КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №756/1638/17-ц
Апеляційне провадження №22-ц/824/2671/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів Матвієнко Ю.О., Сліпченка О.І., із участю секретаря Топольського В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 03 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа: ОСОБА_2 про захист прав споживача, шляхом визнання кредитного договору частково недійсним, а вимогу банку - неправомірною,

В С Т А Н О В И В :

28 січня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із названим позовом, де просила, із врахуванням змін та уточнень, визнати недійсним п. 1.7. кредитного договору - «Комісія за управління кредитом - 0,15% від суми кредиту, визначеної у п. 1.1. цього договору» - недійсним, у зв'язку з чим - вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення комісії у розмірі 66 960,17 грн., штрафу у розмірі 33 908,69 грн. та пені у розмірі 27 441,20 грн. - неправомірними,

визнати зобов'язання ОСОБА_1и за кредитним договором №99/КВ-07 від 04 грудня 2007 року виконаними повністю,

зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Дельта банк», в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова В.В.,видати довідку про дозвіл на зняття усіх заборон з предмета іпотеки за іпотечним договором №99/Zkbin-07, що посвідчений 04 грудня 2007 року приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області СеменюкТ.В., відповідно до якого, було передано в іпотеку нерухоме майно - офісне приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, у зв'язку з виконанням основного зобов'язання у повному обсязі.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 04 грудня 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та позивачем було укладено кредитний договір №99/КВ-07, відповідно доумов якого їй було надано кредит в розмірі 210 000 доларів США на споживчі цілі - придбання офісного приміщення.

У 2010 році Товариство з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» передав свої активи та кредитні зобов'язання Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» і позивач продовжила виконувати свої зобов'язання за кредитним договором перед Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк».

10 листопада 2015 року позивач звернулася до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» з проханням розрахувати їй суму для повного дострокового погашення заборгованості за кредитом.

Такий розрахунок працівниками банку був наданий і позивач, в той же день, внесла вказану їй суму в рахунок повного погашення кредиту.

Довідку про повне виконання кредитних зобов'язань в той день працівники банку відмовилися видати й запропонували їй підійти пізніше.

У січні 2016 року позивач звернулась до банку з бажанням отримати вказану довідку для подальшого зняття усіх заборон з нерухомого майна, що виступало забезпеченням по кредиту, але у відділенні Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» їй було в цьому відмовлено з підстав недоплати нею 102,37 доларів США кредитної заборгованості та суми комісії у розмірі 7 560,21 грн.

Вказані кошти вона в той же день сплатила.

Через декілька днів їй знову зателефонували з банку й повідомили, що в неї недоплата у розмірі 1 долара США, який вона теж сплатила 18 січня 2016 року.

Проте, довідку про виконання кредитних зобов'язань по сьогодні банк так іне видав, натомість позивач отримала від Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» листа в якому їй було повідомлено, що в неї ще є заборгованість по кредиту у розмірі 128 310,06 грн.

Вонане погоджується з отриманою претензією банку, вважає, що всі вимоги кредитного договору вона виконала достроково, належним чином і в повному об'ємі та вважає, що була введена в оману відповідачем незаконними умовами договору.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 03 березня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано п. 1.7 Кредитного договору №99/КВ-07 від 04 грудня 2007 року, укладеного між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк», а саме - «Комісія за управління кредитом - 0,15% від суми кредиту, визначеної у п. 1.1. цього Договору» - недійсним, у зв'язку з чим вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» про стягнення комісії у розмірі 66 960,17 грн., штрафу у розмірі 33 908,69 грн. та пені у розмірі 27 441,20 грн. - неправомірними.

Визнано зобов'язання ОСОБА_1 за кредитним договором №99/КВ-07 від 04 грудня 2007 року виконаним повністю.

Зобов'язано Публічне акціонерне товариство «Дельта банк», в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова В.В.,видати довідку про дозвіл на зняття усіх заборон з предмета іпотеки за іпотечним договором №99/Zkbin-07, що посвідчений 04 грудня 2007 року приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області СеменюкТ.В., відповідно до якого, було передано в іпотеку нерухоме майно - офісне приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, у зв'язку з виконанням основного зобов'язання у повному обсязі.

На обґрунтування ухваленого рішення, місцевий суд зазначив, що позивач обрала правильний спосіб захисту своїх прав, а вказані в позові обставини знайшли своє підтвердження матеріалами справи й суд розцінює їх як такі, що порушують права позивача, які відповідно потребують судового захисту, а відтак - заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Одночасно із задоволенням позовних вимог щодо визнання кредитного договору в частині недійсним, вимоги відповідача неправомірними й кредитні зобов'язання з боку позивача виконаними, беручи до уваги позицію відповідача по відношенню до позивача, задля унеможливлення порушень прав позивача на стадії виконання даного рішення, суд вважає за доцільне задовольнити і позовні вимоги в частині зобов'язання Публічного акціонерного товариства «Дельта банк», в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» КадироваВ.В., видати для відповідного державного реєстратора, довідку про дозвіл на зняття усіх заборон з предмета іпотеки за Іпотечним договором №99/Zkbin-07, що посвідчений 04 грудня 2007 року приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області СеменюкТ.В., відповідно до якого, було передано в іпотеку нерухоме майно - офісне приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, у зв'язку з виконанням основного зобов'язання у повному обсязі.

Не погоджуючись із ухваленим судом рішенням, Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» подало апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушенням норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Просить рішення Оболонського районного суду м. Києва від 03 березня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про залишення без задоволення позовних вимог.

Суд, закінчивши з'ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 04 грудня 2007 року між позивачем ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» було укладено кредитний договір №99/КВ-07 ( а.с. 7-10 ).

У відповідності до розділу 1 кредитного договору, позивачу було надано кредит у розмірі 210 000 доларів США на споживчі цілі - придбання офісного приміщення ( п. п, 1.1., 1.4. кредитного договору ), дата повернення кредиту - 01 грудня 2017 року, у відповідності до п. 1.5. - процентна ставка за користування кредитом складає10,5% річних ( там же ).

При цьому, в якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором та у відповідності до п. 3.1. цього договору між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та позивачем був укладений іпотечний договір №99/Zkbin-07 від 04 грудня 2007 року, згідно до п. 3.2 якого, того ж дня був укладений договір поруки № 99/Zпор-07 ( а.с. 12-13, 14 ).

У відповідності до ст. 512-519 ЦК України, ст. 92, 95 ЗУ «Про банки та банківську діяльність», постанови правління НБУ №369 «Про затвердження Положення про застосування НБУ заходів впливу за порушення банківського законодавства», 30 червня 2010 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк», Акціонерним товариством «Дельта Банк» та НБУ було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань Товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» на користь Акціонерного товариства «Дельта Банк», що не оспорюється сторонами.

У зв'язку із чим, надалі, позивач виконувала свої обов'язки за кредитом перед Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», що підтверджується випискою по особовому рахунку ( а.с. 27-29 ).

Як зазначено, позивач 10 листопада 2015 року, відповідно до п.п. 4.4.2 та 4.4. кредитного договору звернулась до відділення Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» з проханням розрахувати їй суму для повного дострокового погашення заборгованості за кредитом, яку співробітники банку визначилиу розмірі 7 498,12 доларів США ( а.с. 1-5 ).

Того ж дня, позивач внесла 170 619,28 грн. у касу Київського відділення №2 Акціонерного товариства «Дельта Банк» для подальшої конвертації цієї суми у долари США, що підтверджується квитанцією та меморіальним ордером №64715640 від 10 листопада 2015 року ( а.с. 15, 16 ).

Усічні 2016 року позивач звернулась до банку з бажанням отримати довідку про повне погашення кредитної заборгованості для подальшого зняття усіх заборон з нерухомого майна, але у відділенні Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» їй було в цьому відмовлено з підстав недоплати нею 102,37 долари США кредитної заборгованості та суми комісії у розмірі 7 560,21 грн., які вона сплатила 15 січня 2016 року ( а.с. 18 ).

Також, зазначено, що вона 18 січня 2016 року позивач сплатила ще 1 долар США, в рахунок залишку заборгованості по кредиту ( а.с. 19).

04 лютого 2016 року, позивач отримала лист №05-3230984 в якому відповідачем їй було повідомлено, що в неї наявна заборгованість по кредиту в розмірі 128 310,06 грн., яка складається з: 66 960,17 грн. - комісії, 33 908,69 грн. - штрафних санкцій, 27 441,20 грн. - пені, нарахованої за період 02 лютого 2015 року по 01 лютого 2016 року ( а.с. 20 ).

28 січня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із названим позовом, оскільки не погоджується з діями банку, вважаючи, що всі вимоги кредитного договору вона виконала достроково, належним чином та повністю, але була введена в оману відповідачем незаконними умовами договору ( а.с. 1-5 ).

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 03 березня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано п. 1.7 кредитного договору №99/КВ-07 від 04 грудня 2007 року, укладеного між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк», а саме - «Комісія за управління кредитом - 0,15% від суми кредиту, визначеної у п. 1.1. цього Договору» - недійсним, у зв'язку з чим вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» про стягнення комісії у розмірі 66 960,17 грн., штрафу у розмірі 33 908,69 грн. та пені у розмірі 27 441,20 грн. - неправомірними.

Визнано зобов'язання ОСОБА_1 за кредитним договором №99/КВ-07 від 04 грудня 2007 року виконаним повністю.

Зобов'язано Публічне акціонерне товариство «Дельта банк», в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова В.В.,видати довідку про дозвіл на зняття усіх заборон з предмета іпотеки за іпотечним договором №99/Zkbin-07, що посвідчений 04 грудня 2007 року приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області СеменюкТ.В., відповідно до якого, було передано в іпотеку нерухоме майно - офісне приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, у зв'язку з виконанням основного зобов'язання у повному обсязі ( а.с. 100-106 ).

При апеляційному перегляді оскаржуваного рішення суд другої інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 1.7 кредитного договору комісія за управління кредитом становить 0,15 відсотків від суми кредиту, визначеної у п.1.1. договору ( а.с. 7-10 ).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець ) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами ) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу( частина перша статті 215 ЦК України ).

Згідно з частинами першою - третьою, п'ятою, шостою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками ( усиновлювачами ), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до положень абзацу 2 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Крім того, за змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит щодо встановлення плати за обслуговування кредиту, що є підставою для визнання таких положень недійсними.

Статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами ( договорами ) між клієнтом та банком.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ від 10 травня 2007 року №168, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку ( прийняття платежу від споживача, тощо ), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин ( укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо ).

Таким чином, на переконання апеляційного суду, місцевий суд задовольняючи позовні вимоги про визнання п. 1.7 кредитного договору недійсним обґрунтовано виходив з того, що нарахування комісії за управління кредитом є несправедливими умовами та не ґрунтуються на вимогах закону.

Також місцевий суд вірно прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині визнання вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення заборгованості в розмірі 128 310,06 грн. неправомірною, оскільки, до вказаної заборгованості включено, зокрема, комісію в розмірі 66 960,17 грн., яку, на переконання апеляційного суду, позивач не має сплачувати.

Інші складові заборгованості за кредитним договором визначені без врахування розміру комісії, необгрунтовано сплаченої позивачем за весь період дії кредитного договору, а тому і в цій частині визначеної відповідачем заборгованості вимоги є неправомірними без проведення відповідного її ( заборгованості ) перерахунку, який суд апеляційної інстанції позбавлений можливості здійснити за наявними у справі доказами.

При цьому, в зазначеній частиніпозовних вимог не може бути відмовлено за спливом строку позовної давності, як того просить відповідач ( а.с. 52 ), оскільки, з точки зору другої інстанції, порушення прав позивача в цій частині носить триваючий характер і правовідносини між сторонами не припинились.

Разом з тим, щодо інших заявлених позовних вимог, то апеляційний суд вважає зазначити наступне.

Так, матеріали справи не містять будь-яких належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів у відповідності до ст. 77-80 ЦПК України на підтвердження того, що позивачем виконано взяті на себе зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі.

Відтак, позовні вимоги, в частині визнання зобов'язання позивача за кредитним договором виконаними, зобов'язання Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», видати довідку на зняття всіх заборон з предмета іпотеки, не підлягають до задоволення за їх недоведеністю та необґрунтованістю.

Крім цього, зазначені вимоги позивача не ґрунтуються на положеннях ст. 16 ЦК України.

За таких обставин, суд першої інстанції на вищенаведені обставини справи уваги не звернув, і, як наслідок, ухвалив незаконне і необґрунтоване рішення про задоволення зазначених останніми позовних вимог, з порушенням норм матеріального і процесуального права, зокрема, ст.ст. 15, 16, 526, 1054 ЦК України, ст.ст. 5, 12, 13, 76-80, 263-265, 374, 376 ЦПК України.

А тому, доводи апелянта про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення в названій апеляційним судом частині, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, встановлених судом другої інстанції, знайшли своє підтвердження при розгляді справи, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відтак, враховуюче зазначене, з точки зору суду другої інстанції, оскаржуване рішення підлягає скасуванню в частині визнання зобов'язання за кредитним договором виконаним, зобов'язання Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», видати довідку на зняття всіх заборон з предмета іпотеки із ухваленням нового судового рішення про залишення без задоволення цих вимог відповідно до ст. 376 ЦПК України та названих норм права.

Інші доводи, апелянта, зокрема, про те, що позивачу була надана можливість ознайомитися з умовами договору, внести свої заперечення чи відмовитися від укладання договору, в силу викладеного, - не є правовою підставою для задоволення апеляційних вимог щодо відмови в задоволенні позовних вимог про визнання частково недійсним умов кредитного договору та визнання нарахованої заборгованості неправомірною.

А тому, в решті оскаржуване рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального правата не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 375 ЦПК України.

Доводи відзиву ОСОБА_1 ( а.с. 146-147 ) на апеляційну скаргу, зокрема, про те, що банком не роз'яснювалося за що саме стягувалися кошти з позивача, дії відповідача є шахрайськими, вимоги безпідставними, в силу викладеного не є правовою підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення в названій частині.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 10-13, 76-81, 263, 367, 374, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково. Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 03 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа: ОСОБА_2 про захист прав споживача, шляхом визнання кредитного договору частково недійсним, а вимогу банку - неправомірною, в частині визнання зобов'язання за кредитним договором виконаним, зобов'язання Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», видати довідку на зняття всіх заборон з предмета іпотеки скасувати і зазначені позовні вимоги залишити без задоволення.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: Ю.О. Матвієнко

О.І. Сліпченко