чинності з 15.12.2017 року, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Згідно із пунктом 1 частини першої та частиною третьою статті 150 ЦПК України позов може бути забезпечено накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих стороною для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема у тому, що між сторонами дійсно виник спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також співмірність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з таким клопотанням, заявленим позовним вимогам.

При оцінці зазначеної співмірності, слід враховувати безпосередній зв'язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів їхній меті.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4, на квартиру якої накладено арешт оскарженою увалою суду, не є відповідачем, на час прийняття оскарженого судового рішення вона не була учасником справи, до неї не заявляються будь-які вимоги позивачем, вона залучена до участі у даній справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на підставі ухвали Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 вересня 2018 року (а.с.120-121).

Враховуючи викладене, відсутні законні підстави для задоволення заяви позивача про забезпечення даного позову у вказаний ним спосіб, враховуючи відсутність спору між Управлінням комунальної власності Кіровоградської міської ради (Міської ради міста Кропивницького) та ОСОБА_4

Відповідно до ст. 376 ЦПК є підстави для скасування оскарженої ухвали суду із ухваленням нового судового рішення про відмову Управлінню комунальної власності Кіровоградської міської ради (Міської ради міста Кропивницького) у забезпеченні його позову.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05 грудня 2017 року скасувати.

У задоволенні заяви Управління комунальної власності Кіровоградської міської ради про забезпечення позову Управління комунальної власності Кіровоградської міської ради до ОСОБА_1, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Голиківська сільська рада, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним заповіту та свідоцтва про право на спадщину за законом відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.М. Єгорова

Судді: О.Л. Карпенко

ОСОБА_11