КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 757/2493/19-ц

провадження № 22-ц/824/15664/2019

20 грудня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів :

судді-доповідача Кирилюк Г. М.,

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.,

розглянув в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» про відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 вересня 2019 року у складі судді Ільєвої Т. Г.,

встановив:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що протягом багатьох років він є клієнтом ПриватБанку, його золота кредитна картка до листопада 2018 року мала кредитний ліміт 31 000 грн, він нею активно користувався для власних потреб.

18 листопада 2018 року він отримав повідомлення від ПриватБанку про те, що банк був вимушений переглянути рішення про надання кредитного ліміту і що йому доступні тільки особисті кошти. Ніяких пояснень до цієї інформації надано не було.

В листопаді 2018 р. він звернувся до банку Credit Agricole Bank з заявою про отримання кредитної картки, у видачі якої йому було відмовлено без пояснення причин.

Згодом йому стало відомо, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» внесло його , як боржника, до відповідних бюро кредитних історій. При цьому ніяких коштів у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» він не отримував. Йому не відомо, яким чином було оформлено кредит 03.07. 2018 року та видано кошти на його ім`я сторонній особі. З вимогою повернути кредит відповідач до нього не звертався.

Зазначив, що він є особою з інвалідністю другої групи, має захворювання на діабет.

Після отримання інформації про внесення його прізвища до реєстру боржників він був змушений проходити інтенсивний медикаментозний курс лікування, витрачати багато коштів на своє лікування. Він не може користуватися кредитними коштами, що спричиняє сильну моральну шкоду.

Враховуючи викладене, на підставі ст. 23, п.3 ч.1 ст.1167 ЦК України просив стягнути з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на його користь на відшкодування заподіяної моральної шкоди 100 000 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 25 вересня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 вересня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Посилається на ті підстави, що судом не було витребувано відомостей від відповідача, яким чином було надано кредит на його ім`я. Працівники відповідача допустили службову недбалість, а можливо, злочин. При цьому судом не взято до уваги, що він отримав душевні страждання, пов`язані з видачею кредиту на його ім`я шахраям, чим принижена його честь та гідність громадянина України, фізичної особи.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Свої доводи мотивує тим, що позивачем не надано жодного доказу, який свідчив би про факт протиправної поведінки з боку відповідача. Відповідач пішов назустріч позивачу, без доведеності факту шахрайського оформлення кредиту анулював договір та заборгованість.

Надана позивачем виписка з бюро кредитних історій містить інформацію про інший непогашений кредит. Позивачем не надано доказів, що саме через дії відповідача йому було відмовлено у наданні кредитного ліміту в банку.

Матеріали справи також не містять доказів на підтвердження факту заподіяння моральної шкоди, причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та заподіяння шкоди позивачу.

Відповідно до положень ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його недоведеності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Частиною другою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Так, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за статтею 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Згідно з пунктом 3 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до положень ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Як вбачається з матеріалів справи, в кредитній історії на ім`я позивача наявна інформація про те, що 03.07.2018 останній отримав кредит в сумі 4 000 грн строком до 17.12.2018 р. , сума прострочення - 15 640 грн, строк прострочення -90 днів. Донор інформації - Манівео швидка фінансова допомога (а.с.12).

12.12.2018 р. ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" повідомила позивача про те, що станом на 06.12.2018 заборгованість за кредитним договором №223691278 від 03.07.2018 відсутня у зв`язку з повним анулюванням вказаного кредитного договору в односторонньому порядку, як такого, що між сторонами не укладався, а також повного списання заборгованості згідно бухгалтерського обліку товариства. Відповідну інформацію направлено в Бюро кредитних історій для оновлення даних та скасування/видалення наданої раніше інформації по кредитному договору (а.с.9).

Згідно відповіді ПАТ "ПриватБанк" на звернення позивача від 10.01.2019 , банком у листопаді 2018 року прийнято рішення про позбавлення кредитного ліміту 31 000 грн по золотій кредитній картці. Пояснень клієнту про причини відмови в наданні кредитного ліміту надано не було (а.с.11).

Як вбачається з кредитної історії на ім`я позивача, у останнього станом на жовтень 2018 р. в ПАТ "ПриватБанк" існувала заборгованість по кредиту (а.с. 16 зв.).

Доводи позивача в тій частині, що позбавлення кредитного ліміту відбулося саме внаслідок внесення відповідачем інформації про існування у нього простроченої заборгованості в ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" ґрунтуються на припущеннях.

На звернення позивача від 18.12.2018 р. ПАТ "Креді Агріколь Банк" повідомило про прийняте рішення про відмову йому у видачі кредитної картки після детального розгляду документів та аналізу сукупності факторів (а.с.10).

Доказів того, що така відмова пов`язана саме з обставинами, на які позивач посилається в позовній заяві на обґрунтування своїх вимог, матеріали справи не містять.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріали справи також не містять доказів того, що внаслідок безпідставного оформлення кредиту на ім`я позивача та внесення відповідної інформації про наявну заборгованість в Бюро кредитних історій останньому була заподіяна моральна шкода.

Надані позивачем докази у своїй сукупності не є достатніми для висновку, що позбавлення права позивача можливості користуватися кредитним лімітом в ПАТ КБ "ПриватБанк", а також відмова у видачі кредитної картки в ПАТ "Креді Агріколь Банк" стало наслідком протиправних дій відповідача.

Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції не було встановлено порушення норм процесуального права, або неправильне застосування норма матеріального права, які є обов`язковою підставою для зміни або скасування судового рішення, а тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухваленого по справі судового рішення - без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк