Справа №: 272/583/19
Провадження № 2/272/378/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2019 року

Андрушівський районний суд Житомирської області в складі :

головуючого судді Брагіна В.І.

при секретарях судових засідань Трикиша Ю.О.,Бондаренко Л.М.,Хитоніної М.С.

з участю : позивача ОСОБА_1 ,відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу № 272/583/19 провадження № 2/272/378/19 за позовом ОСОБА_1 (адреса проживання : АДРЕСА_1 ) до секретаря виконавчого комітету Старокотельнянської сільської ради Андрушівського району Житомирської області (місцезнаходження : Житомирська область, Андрушівський район,с.Стара Котельня, площа Миру,1),третя особа без самостійних вимог ОСОБА_3 (адреса проживання АДРЕСА_2 ) про визнання незаконною нотаріальної дії,-

встановив:

Позивачка звернулась до Андрушівського районного суду Житомирської області з позовом до секретаря виконавчого комітету Старокотельнянської сільської ради Андрушівського району Житомирської області, третя особа без самостійних вимог - ОСОБА_3 , про визнання незаконною нотаріальної дії.

В обґрунтування своїх зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_4 , яка 21 листопада 2006 року склала заповіт, яким заповіла житловий будинок, надвірні споруди, речі звичайного вжитку - ОСОБА_3 . Позивачка є спадкоємцем першої черги за законом та прийняла спадщину, подавши відповідну заяву до нотаріальної контори. Однак нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки у спадковій справи містилось декілька оригіналів дублікатів заповіту, які різняться між собою. Рішенням Андрушівського районного суду Житомирської області від 28.11.2018 року за позивачкою визнано право власності на 1/2 частину спадкового майна, яке не охоплене заповітом від 21.11.2006. Ознайомившись із заповітом ОСОБА_4 від 21 листопада 2006 року позивачка дійшла висновку, що на документі, в якому викладено текст правочину, не вчинено дійсний на момент посвідчення посвідчувальний напис (форма 39 ), а вчинено втративший чинність посвідчувальний напис (форма 35 ). Тобто на дату посвідчення заповіту форма 35 вже не являлась посвідчувальним написом. Просила визнати незаконною вищевказану нотаріальну дію, а саме - посвідчення заповіту ОСОБА_4 від 21 листопада 2006 року яке відбулося з порушенням вимог чинного законодавства щодо посвідчення заповіту, здійсненого секретарем виконавчого комітету Старокотельнянської сільської ради Андрушівського району Житомирської області Гебрич Н.М., зареєстрованому в реєстрі за № 40, місце вчинення нотаріальної дії - село Стара Котельня Андрушівського району Житомирської області, у приміщенні виконавчого комітету Старокотельнянської сільської ради, номер у спадковому реєстрі 41625716 , дата та час реєстрації 29.01.2007, 10:44.

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала повністю, обґрунтувавши наведеними в позовній заяві обставинами, крім того долучила копію рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 17 березня 2017 року у справі № 272/1256/16-ц, провадження № 2/272/80/17 за її позовом до Старокотельнянської сільської ради Андрушівського району Житомирської області, ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним, на підтвердження того, що нею не пропущено строк позовної давності. Додала,що на її думку,визнання визнання незаконною нотаріальної дії в подальшому не пов`язано з виникненням спору про право.

Відповідач - секретар виконавчого комітету Старокотельнянської сільської ради Андрушівського району Житомирської області Гебрич Н.М., у судовому засіданні 14.08.2019 позовні вимоги не визнала, пояснила, що жодних порушень при посвідченні заповіту допущено не було, оскільки нотаріус надав їй саме такий зразок посвідчу- вального напису. 05.09.2019 року подала до суду клопотання про застосування строків позовної давності. 18.12.2019 року ОСОБА_2 подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_3 , у судові засідання неодноразово не з`являвся, про дату, час та місце розгляду справу був повідомлений належним чином,про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у його відсутність.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив: ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки ОСОБА_4 , яка 21 листопада 2006 року склала заповіт, яким заповіла житловий будинок, надвірні споруди, речі звичайного вжитку - ОСОБА_3 (а.с. 10,11,12,13). Позивачка є спадкоємцем першої черги за законом та прийняла спадщину, подавши відповідну заяву до нотаріальної контори (а.с. 11,12,14). Однак нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки у спадковій справи містилось декілька оригіналів дублікатів заповіту, які різняться між собою (а.с. 18-19). Рішенням Андрушівського районного суду Житомирської області від 28.11.2018 року за позивачкою визнано право власності на 1/2 частину спадкового майна, яке не охоплене заповітом від 21.11.2006 року (а.с. 18-19).Рішенням Андрушівського районного суду Житомирської області від 17 березня 2017 року у справі № 272/1256/16-ц, провадження № 2/272/80/17 за позовом ОСОБА_1 до Старокотельнянської сільської ради Андрушівського району Житомирської області, ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним, було відмовлено у задоволенні позову (а.с. 81-82).

При вирішенні спору суд виходить з насутпних міркувань :

ОСОБА_1 в обґрунтування своїх вимог про визнання заповіту недійним зазначила, що вказаний заповіт є недійсним, оскільки він складений всупереч вимог ст.ст.203,215 ЦК України, а саме : зі змісту оспорюваного заповіту вбачається, що секретарем виконавчого комітету Старокотельнянської сільської ради Андрушівського району Житомирської області Гебрич Н.М., при посвідченні заповіту, не було встановлено волевиявлення та дійсної волі заповідача - ОСОБА_4 , тобто фактично послалась те, що заповіт, складений з порушенням вимог щодо форми та посвідчення, є нікчемним (а.с. 81-82). Рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 17.03.2017 року № 272/1256/16-ц, провадження № 2/272/80/17 набрало законної сили 21.09.2017 року (а.с. 81-82). При зверненні до Андрушівського районного суду Житомирської області з позовом про визнання незаконною нотаріальної дії, а саме - посвідчення заповіту ОСОБА_4 від 21 листопада 2006 року, яке на думку позивача відбулося з порушенням вимог чинного законодавства щодо посвідчення заповіту, здійсненого секретарем виконавчого комітету Старокотельнянської сільської ради Андрушівського району Житомирської області Гебрич Н.М., зареєстрованому в реєстрі за № 40, ОСОБА_1 посилається на порушення вимог чинного законодавства щодо посвідчення заповіту, що відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України (недійсність заповіту) є підставою для визнання заповіту нікчемним.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 вересня 2019 року у справі № 272/1256/16-ц, касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення Андрушівського районного суду Житомирської області та ухвалу апеляційного суду Житомирської області залишено без змін. Вказаною ухвалою встановлено, що відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України від 2004 року), дійшли до правильного висновку про те, що оспорюваний заповіт складений з дотриманням положень пп. 33, 35 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 22/5 від 25 серпня 1994 року. Розпорядження заповідача не викликає жодних неясностей. Відсутність слів «у моїй присутності» на посвідчувальному написі не є підставою для визнання заповіту недійсним, оскільки зі змісту всього документа вбачається, що він був виготовлений секретарем виконавчого комітету сільської ради на комп`ютері у приміщенні сільської ради. Разом з тим ОСОБА_4 прочитала текст заповіту вголос і особисто підписала. Тобто, усі дії щодо посвідчення заповіту відбувалися у присутності секретаря Старокотельнянської сільської ради Андрушівського району Житомирської області. При цьому ОСОБА_1 не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що волевиявлення ОСОБА_4 при складанні заповіту не було вільним і не відповідало її внутрішній волі, що є її процесуальним обов`язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України 2004 року). Таким чином, з урахуванням дотримання посадовою особою сільської ради вимог щодо форми і посвідчення заповіту та недоведеністю позивачем невідповідності волевиявлення заповідача її волі, підстави для застосування положень ч. 1, 2 ст. 1257 ЦК України відсутні. Тобто вказаною ухвалою в тому числі встановлено, що оспорюваний заповіт складений з дотриманням положень пп. 33, 35 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 22/5 від 25 серпня 1994 року, підстави для застосування положень ч.1, ч. 2 ст. 1257 ЦК України (посвідчення заповіту ОСОБА_4 від 21 листопада 2006 року з порушенням вимог чинного законодавства) відсутні.

Частиною першою ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 203 ЦК України (ч. 1-5) встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згіно ст. 215 ЦК України - підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною 1,2,3,4 ст. 12 ЦПК України визначено , що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 76 ( ч.1,2) ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 4 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Дослідивши надані сторонами докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, про відмову в задоволенні позову, оскільки рішенням Андрушівського районного суду Житомирської області від 17 березня 2017 року, ухвалою апеляційного суду Житомирської області та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 вересня 2019 року у справі № 272/1256/16-ц, які набрали законної сили, встановлено, що заповіт ОСОБА_4 від 21 листопада 2006 року складений з дотриманням положень пп. 33, 35 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 22/5 від 25 серпня 1994 року. Позивачем інших належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які свідчили б про те, що посвідчення заповіту ОСОБА_4 від 21 листопада 2006 року відбулося з порушенням вимог чинного законодавства не зазначено та не надано.крім того,суд відхиляє доводи позивача в тій частині,що визнання незаконної нотаріальної дії не пов`язано зі спором про право,оскільки метою звернення позивача до суду є визнання за нею права на частку у спадковому майні ,яка зазначена у оспарюваному заповіті.

Враховуючи вищевикладене суд відмовляє в задоволенні позову ОСОБА_1 до секретаря виконавчого комітету Старокотельнянської сільської ради Андрушівського району Житомирської області, третя особа без самостійних вимог - ОСОБА_3 , про визнання незаконною нотаріальної дії за безпідставністю позовних вимог.

Керуючись ст.ст.4, 12,76-89, 200,258, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до секретаря виконавчого комітету Старокотельнянської сільської ради Андрушівського району Житомирської області,третя особа без самостійних вимог ОСОБА_3 про визнання незаконною нотаріальної дії.

Рішення може бути оскаржене у відповідності до п.п. 15.5, п.15 ч. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи до Житомирського апеляційного суду через Андрушівський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасники справи, яким рішення не було вручене у день його проголошення мають право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дати вручення рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 23 грудня 2019 року.

Суддя:В. І. Брагін