ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2019 року

м. Харків

справа № 635/5647/16-ц

провадження № 22-ц/818/1396/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.,

за участі секретаря: Дмитренко А.Ю.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1,

відповідач: Публічне акціонерне товариство «Європейський газовий банк»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» про захист прав споживачів за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 13 грудня 2018 року (в складі судді Панас Н.Л.),

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» (далі ПАТ «Європейський газовий банк») в якому просив стягнути з ПАТ «Європейський газовий банк» на його користь пеню у розмірі 289 350грн. внаслідок несвоєчасного повернення йому грошових коштів згідно договору № 317155 банківського вкладу з фізичною особою від 08 квітня 2013 року та договору № 318312 банківського вкладу з фізичною особою від 26 квітня 2013 року.

Позов мотивовано тим, що 08 квітня 2013 року між ним та ПАТ «Європейський газовий банк» укладено договір № 317155 банківського вкладу з фізичною особою. Крім того, 26 квітня 2013 року між ним та ПАТ «Європейський газовий банк» укладено договір № 318312 банківського вкладу з фізичною особою. Предметом зазначених договорів є відкриття банком вкладнику депозитного рахунку та прийняття від вкладника грошових коштів у національній валюті України.

Відповідно до пункту 1.1 договору № 317155 банківського вкладу з фізичною особою від 08 квітня 2013 року банк відкрив вкладнику депозитний рахунок НОМЕР_1 та прийняв від вкладника грошові кошти в національній валюті України на строк 545 днів, тобто до 05 жовтня 2014 року.

Вкладник вніс готівкою, а Банк прийняв на відкритий вкладнику рахунок грошові кошти у сумі 125000 грн., що підтверджується квитанцією № 41621 від 08 квітня 2013 року.

26 квітня відповідно до договору № 318312 банк відкрив вкладнику депозитний рахунок та прийняв від останнього грошові кошти в національній валюті у сумі 35000 грн. на строк 545 днів, тобто до 23 жовтня 2014 року, що підтверджується квитанцією № 103133 від 26 квітня 2013 року.

Починаючи з травня 2014 року відповідач припинив виплату позивачеві відсотків за вищезазначеними договорами у зв'язку з чим позивач звернувся до відповідача з заявою від 13 червня 2014 року про повернення грошових коштів у розмірі 125000 грн. за договором № 317155 від 08 квітня 2013 року та 35000 грн. за договором № 318312 від 26 квітня 2013 року. Відповіді на заяву позивач не отримав, а грошові кошти були повернуті йому з порушенням визначених у договорах строків повернення коштів, а саме 09 грудня 2014 року.

Відповідач прострочив виконання зобов'язання по поверненню грошових коштів за договором № 317155 на 64 календарні дні.

Пеня за один день прострочення зобов'язання за вищезазначеним договором розраховується наступним чином (125000*3)/100=3750 грн.

Отже за весь період прострочення відповідачем виконання зобов'язання за даним договором пеня складає 3750*64= 240000 грн.

Крім того, відповідач прострочив виконання зобов'язання по поверненню грошових коштів за договором № 318312 на 47 календарних днів.

Пеня за один день прострочення зобов'язання за вищевказаним договором розраховується наступним чином (35000*3)/100=1050 грн.

Отже, за весь період прострочення відповідачем виконання зобов'язання з даним договором пеня складає 1050*47=49350 грн.

Загальна сума пені за несвоєчасне повернення відповідачем позивачу грошових коштів згідно договорів № 318312 банківського вкладу з фізичною особою від 26 квітня 2013 року складає 289350 грн.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив про їх задоволення.

Представник відповідача Полумиско В.І. проти задоволення позовних вимог заперечував.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 13 грудня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» про захист прав споживачів - відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на незаконність судового рішення, просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що запровадження тимчасової адміністрації у банку, в якому розпочато процедуру ліквідації, не є підставою для відмови у задоволенні позову вкладника до банку про стягнення пені за невиконання умов договору банківського вкладу. Положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» про нездійснення примусового стягнення коштів, реалізуються шляхом зупинення виконавчого провадження, а у разі ліквідації банку - закінчення.

Вважає, що належним відповідачем у справі є саме банк між яким та вкладником існують матеріально-правові відносини з приводу виконання укладеного між цими особами договору та його виконання.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги заявлені поза процедурою, визначеною Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та не до належного відповідача.

Колегія погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 08 квітня 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Європейський газовий банк» було укладено договір №317155 банківського складу з фізичною особою, згідно умов якого Банк отримав у тимчасове платне користування грошові кошти в розмірі 125000грн. строком до 05 жовтня 2014 року, зі сплатою вкладнику 22% річних за використання грошових коштів.

26 квітня 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Європейський газовий банк» також було укладено договір №318312 банківського складу з фізичною особою, згідно умов якого Банк отримав у тимчасове платне користування грошові кошти в розмірі 35000грн. строком до 23 жовтня 2014 року, зі сплатою вкладнику 22% річних за використання грошових коштів.

Вказані грошові кошти були перераховані вкладником на відкриті Банком на його ім'я депозитні рахунки НОМЕР_1, НОМЕР_2, що підтверджується ксерокопіями квитанцій.

13 червня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до Банку із заявою про повернення грошових коштів, у зв'язку з неналежним виконанням банком умов вказаних договорів.

Як свідчать матеріали справи та не заперечується самим позивачем грошові кошти за договорами повернуті Банком позивачеві 09 грудня 2014 року.

Звертаючись до суду з позовом до ПАТ «Європейський газовий банк», ОСОБА_1 посилається на те, що грошові кошти за договорами були повернуті йому Банком з порушення визначених в договорах строків, тому він просив стягнути з відповідача пеню за весь час прострочення, тобто з 06 жовтня 2014 року по 08 грудня 2014 року включно (64 календарних дні) - за договором №317155, та з 24 жовтня 2014 року по 08 грудня 2014 року (47 календарних днів) - за договором №318312.

Постановою Правління Національного банку України від 16 липня 2014 року №424 ПАТ «Європейський газовий банк» віднесено до категорії неплатоспроможних, а рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18 листопада 2014 року розпочато процедуру ліквідації цього банку.

У спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон) є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Частинами 1-3 ст. 27 Закону передбачено, що уповноважена особа фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Згідно з ч. 2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

З аналізу наведених норм матеріального права слід дійти висновку, що після початку процедури ліквідації банку та введення тимчасової адміністрації стягнення коштів за зобов'язаннями цього банку можливе лише у спосіб, передбачений Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». При цьому банк, який перебуває на стадії ліквідації, діє через Фонд гарантування вкладів фізичних осіб або уповноважену особу Фонду та не може поза процедурою, визначеною Законом, відповідати за зобов'язаннями по договорам банківського вкладу.

Вищевикладене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду викладеної у постанові від 30 травня 2018 року у справі № 757/2216/15-ц.

Як свідчать матеріали справи на момент пред'явлення позову у Банку вже було введено тимчасову адміністрацію, що унеможливило стягнення у будь-який інший спосіб, а ніж це передбачено Законом України Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1, оскільки ці вимоги заявлено поза процедурою, визначеною Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та до неналежного відповідача.

З урахування викладеного суд не вбачає підстав для скасування рішення, яке ухвалено з дотриманням вимог закону.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 13 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 01 квітня 2019 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

І.С. Сащенко