ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 676/6274/17
Провадження № 22-ц/4820/39/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О.І. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Пєнти І.В.,

секретар судового засідання Гриньова А.М.,

з участю: представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5,

позивача ОСОБА_6 і його представника ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №676/6274/17 за апеляційною скаргоюОСОБА_4 на рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 26 липня 2018 року (суддя Вдовичинський А.В., повне судове рішення складено 30 липня 2018 року) у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

16 листопада 2017 року ОСОБА_6, звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначав, що 29 грудня 2008 року між ним і ТзОВ фірма «Марс-ЛТД» був укладений договір №14 про інвестування будівництва квартири АДРЕСА_1. З часу укладання договору самостійно вносив кошти на будівництво квартири. 03 березня 2010 року будинок був введений в експлуатацію. На підставі рішення виконавчого комітету Кам'янець-Подільської міської ради від 19 грудня 2012 року вказана квартира передана йому у власність. У липні 2011 року дозволив тимчасово проживати у квартирі сестрі дружини ОСОБА_4 із сім'єю. У 2014 року у них з дружиною склалися неприязні відносини, проживати разом не могли. 05 вересня 2014 року звернувся з претензією до відповідачів про звільнення його квартири. Також неодноразово звертався у правоохоронні органи, проте ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_9 чинять йому перешкоди у користуванні належною на праві власності квартирою і в добровільному порядку виселятись відмовляються.

Тому, позивач просив суд виселити відповідачів з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житла.

Рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 26 липня 2018 року позов задоволено. Виселено ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_9 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житла. Вирішено питання про судові витрати.

ОСОБА_4, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. Суд не взяв до уваги, що вони із сім'єю вселилися у спірну квартиру за згодою позивача та його дружини. На ремонт витратили значні кошти, сплачували комунальні платежі. Сестра подала позов до ОСОБА_6 про визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя. Вони іншого житла не мають. Позивач має декілька придатних для проживання житлових приміщень. Суд розглянув справу без участі відповідачів і її представника, хоча попереджала про проходження лікування та бажання подати докази на підтвердження матеріальних витрат на ремонт квартири.

У відзиві ОСОБА_6 посилається на необґрунтованість доводів апеляційної скарги. Вважає правильним висновок суду про виселення відповідачів, які не є членами сім'ї власника квартири, і на його вимогу відмовляються звільнити житло. Квартира йому потрібна для особистих потреб, так як проживає у будинку батьків у с. Довжок Кам'янець-Подільського району.

У засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_4 підтримав апеляційну скаргу. ОСОБА_6 і його представник визнали її необґрунтованою у повному обсязі.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19 грудня 2012 року ОСОБА_6 є власником квартири АДРЕСА_1. Зазначена квартира була придбана позивачем на підставі договору №14 про інвестування будівництва квартири, укладеного з ТзОВ фірма «Марс-ЛТД».

З 2011 року за згодою власника у спірній квартирі проживає сестра його дружини ОСОБА_4 із сім'єю - чоловіком ОСОБА_8, сином ОСОБА_9

Між сторонами письмовий договір про порядок і строки користування квартирою не укладався.

05 вересня 2014 року позивач звернувся до відповідачів з письмовою вимогою про звільнення ними квартири, яка необхідна йому для особистого проживання.

З приводу відмови відповідачів звільнити квартиру ОСОБА_6 звертався до правоохоронних органів.

Наведене підтверджується матеріалами справи.

При задоволенні позову суд обґрунтовано виходив з того, що проживання відповідачів у квартирі, належній позивачу на праві власності, і не бажання її звільнити чинить останньому перешкоди у користуванні житлом, яке необхідне для особистого проживання.

Висновок суду узгоджується з матеріалами справи і відповідає вимогам закону, на які посилався суд при ухваленні рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України визначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно із ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі не є членами сім'ї власника квартири, проживають у ній без укладення письмового договору. На вимогу ОСОБА_6 про звільнення квартири не реагують.

При вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин сторін, вірно застосував закон, що їх регулює та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до власної оцінки обставин справи і незгоди ОСОБА_4 із висновками суду першої інстанції. Вони не впливають на законність рішення суду і не спростовують його висновок.

Посилання в апеляційній скарзі на витрати, пов'язані з проведенням ремонтних робіт у квартирі, оплатою житлово-комунальних послуг не підтверджені доказами.

Крім того, правильним є висновок суду, що факт здійснення відповідачами ремонтних робіт у квартирі не впливає на їх права щодо користування належною позивачеві на праві власності квартирою.

Твердження ОСОБА_4 про порушення судом норм процесуального права у зв'язку з розглядом справи у її відсутності і представника не заслуговують на увагу.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 233 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Про судове засідання 26 липня 2018 року відповідачка повідомлена належним чином, що підтверджується розпискою (а.с.92).

У матеріалах справи відсутні відомості про повідомлення ОСОБА_4 чи її представником про причини неявки в судове засідання 26 липня 2018 року або наявність поважних причин такої неявки.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції ухвалене відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права і підстав для його скасування у межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 26 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08 січня 2019 року.

Суддя-доповідач /підпис/ О.І. Талалай

Суддя /підпис/ А.П. Корніюк

Суддя /підпис/ І.В. Пєнта

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду О.І.Талалай