Номер провадження: 22-ц/813/231/19
Номер справи місцевого суду: 520/9189/17
Головуючий у першій інстанції Кириленко О.М
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.02.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

за участю секретаря Ющак А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення боргу, треті особи, які не заявляють самостійних вимог - Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк»,

встановив:

04 серпня 2017 року ОСОБА_3звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення боргуза розпискою в розмірі 310 608, 40 грн., а також судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що грошові кошти, передані відповідачу, були отримані ним особисто в інтересах відповідача за кредитними договорами у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «ОТП Банк».

Позивач ОСОБА_3 у судове засідання з'явився, позов підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, вказуючи на те, що він брав у позивача та його дружини в борг грошові кошти в розмірі близько 130 000 грн., проте, вказані грошові кошти повернув.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2017 року узадоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_5, треті особи Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» про стягнення боргу за розпискою - відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3ставить питання про скасування рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2017 року, та постановлення нового, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

До суду апеляційної інстанції з'явився лише відповідач ОСОБА_5, а позивач і апелянт ОСОБА_3, а також представники третіх осіб не з'явились, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового засідання в суді апеляційної інстанції (а.с.162, 169, 170). У зв'язку з цим, колегія суддів вирішила слухати справу у відсутність ОСОБА_3 та представників третіх осіб, за участю ОСОБА_5, а також на підставі наявних у справі доказів.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

У відповідності до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, якій посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Ухвалюючи судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що договір позики повинен мати певні ознаки, а саме: за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку саму суму грошових коштів (суму позики) або таку саму кількість речей того самого роду та такої самої якості (ст. 1046 ЦК).

Правове регулювання договору позики здійснюється § 1 гл. 71 ЦК України. Юридичні ознаки договору: односторонній, реальний, безвідплатний або відплатний. Сторонами договору є позикодавець та позичальник. Це можуть бути будь-які суб'єкти цивільного права, однак позикодавцем може виступати лише власник відповідних грошових коштів або речей, що визначені родовими ознаками.

Істотною умовою договору позики є його предмет. Предметом договору позики можуть бути грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, причому позичальник, отримавши за договором позики грошові кошти, зобов'язаний повернути позикодавцеві таку саму суму, а якщо йшлося про зазначені вище речі - рівну кількість речей того самого роду та такої самої якості. Тобто в договорі позики не можна передбачити повернення замість грошей інших речей і навпаки, оскільки в такому разі матимуть місце фактичні правовідносини купівлі-продажу.

Момент переходу права власності на предмет позики залежить від того, що саме передається позичальникові за договором. Право власності на готівкові грошові кошти виникає у позичальника в момент фактичної передачі йому таких коштів позикодавцем.

Договір позики може бути як відплатним, так і безоплатним. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлено розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У відповідності до ч.1 ст. 1048 ЦК України якщо немає іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Як вбачається з матеріалів справи, на а.с. 10 і 95 мається копія розписки, складеної відповідачем ОСОБА_5 14.12.2016 року про те, що ОСОБА_3 взяв на своє ім'я для нього кредити в ОТП Банк (кредитний договір № картку № НОМЕР_5), Райффайзен Банк Аваль (картку № НОМЕР_4).

При цьому в розписці не йде мови про те, що ОСОБА_5 взяв у борг у ОСОБА_3 грошові кошти, а мова йде про те, що він справно виплатив 200 000 грн. в рахунок погашення кредиту ОСОБА_3

Таким чином, вказана розписка не може бути підставою для задоволення позовних вимог ОСОБА_3

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач ОСОБА_3 посилався на те, що 25.02.2014 року до нього звернувся відповідач ОСОБА_5 з проханням позичити йому гроші, але на той час у нього не було такої суми грошей, у зв'язку з чим відповідач переконав його оформити на своє ім'я кредит в банку і передати отримані кошти йому. За усною домовленістю сума кредитних коштів повинна була становити 164 758, 88 грн. Крім того, відповідач зобов'язався сплачувати відсотки за користування коштами. Позивач стверджував, що ним були оформлені кредитні договори та відкриті карткові рахунки у банківських установах, а саме: ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» - договір на відкриття карткового рахунку, кредитна картка НОМЕР_4 від 15.01.2014 року на суму 21 000 грн.; АТ «ОТП Банк» - договір № від 27.02.2014 року та отриманий кредит на суму 50 250 грн., відсотків на суму 485, 28 грн., та комісії на суму 794, 36 грн., а в загальному розмірі 51 529, 64 грн.; АТ «ОТП Банк» - договір на відкриття карткового рахунку, кредитна картка № НОМЕР_5 від 26.06.2014 року на суму 20 000 грн.; АТ «ОТП Банк» - договір № від 19.09.2014 року та отриманий кредит з відсотками і комісією в загальному розмірі 36 862, 56 грн.; АТ «ОТП Банк» - договір № від 10.11.2014 року та отриманий кредит з відсотками і комісією в загальному розмірі 35 366, 68 грн.

Однак, матеріали справи не містять жодних вищезазначених кредитних договорів, або їх копій, які б свідчили про боргові зобов'язання ОСОБА_5 перед ОСОБА_3

Як зазначив в суді апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_5, він дійсно брав у борг в ОСОБА_3 грошові кошти, точну суму він не пам'ятає, однак вказав, що повернув борг у значно більшому розмірі, ніж брав, а тому не має заборгованості перед ОСОБА_3

Виходячи з викладеного, розписка від 14.12.2016 року, копія якої мається в матеріалах справи (а.с.11, 95), не відповідає ознакам договору позики, оскільки вона не містить суми, яку позивач передав відповідачу та умови її повернення, строків отримання позики, строків її повернення тощо, а тому не може бути доказом виникнення у відповідача ОСОБА_5 боргових зобов'язань перед позивачем ОСОБА_3

У відповідності до ст.ст.124, 129 Конституції України, ст.1 ЦПК України задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення складено 11.02.2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра