Постанова

Іменем України

10 грудня 2019 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/16140/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Кравець В.А., Махлай Л.Д.,

за участю секретаря Ратушного А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва

від 19 вересня 2019 року

в складі судді Пономаренко Н.В.

по справі №761/1397/19 Шевченківського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_1

до Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк", правонаступником якого є Акціонерне товариство "Альфа Банк", приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Осипенка Дмитра Олеговича,

третя особа - ОСОБА_2 ,

про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом, уточненим в подальшому, до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Свої вимоги обґрунтовав тим, що 13.06.2008 між ОСОБА_1 та АКБ «Укрсоцбанк» було укладено Іпотечний договір №02-10/236 в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором про надання невідновлювальної кредитної лінії №10-29/7409 від 13.07.2008 на поточні потреби в іноземній валюті в сумі 618 000,00 доларів США під 14.0 % річних та з кінцевим строком повернення в червні місяці 2023 року.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 кредитних зобов`язань за заявою Банку 09.02.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Д.О. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №871, про звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог Банку за кредитним договором у розмірі 6 819 940,86 грн.

Позивач вважав вказаний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, оскільки нотаріусом було порушено норми чинного законодавства України щодо строків, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис. Вказав, що право на дострокове стягнення заборгованості у відповідача виникло у жовтні 2009 року (через припинення позичальником здійснення погашення за кредитним договором), в той час як із заявою про вчинення виконавчого напису він звернувся лише у лютому 2018 року.

Відповідач проти позову заперечував з мотивів дотримання приватним нотаріусом вимог чинного законодавства під час вчинення виконавчого напису.

Третя особа ОСОБА_2 просила позов задовольнити.

РішеннямШевченківського районного суду м. Києва від 19 вересня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як на підставу скасування рішення суду посилався на те, що суд дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки виконавчий напис вчинено з грубим порушенням порядку вчинення нотаріальних дій, а саме Банком пропущено трирічний строк, протягом якого могло бути вчинено виконавчий напис.

Вказував, що Банк до 18.05.2010 звернувся до позичальника з вимогою про дострокове погашення заборгованості по кредиту та саме з цього моменту у АТ "Укрсоцбанк" виникло право на звернення до суду чи до нотаріуса за захистом свого порушеного права. Однак, Банк звернувся із заявою про вчинення виконавчого напису в лютому 2018 року, тобто через вісім років після спливу трирічного строку із дня виникнення права вимоги.

Також, вказував, що оскільки Банком в односторонньому порядку змінено строк дії договору, а діючим законодавством не передбачено нарахування відсотків за користування кредитом, поза строком його дії, вчинення виконавчого напису про стягнення відсотків за користування кредитом. відповідно до умов договору, є безпідставним.

За наведених обставин просив скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19.09.2019 та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Заперечуючи проти апеляційної скарги відповідач подав відзив, в якому посилаючись на те, що суд першої інстанції в повному обсязі дослідивши всі обставини справи та подані сторонами докази, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому відсутні підстави для її задоволення.

Третя особа своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористалася.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 10.12.2019, яка занесена до протоколу судового засідання, замінено відповідача АТ "Укрсоцбанк" на його правонаступника АТ "Альфа-Банк".

Представник позивача - Побережний П.Я. в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених в ній.

Представник відповідача АТ "Альфа Банк", який є правонаступником АТ "Укрсоцбанк", - ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Представник третьої особи ОСОБА_2 - ОСОБА_4 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити.

Відповідач - приватний нотаріус КМНО Осипенко Д.О., належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився та свого представника не направив.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності приватного нотаріуса КМНО Осипенка Д.О.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оспорюваний виконавчий напис вчинено відповідно до вимог закону та в межах повноважень нотаріуса, доказів на спростування такого висновку стороною позивача надано не було.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його неправильним, враховуючи наступне.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012№296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому, Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»).

Аналіз наведених положень приводить до висновку, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності для вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

З матеріалів справи вбачається, що 09 лютого 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Д.О. вчинено виконавчий напис за реєстровим №871, яким запропоновано звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1 (строк, за який проводиться стягнення - з 15.02.2015 по 20.12.2017) та за рахунок коштів, отриманих від реалізації квартири, задовольнити вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» у розмірі 6 819 940,86 грн, що становить частину заборгованості по відсоткам за Договором про надання невідновлювальної кредитної лінії №10-29/7409 від 13.06.2008 за період з 15.02.2015 по 20.12.2017, а також витрати по вчиненню виконавчого напису (т. 1, а.с. 11).

Аналіз виконавчого напису свідчить про те, що на підтвердження безспірності заборгованості Банк надав нотаріусу копію Договору про надання невідновлювальної кредитної лінії №10-29/7409 від 13.06.2008, строк дії якого до 12.06.2023; копію Іпотечного договору №02-10/2346; розрахунок заборгованості по відсотках за Договором про надання невідновлювальної кредитної лінії №10-29/7409 від 13.06.2008 (період за який нараховано заборгованість - з 15.02.2015 по 20.12.2017).

З матеріалів справи також вбачається, що 28.12.2017 Банк направив ОСОБА_1 вимогу №02-37/96-16414 від 27.12.2017 про усунення порушень виконання основного зобов'язання, відповідно до ст. 35 Закону України "Про іпотеку" (т. 1, а.с. 47-48).У вимозі Банк просив вжити заходів щодо погашення в повному обсязі протягом тридцяти днів наявної у ОСОБА_2 заборгованості по відсоткам, яка за період з 15.02.2015 по 20.12.2017 складає 244 785,63 долари США, що за курсом НБУ станом на 20.12.2017 становить 6 819 940,86 грн, та попередив, що у разі невиконання вимоги Банк розпочне процедуру звернення стягнення на майно, передане в іпотеку.

Тобто, з наданих нотаріусу документів вбачається, що Банком було надано документи на підтвердження права вимоги за період з 15 лютого 2015 року по 20 грудня 2017 року в межах дії кредитного договору строком до червня 2023 року.

Ураховуючи наведені обставини та положення закону, колегія суддів вважає, що при вчиненні оспорюваного виконавчого напису, приватний нотаріус, беручи до уваги документи, які були йому надані АТ "Укрсоцбанк" на підтвердження безспірності заборгованості, діяв у відповідності до вимог закону.

Разом з тим, в постанові від 27.03.2019 по справі №137/1666/16-ц Верховний Суд вказав на те, що вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірності заборгованості боржника згідно із Переліком документів.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Отже, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд повинен був перевірити обставини, що підтверджують безспірність заборгованості та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Проте, вирішуючи спір, суд першої інстанції обмежився лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості згідно з Переліком документів, не перевіривши доводів позивача.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та заяви про уточнення позовних вимог, як на одну з підставу визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, позивач посилався на те, що заборгованість по відсотках за період з 15.02.2015 по 20.12.2017 Банком нарахована незаконно, оскільки останній в односторонньому порядку змінив строк дії кредитного договору шляхом надсилання досудової вимоги про погашення заборгованості. Зазначав, що законодавством не передбачено нарахування відсотків за умовами договору поза строком дії такого договору.

Колегія суддів вважає обгрунтованими такі доводи позивача.

Дійсно, як вбачається з матеріалів справи 13 червня 2008 року між АКБ "Укрсоцбанк" та ОСОБА_2 укладено Договір про надання невідновлювальної кредитної лінії №10-29/7409, за умовами якого позичальнику надано кредит в розмірі 618 000,00 доларів США зі сплатою 14% річних та кінцевим терміном погашення кредиту до 12 червня 2023 року (т. 1, а.с. 13-16).

Також, 13 червня 2008 року між АКБ "Укрсоцбанк" та ОСОБА_1 укладено Іпотечний договір №02-10/236 в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за Договором про надання невідновлювальної кредитної лінії №10-29/7409 від 13.06.2008 на поточні потреби в іноземній валюті в сумі 618 000,00 доларів США під 14,0 % річних та з кінцевим строком повернення в червні місяці 2023 року (т. 1, а.с. 18-19).

Згідно з умовами вказаного іпотечного договору ОСОБА_1 передав Банку в іпотеку належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 .

З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_2 належним чином не виконувала умови кредитного договору, у зв'язку з чим 04 листопада 2009 року АКБ "Укрсоцбанк" надіслав ОСОБА_1 лист, в якому повідомив про неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 22.10.2009 складає 696 771,34 доларів США та 25 539,44 грн. В листі Банк запропонував ОСОБА_1 достроково погасити заборгованість у повному обсязі (т. 1, а.с. 22).

В подальшому, а саме 24.11.2009 та 25.06.2010 Банк вимагав від ОСОБА_1 достроково повернути заборгованість.

Так, 24 листопада 2009 року АКБ "Укрсоцбанк" вдруге надіслав ОСОБА_1 лист, в якому повідомив іпотекодавця про те, що позичальник припинив виконання зобов'язання за кредитним договором належним чином, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 24.11.2009 складає 703 981,34 доларів США та 46 218,30 грн, та запропонував ОСОБА_1 достроково, як майновому поручителю, сплатити дану заборгованість (т. 1, а.с. 20).

25 червня 2010 року АКБ "Укрсоцбанк" направив ОСОБА_1 лист втретє, в якому зазначив про те, що неналежне виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, а саме відмова від повернення чергових частин кредиту згідно графіку передбаченого кредитним договором, несплата відсотків за користування кредитними коштами, призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 17.05.2010 становить 166 512,02 доларів США та 151 180,06 грн, а саме: прострочена заборгованість по кредиту - 36 790,00 доларів США; прострочена заборгованість по процентам - 122 512,01 доларів США; заборгованість по процентам - 7210,01 доларів США; пеня за прострочку платежів - 151 180,06 грн. В листі Банк зазначив про необхідність ОСОБА_1 негайно достроково повернути заборгованість по кредиту та відсоткам у розмірі 752 962,74 доларів США та 151 180,06 грн. У разі невиконання вимоги буде звернуто стягнення на заставне майно (т. 1, а.с. 21).

Наведені фактичні обставини свідчать, що Банк змінив строк дії основного договору.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник Банку ОСОБА_3 визнала факт, що відбулася зміна строку виконання кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Отже,Банк скористався своїм правом, передбаченим частиною 2 статті 1050 ЦК України, та шляхом надсилання вимоги про дострокове повернення позики змінив строк виконання зобов'язання.

Вказані обставини залишилися поза увагою суду першої інстанції.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що Банком незаконно нараховано заборгованість по відсотках за період з 15.02.2015 по 20.12.2017.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова Верховного Суду від 06.02.2019 по справі №175/4753/15-ц).

Такий правовий висновок, що не врахований судом першої інстанції під час вирішення спору, також узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові від 28.03.2018 по справі №14-10цс18.

Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, оскільки в розрахунок заборгованості, всупереч вимогам вищенаведених норм матеріального права включено заборгованість за відсотками за період з 15.02.2015 по 20.12.2017, тобто за межами строку кредитування. АТ "Укрсоцбанк" скористався правом дострокового стягнення заборгованості за кредитним договором, що підтверджується доказами в матеріалах справи, а тому така заборгованість не може вважатися безспірною, оскільки кредитор не має права нараховувати відсотки за користування кредитом та вимагати їх стягнення за межами строку кредитування.

Крім того, колегія суддів погоджується з доводами позивача, що Банк звернувся до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису із пропуском строку, визначеного законом.

Так, законодавцем визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку (ст. 88 Закону України "Про нотаріат").

Виконавчий напис приватного нотаріуса оспорюється, зокрема, з мотивів його вчинення з порушенням строку, встановленого статтею 88 Закону України "Про нотаріат" та підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в контексті застосування положень ст. 88 Закону України "Про нотаріат" безпосередньо пов'язаний із позовною давністю, встановленою ЦК України. Фактично законом визначено, що строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису є таким самим, що й позовна давність для звернення до суду. Таким чином, різниця у правовій природі цих строків не має значення у цьому контексті. Тому і загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 по справі №916/3006/17).

Як вже зазначалось вище, 04.11.2009 Банк звернувся до ОСОБА_1 , як майнового поручителя, із досудовою вимогою про погашення всієї суми заборгованості. Із заявою про вчинення виконавчого напису на Іпотечному договорі Банк звернувся в лютому 2018 року, тобто більше ніж через вісім років з моменту виникнення у нього права стягнути всю заборгованість. Тобто після спливу строку, визначеного законом для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису.

Однак, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції неправильно застосував вищевказані норми матеріального права, не врахував правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 по справі №916/3006/17 щодо застосування відповідних норм матеріального права, у зв'язку з чим дійшов помилкового висновку про те, що на дані правовідносини не поширюються загальні положення закону про позовну давність.

Враховуючи те, що суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, порушив норми процесуального права, неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що в силу ст. 376 ЦПК України є підстави для скасування судового рішення з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 вересня 2019 року - скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк", правонаступником якого є Акціонерне товариство "Альфа Банк", приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Осипенка Дмитра Олеговича, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №871, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Дмитром Олеговичем, 09 лютого 2018 року про звернення стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 23 грудня 2019 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді В.А. Кравець

Л.Д. Махлай