Справа № 348/2382/17
Провадження № 22-ц/4808/125/19
Головуючий у 1 інстанції Флоряк Д. В.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Мелінишин Г.П., Томин О.О.

секретаря Бойчука Л.М.

з участю: апелянта ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2

позивача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Надвірнянського районного суду від 17 жовтня 2018 року в складі судді Флоряк Д.В., у справі за позовом ОСОБА_3, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Саджавська сільська рада Надвірнянського району до ОСОБА_1, ОСОБА_5 про визнання незаконним та скасування Державного акту про право власності на земельну ділянку, визнання нікчемним договору дарування, вилучення земельної ділянки з незаконного чужого користування, зобов»язання привести земельну ділянку в попередній стан та стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2017 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_5, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Саджавська сільська рада Надвірнянського району про визнання незаконним та скасування Державного акту про право власності на земельну ділянку, визнання нікчемним договору дарування, вилучення земельної ділянки з незаконного чужого користування, зобов»язання привести земельну ділянку в попередній стан та стягнення моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивував тим, що рішенням Саджавської сільської ради Надвірнянського району від 11.07.2004 року йому надано дозвіл на виготовлення проекту відведення земельної ділянки площею 0,38 га для ведення особистого підсобного господарства для подальшої передачі у власність.

На даний час ним виготовляється проект відведення земельної ділянки.

Суміжний землекористувач ОСОБА_1 відмовляється підписати акт встановлення та узгодження меж земельної ділянки та окрім того порушує його право користування земельною ділянкою - самовільно захопив частину його земельної ділянки площею 0,13 га, завіз гравій, розрівнює площадку для будівництва та самовільно змінює цільове призначення земельної ділянки. Свої дії мотивує тим, що дана земельна ділянка у жовтні 2017 року йому подарована ОСОБА_5, якій у свою чергу земельна ділянка належала на підставі Державного акту на право власності на землю від 26.06.2001 року.

Позивач, посилаючись на те, що Саджавська сільська рада не приймала рішення від 01.10.2000 року про надання у власність ОСОБА_5 земельної ділянки по АДРЕСА_1, вказана земельна ділянка не перебувала у її користуванні то відповідно Державний акт про право власності виданий на ім»я ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 0,15 га за адресою: АДРЕСА_1 серії НОМЕР_1 від 26.06.2001р. - є незаконним та підлягає скасуванню.

Відповідач ОСОБА_5 на момент укладення договору дарування знала про незаконність отримання Державного акту на право власності на земельну ділянку, а тому укладений договір дарування на думку позивача слід визнати недійсним.

ОСОБА_3, посилаючись на те, що являється законним користувачем земельної ділянки площею 0,38 га по АДРЕСА_1, просив усунути перешкоди в користуванні належною йому земельною ділянкою шляхом її звільнення відповідачем ОСОБА_1 та приведенням в попередній стан, придатний до використання за цільовим призначенням.

Позивач вказав також що незаконними діями відповідачів йому спричинена моральна шкода, оскільки він переніс душевні страждання, викликані дискомфортом через неможливість протягом тривалого часу використовувати земельну ділянку за її призначенням, клопотами по захисту своїх порушених прав, втратив налагоджений ритм життя, тому має право на відшкодування заподіяної моральної шкоди, яку оцінює в 50000 грн.

Рішенням Надвірнянського районного суду від 17 жовтня 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано недійсним та скасовано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 26 червня 2001 року, виданий на ім»я ОСОБА_5 площею 0,15 га за адресою по АДРЕСА_1

Визнано недійсним з моменту укладення договір дарування земельної ділянки кадастровий номерНОМЕР_3 площею 0,15 га з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1, укладений 05 жовтня 2017року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1, посвідчений державним нотаріусом Надвірнянської державної нотаріальної контори.

Зобов»язано ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_3 земельною ділянкою площею 0,13 га яка розташована в АДРЕСА_1, шляхом її звільнення та приведенням у попередній стан за цільовим призначенням.

Стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_1 солідарно на користь ОСОБА_3 3000 грн. на відшкодування заподіяної моральної шкоди.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 по 6870,00 грн. судових витрат по справі з кожного.

На дане рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з»ясування обставин що мають значення для справи, недоведеність обставин які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права. Апелянт просив рішення суду скасувати та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

В обгрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд розглянув справу без участі його представника, хоча останній надіслав на адресу суду обгрунтоване клопотання про поважність причин неприбуття у судове засідання чим позбавив його можливості долучити до матеріалів справи ряд доказів, що мають значення для правильного вирішення справи по суті.

З метою об»єктивного розгляду справи, на думку апелянта, суд зобов»язаний був залучити Коломийську міську раду, так як Саджавська сільська рада в результаті проведення реформування органів місцевого самоврядування та утворення об»єднаних територіальних громад увійшла до Коломийської міської ради.

Висновок суду про те, що позивач є законним користувачем земельної ділянки площею 0,38 га за адресою по АДРЕСА_2 та має право вимагати усунення перешкод у користуванні даною земельною ділянкою шляхом її звільнення відповідачем є незаконним та необгрунтованим. Суд не дослідив жодного належного доказу який би свідчив про те, що в ОСОБА_3 наявна в користуванні вказана земельна ділянка.

Необгрунтованим є висновок суду про те, що відповідач ОСОБА_5 на момент укладення договору дарування 05 жовтня 2017 року знала про незаконність отримання нею Державного акту про право власності на земельну ділянку, підроблення акту узгодження меж не грунтується на будь-яких доказах є виключно припущенням та спростовується доказами яким суд не дав оцінки, зокрема копії рішення сільської ради від 01 жовтня 2000 року та копії державного акту про право власності на землю від 26.06.2001 року видані ОСОБА_6 на спірну земельну ділянку.

Ппосилання позивача на той факт, що частина спірної земельної ділянки була ним самовільно захоплена не відповідає дійсності, оскільки його бабця ОСОБА_5 користувалась нею з 2001 року, і з того часу позивач не звертався з жодними претензіями щодо користування даною земельною ділянкою.

Апелянт зазначив також що інформація наведена у акті від 13.11.2017 року не відповідає дійсності.

Акт складений на основі кадастрового плану, однак сам кадастровий план ніким не підписаний, не має дати його виготовлення, відомостей про особу, яка складала вказаний кадастровий план, а також є розбіжності в розмірі самої земельної ділянки.

На думку апелянта, інформація, яка міститься в довідці виданій Саджавською сільською радою 13.11.2017 року щодо того, що 01.10.2000 року Саджавська сільська рада не передавала у власність ОСОБА_5 земельну ділянку по АДРЕСА_3, то таку не слід брати до уваги, оскільки всі документи сільської ради до 2002 року сільською радою передані в архівний відділ Надвірнянської РДА, сільська рада не мала жодних документів, щоб вказувати на відсутність прийнятих сільською радою рішень, а сама довідка видана на підставі заяви ОСОБА_3

Суд не перевірив наявність у ОСОБА_3 правовстановлюючих документів на дану земельну ділянку.

На думку апелянта суд неправомірно стягнув моральну шкоду, так як позивачем не доведено в чому саме полягає завдана йому шкода.

Суд неправомірно стягнув з відповідачів витрати на правову допомогу, оскільки представник позивача не підтвердив жодними документами інформацію щодо розміру гонорару за надані послуги згідно умов договору.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 заперечив доводи апеляційної скарги та вказав, що суд першої інстанції розглянув справу за наявними у справі матеріалами в межах позовних вимог з врахуванням обставин, які не оспорювалися відповідачами.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_3 вважає рішення суду першої інстанції законним та обгрутованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

У судовому засіданні апеляційного суду апелянт ОСОБА_1 його представник ОСОБА_2, відповідач ОСОБА_5 підтримали доводи апеляційної скарги з наведених у ній мотивів.

Позивач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 заперечили вимоги апеляційної скарги посилаючись на обґрунтованість висновків суду обставинам справи.

Представник Саджавської сільської ради у судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, на адресу суду надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.ч.1, 2 та 5 ст.263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду відповідає.

Постановляючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що останній є законним користувачем спірної земельної ділянки за адресою по АДРЕСА_4, а тому його вимоги про визнання незаконним та скасування Державного акту про право власності на земельну ділянку виданого на ім»я ОСОБА_5, визнання недійсним договору дарування, зобов»язання привести земельну ділянку в попередній стан та стягнення моральної шкоди є обгрунтованими.

З таким висновком погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Встановлено, що між сторонами виник спір щодо земельної ділянки по АДРЕСА_5 площею 0,13 га.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Позивач ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом про порушення відповідачами його права на вказану земельну ділянку.

Обгрунтовуючи свої вимоги, позивач посилався на те, що дана земельна ділянка перебуває у його правомірному користуванні і станом на даний час він виготовляє проект відведення земельної ділянки.

Відповідач ОСОБА_1 на підтвердження свого права на вказану земельну ділянку посилався на те, що така належить йому на праві власності згідно договору дарування земельної ділянки укладеного його бабцею ОСОБА_5, якій у свою чергу земельна ділянка належала згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку.

Перевіряючи доводи сторін, судом встановлено, що рішенням 11-ї сесії Саджавської сільської ради Надвірнянського району від 11.07.2004 року за № 249-11/2004 п.15 ОСОБА_3 надано дозвіл на виготовлення проекту відведення земельної площею 0,38 га для ведення особистого підсобного господарства для подальшої передачі у власність, що знаходиться в АДРЕСА_6 (а. с.6-7).

Вказана земельна ділянка перебувала у користуванні позивача, у листопаді 2017 року ОСОБА_3 звернувся до Саджавської сільської ради із заявлю про вирішення земельного спору, посилаючись на те, що ОСОБА_7, як суміжний землекористувач, самовільно зайняв частину його земельної ділянки, завіз гравій та розрівнює площадку для будівництва.

Згідно Акту обстеження межових знаків від 13 листопада 2017 року складеного комісією Саджавської сільської ради у складі голови сільської ради Кузьмина І.І., землевпорядника Саджавської сільської ради Іваночко М.Я., члена земельної комісії Тороуса І.М. в результаті обстеження межових знаків між суміжними земельними ділянками ОСОБА_3 та ОСОБА_7 у присутності ОСОБА_3, ОСОБА_7 та його сина (відповідача) ОСОБА_1 встановлено, що земельна ділянка площею 0.38 га згідно погосподарських книг облікована за будинковолодінням ОСОБА_3 по АДРЕСА_7, перебувала в його користуванні, а рішенням сесії Саджавської сільської ради від 11.07.2004 року він отримав дозвіл на виготовлення проекту відводу земельної ділянки для передачі її у власність - виявлено порушення межових знаків вказаної земельної ділянки. ОСОБА_12 підтвердив, що завіз будівельні матеріали та зайняв орієнтовно 0,13 га земельної ділянки та вказав, що ця земельна ділянка належала його матері ОСОБА_5, яка подарувала земельну ділянку його сину - ОСОБА_1

Згідно довідки Саджавської сільської ради від 25.10.2017 року та виписок із погосподарських книг за ОСОБА_3 обліковано 1,17 га землі, до складу яких входить у тому числі земельна ділянка по АДРЕСА_8 площею 0,38 га.

Крім того, згідно довідки Саджавської сільської рад від 25.10.2017 р. №02-07/373 - землі із складу земель облікованих за домоволодінням по АДРЕСА_9 в користь земель запасу Саджавської сільської ради не вилучалися (а.с.127).

Що стосується доводів ОСОБА_1 щодо його права власності на спірну земельну ділянку, то судом встановлено наступне.

Згідно договору дарування земельної ділянки від 05 жовтня 2017 року, посвідченого державним нотаріусом Надвірнянської районної державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 2108 ОСОБА_5 передала безоплатно у власність (подарувала) ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,15 га кадастровий номер НОМЕР_3 цільове призначення для ведення особистого селянського господарства - категорія земель землі сільськогосподарського призначення, розташована за адресою АДРЕСА_1

Відчужувана земельна ділянка належала ОСОБА_5 згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого Саджавською сільською радою 26 червня 2001 року за НОМЕР_4 на підставі рішення Саджавської сільської ради від 01 жовтня 2000 року про надання ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,15 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_3 (а.с. 13-15 т.1).

Разом з тим, встановлено, що згідно протоколу 17-ої сесії Саджавської сільської ради від 01.10.2000 року, наданого архівним відділом Надвірнянської районної державної адміністрації - питання про надання ОСОБА_5 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_3 сесією Саджавської сільської ради не розглядалося і рішення з цього приводу не приймалося.

Згідно відповіді Головного територіального управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області міськрайонне управління у Надвірнянському районі та м. Яремчому від 05 березня 2018 року 0-9-0.201-73/115-18 згідно бази даних других примірників державних актів на право власності (користування), відміток про перехід права власності, переоформлення (за 1993-2012 р.р.) другий примірник державного акту серія НОМЕР_2 на право приватної власності на землю гром. ОСОБА_5 у відділі відсутній.

Із долученої до матеріалів справи копії Державного акту на право приватної власності на землю за НОМЕР_4, виданого 26 червня 2001 року Саджавською сільською радою за вказаним номером цього ж дня видано державний акт на ім»я ОСОБА_13

Згідно висновку експерта Івано-Франківського НДЕКЦ МВС України за № 1.1.-222/18 від 05.07.2018 року, проведеного в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.11.2017 за №0000792 - встановлено, що підпис в графі «Погоджено: Інженер-землевпорядник» в кадастровому плані, що міститься на аркуші 9 технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_5 для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_10 на території Саджавської сільської ради, виконаний не ОСОБА_10, а іншою особою.(а.с.158-166)

Положеннями частини першої статті 22 ЗК України (чинної на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Згідно статті 125 ЗК України (в редакції, чинній на момент отримання відповідачем державного акту) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Оцінюючи зібрані докази у їх сукупності суд дійшов правильного висновку про те, що земельна ділянка по АДРЕСА_11 ОСОБА_5 не надавалася, рішення Саджавською сільською радою з цього приводу не приймалося, вказана земельна ділянка у її користуванні не перебувала, державний акт про право власності відсутній у Книзі записів державних актів на право власності на землю, натомість судом достовірно встановлено, що у користуванні ОСОБА_3 не зважаючи на те, що останнім не було виготовлено державний акт про право власності на земельну ділянку - перебувала надана рішенням сесії Саджавської сільської ради від 2004 року у користуванні земельна ділянка площею 0,38 га по АДРЕСА_12, облікована в погосподарських книгах сільської ради за домоволодінням ОСОБА_3 із його користування не вилучалася.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, а тому у спорах, пов»язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

З огляду на встановлені обставини, суд обгрунтовано задовольнив позов в частині визнання недійсним та скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку виданий на ім»я ОСОБА_5 та у зв»язку з цим відповідно до положень ст.ст. 203, 215, 236 ЦК України визнав недійсним з моменту укладення договір дарування земельної ділянки укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 05 жовтня 2017 року.

Оскільки спірна земельна ділянка площею 0,13 га по АДРЕСА_3 у власності ОСОБА_5 не перебувала та нею не оброблялася, державний акт виданий на підставі рішення, яке Саджавською сільською радою не приймалося, то суд обгрунтовано за позовом ОСОБА_3, який не є стороною правочину однак зацікавлений в оформленні права власності на земельну ділянку що перебуває у його користуванні - визнав договір дарування вказаної земельної ділянки недійсним.

Посилання апелянта на те, що позивач не довів свого права на спірну земельну ділянку не заслуговують на увагу та спростовуються зібраними доказами у справі, яким суд дав належну правову оцінку.

Необгрунтованми є доводи апелянта про те, що суд розглянув справу без участі його представника який надіслав на адресу суду клопотання про поважність причин неприбуття у судове засідання та позбавив його можливості долучити до матеріалів справи ряд доказів, що мають значення для правильного вирішення справи по суті.

Із матеріалів справи вбачається, що провадження у даній справі відкрито 22 листопада 2017 року, судові засідання по справі призначалися неодноразово, розгляд справи неодноразово відкладався через неявку відповідачів з різних причин.

Відповідач ОСОБА_1 у судові засідання починаючи з 22.11.2017 року не з»являвся про час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно у встановленому законом порядку, його інтереси представляли представники ОСОБА_14 та ОСОБА_2 які мали можливість брати участь у судових засіданнях та подавати докази на підтвердження своїх заперечень щодо пред»явлених позовних вимог.

Суд обгрунтовано зазначив про те, що згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», частини 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов»язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

У зв»язку з наведеним, враховуючи строки розгляду справи, суд дійшов правильного висновку про можливість завершення розгляду справи у відсутності відповідачів та їх представників.

Посилання апелянта на те, що інформація наведена у акті комісії Саджавської сільської ради від 13.11.2017 року не відповідає дійсності оскільки акт не підписаний його батьком не заслуговують на увагу, так як вказаним актом засвідчено обстеження межових знаків між суміжними земельними ділянками для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_3 та ОСОБА_7 у їх присутності та у присутності відповідача ОСОБА_1, останні будь-яких зауважень щодо змісту акту не зазначали, а тому підстави для висновку про недостовірність наведеної у ньому інформації - відсутні.

Постановляючи рішення про часткове задоволення вимог позивача про стягнення з відповідачів на його користь заподіяної моральної шкоди у розмірі 3000 грн., суд відповідно до положень ст.ст. 22, 1167 ЦК України обґрунтовано взяв до уваги неправомірні дії відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_1 щодо самовільного зайняття частини земельної ділянки яка перебуває у користуванні ОСОБА_3, врахував душевні страждання останнього, викликані дискомфортом через неможливість протягом тривалого часу використовувати земельну ділянку за її призначенням, час та зусилля необхідні для відновлення порушеного права. Визначений судом розмір моральної шкоди відповідає вимогам розумності, виваженості і справедливості.

Посилання апелянта на те, що витрати позивача на правову допомогу не підтверджені належними доказами не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Інтереси позивача ОСОБА_3 згідно договору про надання правової допомоги № 03/01/18-1 від 03 січня 2018 року у суді представляв адвокат ОСОБА_4

Згідно акту виконаних робіт від 10 вересня 2018 року вбачається що адвокат ОСОБА_4 надав ОСОБА_3 юридичні послуги з відображенням кількісно-вартісних показників, здійснено почасовий розрахунок наданих послуг всього на загальну суму 22572 грн та квитанцію до прибуткового касового ордера №10/109/18 від 10.09.2018 року на вказану суму.

Суд, ураховуючи положення Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» в редакції що діяла в 2017 році (станом на час подачі позову до суду) відповідно до яких розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні та враховуючи відсутність таких обмежень щодо оплати професійної правничої допомоги з 2018 року суд обґрунтовано задовольнив частково вимоги позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу на суму 10700 грн.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дав належну правову оцінку зібраним доказам по справі, ухвалив рішення з додержанням вимог норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованості висновків суду не спростовують, а тому підстав для його скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Надвірнянського районного суду від 17 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 лютого 2019 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: Г.П. Мелінишин

О.О. Томин