Провадження № 2/193/601/19
У Х В А Л А

23 грудня 2019 року сел. Софіївка

Суддя Софіївського районного суду Дніпропетровської області Кащук Д.А., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просить:

-визнати незаконним та скасувати наказ ПРАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» № 691 від 20.11.2019 року про його звільнення;

-поновити його на посаді механіка в кар`єрі Гірничотранспортного цеху № 2 ПРАТ «ПІВНГЗК»;

-стягнути з ПРАТ «ПІВНГЗК» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20 листопада 2019 року по день ухвалення судового рішення;

стягнути з ПРАТ «ПІВНГЗК» на її користь відшкодування моральної шкоди в сумі 100000 грн.

При вирішенні питання про відкриття провадження по справі суддею встановлено, що позовна заява не відповідає вимогам ст. 175 та ст.177 ЦПК України, тобто містить в собі наступні недоліки.

Відповідно до п.2 ч.3 ст 175 ЦПК України заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

Згідно з ч.5 ст 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Позивачем заявлені вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В той же час, в порушення наведених процесуальних приписів, позивачем:

- не зазначено ціни позову, розрахованої відповідно до ст. 176 ЦПК України;

- не зазначено, в якому розмірі він просить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, не додано розрахунок середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу;

- не додано доказів на підтвердження розміру середньої заробітної плати, як-то довідки або іншого документу про нараховану заробітну плату за два календарних місяця, що передували звільненню.

Також позивачем не додано доказів на обґрунтування вимоги про відшкодування моральної шкоди, враховуючи, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно ч.4 ст. 177 ЦПК України - до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Порядок сплати і розмір судового збору визначений Законом України «Про судовий збір» (у редакції від 15.12.2017).

Приписи ст.5 згаданого Закону, починаючи з 01.09.2015, закріплює лише дві категорії трудових справ, за позовні вимоги у яких позивачі звільняються від сплати судового збору: про стягнення заробітної плати; про поновлення на роботі (п.1 ч.1 ст.5). За іншими вимогами, що випливають із трудових відносин, законодавство не звільняє від обов`язку щодо сплати судового збору.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30.11.2016 по справі №226/168/15-ц, а також в ухвалі Верховного Суду від 08.02.2018 по справі №591/3666/17.

Позивачем окрім вимоги про поновлення на роботі заявлені дві вимоги немайнового характеру (визнання незаконним і скасування наказу та стягнення моральної шкоди) та одну вимогу майнового характеру (стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу).

За приписами ч.3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» (у редакції від 15.12.2017) за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру; у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Отже позивач, враховуючи приписи пп.2 п.1 ч.2 ст.4 згаданого Закону, має сплатити судовий збір в розмірі 768,40 грн. за вимогу немайнового характеру відносно визнання незаконним і скасування наказу, та, враховуючи приписи пп.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону 1 відсоток ціни позову, але не менше 768,40 грн. та не більше 9605,00 грн. за вимогу майнового характеру про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, виходячи із визначеного розміру такого середнього заробітку.

При цьому суддя відмічає, що вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не є тотожною вимозі про стягнення заробітної плати.

Так, ч.1 ст.94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно з ч.1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Оплата за час вимушеного прогулу є іншим видом виплат, врегульована Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою КМУ від 08.02.1995 №100, зміст якого вказує на те, що обчислення середньої заробітної плати для оплати вимушеного прогулу проводиться виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Також, в позовній заяві пред`явлено вимогу про стягнення не лише заробітної плати та поновлення на роботі, але й моральної шкоди.

Відповідно до ст. 4 ч. 2 п. 1 п.п. 2 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання до суду позовної заяви про відшкодування моральної шкоди фізичною особою становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

А відтак, позивачем не сплачено судовий збір за позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди, та не обґрунтовано позов в частині звільнення останнього від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви про відшкодування моральної шкоди фізичною особою.

Документи, що підтверджують сплату судового збору в означених розмірах, позивачем, в порушення ч.4 ст. 177 ЦПК України, до позову не додані.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Також позивачем не надано наказ про прийняття його на роботу.

Окрім того, позовна заява подана в порушення п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, якою передбачено, що позовна заява повинна містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти.

Відповідно до ч.1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст. 175, 177, ЦПК України, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Згідно з ч.2 ст 185 ЦПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Таким чином, позовну заяву слід залишити без руху, надавши позивачу час для усунення вищенаведених недоліків.

Керуючись ст.ст. 175, 177, 185, 260, 353 ЦПК України, суддя,-

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди-залишити без руху.

Повідомити позивача про необхідність виправити зазначені в ухвалі недоліки протягом десяти днів з дня отримання ухвали.

Ухвала може бути оскаржена в частині визначення розміру судових витрат в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Д.А.Кащук