Справа № 183/3060/19
№ 2/183/2539/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2019 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючої судді Сороки О.В.,

секретаря Пащенко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Рассвет», третя особа Товарна біржа «Новомосковська», про визнання права власності на нерухоме майно,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Рассвет», в якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , укладений 14 січня 2000 року між нею, ОСОБА_1 та Акціонерно-комерційною агрофірмою «Рассвет», що був посвідчений на товарній біржі «Новомосковська» за реєстровим №000011, а в подальшому зареєстрований в БТІ «Інвентаризатор» за реєстровим №1573 в реєстрову книгу № 6. Крім того, позивач просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 та складається з: житлового будинку А, розміром 13,5 кв.м. житлової площі, 60,20 кв.м. загальної площі, сіней а, літньої кухні Б, льоху В, вбиральні Г, хвіртки -№1, воріт-№2, огорожі - №3, №4.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 14 січня 2000 року між нею, як покупцем, та Акціонерно-комерційною агрофірмою «Рассвет», правонаступником якої є товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Рассвет», як продавцем, було укладено договір купівлі-продажу нерухомості, згідно якого продавець продав, а покупець купив об`єкт нерухомості: житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 ) № АДРЕСА_1 за 500 гривень, які продавець одержав від покупця до підписання угоди. При укладенні договору між сторонами договору, було узгоджено всі належні умови купівлі-продажу будинку, зокрема, щодо ціни, передачі будинку, оформлення документів, після оплати вартості будинку, відповідач передав ключі та всі документи на будинок позивачеві.

Вказаний договір було укладено та зареєстровано на товарній біржі «Новомосковська» та в той же день, 14.01.2000року, зареєстровано в Новомосковському районному БТІ в книзі реєстрації 6 за реєстраційним номером 1573, про що свідчить відмітка на договорі та Інформація з державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Маючи намір розпорядитися даним майном, вона звернулася до нотаріуса задля посвідчення договору купівлі-продажу спірного будинку та земельної ділянки, площею 0,25га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яку нею було отримано у власність на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 16.02.2010р. Однак нотаріус повідомила, що будинок та земельну ділянку вона не зможе відчужити, оскільки укладений договір купівлі-продажу будинку є недійсним, так як не посвідчений нотаріально, а це є порушенням вимог ст. 227 ЦК України (1963р.). На її листа щодо укладення договору купівлі-продажу будинку у нотаріуса, від відповідача, відповіді не надійшло.

В зв`язку з чим, задля вирішення питання щодо оформлення належним чином право власності на будинок, позивач вимушена звернутися до суду.

В судове засідання представник позивача не з`явилась, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи у її відсутність, одночасно позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов визнав.

Представник третьої особи в судове засідання також не з`явився, про час, дату і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

На підставі ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

У відповідності до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем, за наявності для того законних підстав, суд ухвалює рішення про задоволення позову.

На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.

Суд, дослідивши докази, з точки зору належності та допустимості, а у свій сукупності, з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку.

Судом по справі встановлено, що 14 січня 2000 року позивач придбала у відповідача за 500 грн. житловий будинок А, розміром 13,5 кв.м. житлової площі, 60,20 кв.м. загальної площі, сіней а, літньої кухні Б, льоху В, вбиральні Г, хвіртки -№1, воріт-№2, огорожі - №3, №4, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці площею м/ради, який був зареєстрований за позивачем на праві приватної власності в Новомосковському БТІ 14.01.2000року за реєстровим №1573, реєстрова книга 6 (а.с. 8).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 23.04.2019року (а.с. 14), власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, р.№000011, 14.01.2000р., Новомосковська товарна біржа, зареєстрованого в НБТІ за р.№1573 в книзі: 6.

За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 01 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Таким чином, на спірні правовідносини поширюється дія норм ЦК УРСР 1963 року, чинного на час їх виникнення.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про власність», чинного на час виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлене судом.

За змістом ст. ст. 128, 153 ЦК УРСР, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоду по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорі даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно буди досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Так, право укладати договори купівлі-продажу і реєструвати їх на товарній біржі передбачено ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу» №1956-ХІІ від 10 грудня 1991 року згідно ч. 2 якої угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Міністерство юстиції України за №17-12-44 від 10 квітня 1998 року розяснило, що угоди, укладені на біржі не прирівняні до нотаріально посвідчених, а тільки підлягають подальшому нотаріальному посвідченню.

Положеннями ст. 47 ЦК УРСР (в ред. 1963 року) передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу.

Договір купівлі-продажу квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 Кодексу). Договір купівлі-продажу квартири підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Відповідно з п. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому випадку нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 28 квітня 1978 року, зі змінами № 15 від 15 травня 1998 року «Про судову практику по справам про визнання угод недійсними», з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією зі сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд, на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною.

Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995 року, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих біржею.

Відповідно до п. 5 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01 липня 2004 року за № 1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна.

Тобто, у період укладання спірного договору купівлі-продажу існував пробіл у чинному законодавстві, тому що, згідно ст. ст. 227, 242 ЦК України (1963 року) договір купівлі-продажу житлових квартир повинен бути нотаріально засвідчений, якщо хоча б одна із сторін є громадянином, а недотримання даної вимоги тягне недійсність договору. Тим часом, у відповідності зі ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу», біржі мають право вчиняти угоди з будь-якими видами нерухомості і такі угоди не підлягають наступному нотаріальному посвідченню.

За загальним правилом, право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом чи договором (ч. 1 ст. 128 ЦК УРСР), а у відповідності до ст. 153 ЦК УРСР договір вважається укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору.

Як вбачається з положень укладеного договору купівлі-продажу нерухомого майна, сторони за договором уклали даний договір, здійснили купівлю-продаж належного продавцю на праві власності нерухомого майна. Позивачем у справі усі умови за договором виконані. Згідно з п. 3 вищевказаного договору відчужувана нерухомість продана позивачу за 500,00 грн., які отримані Продавцем від Покупця до підписання угоди. Доказів того, що сторони заперечували укладений договір, згідно до вимог ст. 237 ЦК України, суду не було надано, тому, суд вважає укладений договір дійсним.

Оскільки покупець повністю виконала умови договору купівлі-продажу, сплатила за придбане майно грошові кошти, фактично володіє об`єктом нерухомості та зареєстрована в спірному будинку (а.с. 7), угода купівлі-продажу не визнавалась недійсною, позивач на підставі ст. ст. 128, 153 ЦК УРСР і ст. 49 ЗУ «Про власність» набула право власності на спірний об`єкт нерухомості і правомірно володіє ним. Передбачених законом підстав для невизнання дійсним неоспореного договору купівлі-продажу спірного будинку в судовому порядку немає.

У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином, суд вважає, що сторони домовилися про усі істотні умови договору купівлі-продажу об`єкту нерухомості, виконання договору відбулося.

В судовому засіданні встановлений факт повного виконання спірного договору сторонами, факт неможливості нотаріального посвідчення договору зокрема, у зв`язку з тим, що відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору, а тому позивач позбавлена можливості захистити свої права, як власник майна.

Аналізуючи викладене, суд вважає за можливе визнати договір купівлі продажу дійсним та визнати за позивачем право власності на вищевказаний житловий будинок.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 76, 81, 89, 263, 265, 280 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Рассвет», третя особа Товарна біржа «Новомосковська», про визнання права власності на нерухоме майно - задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , укладений 14 січня 2000 року між, ОСОБА_1 та Акціонерно-комерційною агрофірмою «Рассвет» на товарній біржі «Новомосковська» за р. №000011, зареєстрований в БТІ «Інвентаризатор» за р. №1573 в реєстрову книгу № 6.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 та складається з: житлового будинку А, розміром 13,5 кв.м. - житлової площі, 60,20 кв.м. - загальної площі, сіней а, літньої кухні Б, льоху В, вбиральні Г, хвіртки -№1, воріт-№2, огорожі - №3, №4.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.В. Сорока.