Житомирський апеляційний суд
Справа №293/1466/17 Головуючий у 1-й інст. Васильчук С. Ф.
Категорія 5 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Талько О.Б.,

суддів: Коломієць О.С., Шевчук А.М.,

за участю секретаря Добровольської Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №293/1466/17-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договорів дарування №1013 та №1015 від 22 травня 2015 року недійсними в частині відчуження 53/100 частин житлового будинку та земельної ділянки АДРЕСА_1 ОСОБА_3 та переведення прав набувача майна, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Черняхівського районного суду Житомирської області від 17 жовтня 2018 року, яка постановлена суддею Васильчуком С.Ф.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що є спадкоємцем майна після смерті своєї дружини ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. До складу спадщини входить 53/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1. Співвласником 47/100 частин вказаного житлового будинку був брат ОСОБА_4 - ОСОБА_2

Позивач зазначає, що рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 8 квітня 2015 року визнано за ОСОБА_2 право власності за набувальною давністю на 53/100 частини даного житлового будинку, а також на присадибну земельну ділянку, площею 0,09 га, розташовану за вищевказаною адресою.

22 травня 2015 року ОСОБА_2 уклав із ОСОБА_3 договори дарування, за умовами яких у власність останнього перейшли житловий будинок АДРЕСА_1 та земельна ділянка, площею 0,09 га, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, розташована за даною адресою.

В подальшому рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 8 квітня 2015 року було скасоване в апеляційному порядку.

Таким чином, його спадкові права на вказане нерухоме майно були відновлені. Проте, наявність договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки обмежує його право власності й позбавляє належним чином володіти, користуватись та розпоряджатись цим нерухомим майном.

Враховуючи вищезазначене, ОСОБА_1 просив визнати недійсними договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1 в частині відчуження 53/100 його частин, а також договір дарування земельної ділянки, площею 0,09 га, розташованої за вказаною адресою.

Окрім того, просив перевести на нього права набувача на 53/100 частини цього житлового будинку з надвірними господарськими будівлями і спорудами та на вказану земельну ділянку.

На підставі ухвали судді Черняхівського районного суду Житомирської області від 19 січня 2018 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області від 12 вересня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з тих підстав, що заява не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України.

Згідно з ухвалою цього ж суду від 17 жовтня 2018 року позов залишено без розгляду на підставі п.8 ч.1 ст. 257 ЦПК України.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зокрема, зазначає, що його позовна заява була визнана такою, що відповідає вимогам ЦПК України, про що свідчить зміст ухвали судді Бруховського Є.Б. від 19 січня 2018 року про відкриття провадження у справі, а також ухвали судді Васильчука С.Ф. від 10 травня 2018 року про прийняття справи до свого провадження. Залишення позову без розгляду вказує на порушення судом принципу правової визначеності, який не допускає свавільного повернення до повторного вирішення тих питань, які вже були предметом судового розгляду.

Окрім того, отримавши копію ухвали про залишення його позову без руху, він у встановлений строк усунув недоліки позовної заяви, зазначені судом, та подав до Черняхівського районного суду Житомирської області позовну заяву в новій редакції. При визначенні ціни позову він виходив з вартості вказаного нерухомого майна, яка зазначена у спірних договорах дарування.

Залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції повинен був вказати точну суму судового збору, яку необхідно сплатити, із зазначенням банківських реквізитів. Проте, ухвала суду про залишення позову без руху не містить конкретної суми судового збору, яку він повинен доплатити, а також не вказано рахунок, на який дану суму слід перерахувати. Відсутність зазначеної інформації позбавила його можливості виконати вимоги ухвали.

У відзивах на апеляційну скаргу відповідачі зазначили, що позивач не виконав вимоги ухвалу суду про залишення позову без руху, відтак суд першої інстанції обгрунтовано застосував положення ч.13 ст. 187 ЦПК України.

Окрім того, звертають увагу на ту обставину, що апеляційне провадження відкрито з порушенням вимог цивільного процесуального законодавства, адже позивачем пропущений строк на звернення до суду з даною апеляційною скаргою. Окрім того, апеляційна скарга не відповідає вимог ст. 356 ЦПК України та ОСОБА_1 не в повному обсязі сплачений судовий збір.

В судовому засіданні представник позивача підтримала апеляційну скаргу.

Відповідачі в судове засідання не з'явились.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника ОСОБА_1, колегія судів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції виходив з того, що у позовній заяві не зазначено засобів зв'язку позивача, а також не вказана ціна позову.

Окрім того, ОСОБА_1 не сплачений судовий збір за подання вимог майнового характеру.

Зазначені в ухвалі недоліки позивач повинен був усунути протягом п'яти днів з дня отримання ним копії даної ухвали.

У встановлений строк позивач подав до суду позовну заяву в новій редакції із зазначенням свого засобу зв'язку, а також вказав ціну позову у розмірі 158900 грн.

При вирішенні питання про залишення позову без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що недоліки позовної заяви не усунуто, судовий збір не сплачений, що, в свою чергу, є підставою для застосування положень ч.13 ст. 187 ЦПК України.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком.

Згідно з п.3 ч.3 ст. 175 ЦПК України позовна заява, зокрема, повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Частиною 4 статті 177 ЦПК України також передбачено, що до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

На виконання вимог ухвали суду від 12 вересня 2018 року позивачем зазначено ціну позову.

Відповідно до положень ч.2 ст.176 ЦПК України, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред'явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

Таким чином, цивільним процесуальним законодавством передбачена можливість попереднього визначення розміру судового збору самим судом у разі, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред'явлення позову встановити точну його ціну неможливо.

Окрім цього, ЦПК України надає суду право після відкриття провадження у справі вирішувати питання щодо залишення позову без руху.

Так, ч.11 ст.187 ЦПК України передбачено, що суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175,177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Згідно з вимогами ч.13 ст. 187 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

З метою забезпечення безперешкодного доступу до правосуддя цивільним процесуальним законодавством чітко регламентовані підстави та порядок залишення позову без руху. Зокрема, відповідно до ч.2 ст. 185 ЦПК України, якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити ( доплатити).

При вирішенні питання про залишення без руху позовної заяви ОСОБА_1 суд залишив поза увагою положення вищевказаної норми й не зазначив в ухвалі точну суму судового збору, яку позивач повинен сплатити, виходячи із ціни позову. В даному випадку суд лише обмежився посиланням на зміст п.1 ч.2 ст.4 Закону України « Про судовий збір», що не може вважатись достатнім для виконання вимог цієї ухвали.

Внаслідок того, що в ухвалі не вказано конкретну суму судового збору, яку слід сплатити позивачеві, останній позбавлений можливості усунути недоліки позовної заяви.

Враховуючи вищезазначене, ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367,368,374,379,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Черняхівського районного суду Житомирської області від 17 жовтня 2018 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 11 лютого 2019 року.