справа №619/4711/18
провадження №2/619/298/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2019 року Дергачівський районний суд Харківської області

в складі: головуючого судді- Остропілець Є.Р.,

при секретарі Суржкової В.В.,

позивача- ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3 ,

представник відповідача - Радутного О.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про стягнення боргу,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про стягнення боргу.

В обґрунтування позову позивач ОСОБА_1 посилається на те, що 08 вересня 2018 року він надав ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 270000 (двісті сімдесят тисяч) гривень на строк до 02 жовтня 2018 року, що підтверджується доданою до позовної заяви, складеною відповідачем власноруч розпискою.

Відповідно умов, зазначених у розписці, в разі прострочення терміну повернення коштів, відповідач сплачує пеню в розмірі 1% (одного відсотка) за добу.

Таким чином, станом на 20 листопада 2018 року, розмір пені становить 1% - 2700 (дві тисячі сімсот грн. 00 коп.) х 51 (п`ятдесят одна доба) = 137700 (сто тридцять сім тисяч сімсот грн. 00 коп.).

Позивач просить суд, стягнути з ОСОБА_3 , на його користь суму основного боргу у розмірі 270000 грн. та 1 % за кожну прострочену добу у розмірі 137700 гривень, разом 407 700 грн.

08.02.2019 відповідачем по справі ОСОБА_3 подано до суду відзив, в якому вказав, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав: грошові кошти від ОСОБА_1 він не отримував.

Насправді, 22.07.2018 ОСОБА_6 їх отримав від позивача строком на 10 днів готівкою у сумі 9000,00 доларів США, що на той момент було еквівалентно сумі в національній валюті у розмірі 252 000,00 грн. Умовою користування грошима була сплата за це 450,00 доларів США в якості процентів. Для забезпечення, виконання своїх зобов`язань ОСОБА_6 залишив у домоволодінні ОСОБА_1 свій автомобіль. Він лише познайомив між собою ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , рекомендував їх один одному як порядних людей.

22.07.2018 під час передачі ОСОБА_1 та одержання ОСОБА_6 грошей він присутнім не був, про передачу коштів дізнався зі слів ОСОБА_6 08.09.2018 він з ОСОБА_6 випадково зустріли ОСОБА_1 на автомобільному ринку «ЛОСК». Позивач висунув вимогу оформити письмово відносини між ними, тобто написати йому розписку. На момент цієї зустрічі у ОСОБА_6 не було з собою документів, які ідентифікують особу, тому написати розписку було запропоновано йому так, нібито це він отримав гроші від ОСОБА_1 , оскільки рекомендував їх один одному. Вважаючи обох чесними людьми, які згодом переоформлять відносини між собою (оформлять не розписку, а письмовий договір, як того вимагає ст. 1047 ЦК України) та повернуть йому розписку, він погодився і власноручно її написав під диктовку ОСОБА_1 і не звернув особливу увагу на збільшення суми у перерахуванні в національну валюту України (основна сума та відсотки на неї) та відверто грабіжний розмір пені за прострочення. Позивач багато разів отримував грошові кошти від ОСОБА_6 на повернення боргу, зокрема: 02.08.2018 р. - 450,00 (чотириста п`ятдесят) доларів США, 02.09.2018 р. - 600,00 (шістсот) доларів США, 02.10.2018 р. - 600,00 (шістсот) доларів США, 02.11.2018 р. - 600,00 (шістсот) доларів США, 14.12.2018 р. - 600,00 (шістсот) доларів США, а всього 450,00 + 600,00 * 4 = 450,00 + 2400,00 = 2 850,00 (дві тисячі вісімсот п`ятдесят) доларів США готівкою. Вважає, що розписка, яку він написав під тиском з боку ОСОБА_1 та під його диктовку, спрямована на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також спрямована на незаконне заволодіння позивачем його майном, через що зазначений у ній правочин є нікчемним в силу положень ч.ч. 1, 2 ст.228 ЦК України. Внаслідок цього вважає можливим застосувати відповідні до нього наслідки, а саме - вимагати повернення коштів ОСОБА_6 не на користь ОСОБА_1 , а на користь держави, в якості виконання відповідних зобов`язань.

12.03.2019 третьою особою по справі ОСОБА_6 подано до суду відзив, в якому вказав, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_7 є безпідставними та не підлягають задоволенню, оскільки з ОСОБА_1 його познайомив та рекомендував ОСОБА_8

22.07.2018 він одержав від позивача готівкові кошти в сумі 9 000,00 доларів США, що було еквівалентно сумі 252 000,00 грн. строком на 10 днів. Жодного договору або розписки вони не оформляли, але для забезпечення виконання своїх зобов`язань він залишив у домоволодінні ОСОБА_1 свій автомобіль. У вересні 2018 року він разом з ОСОБА_8 випадково зустріли позивача ОСОБА_1 на автомобільному ринку «ЛОСК». Позивач висловив занепокоєння та запропонував оформити розписку. Оскільки у нього з собою не було документів, які посвідчують особу, розписку оформили на ОСОБА_8 , так я він виступав своєрідним гарантом. Він разом з ОСОБА_8 неодноразово пропонували ОСОБА_1 переоформити розписку на нього, але останній з незрозумілих причин відмовлявся. У зв`язку з цим він та ОСОБА_8 підписали Угоду від 08.09.2018, в якій виклали обставини справи, і запропонували так само зробити ОСОБА_1 , але останній відмовився. До цього часу він частково віддавав гроші ОСОБА_1 , який одержав від нього 2 850,00 (дві тисячі вісімсот п`ятдесят) доларів США готівкою.

25.04.2019 позивачем по справі ОСОБА_9 подано до суду заперечення, в яких зазначив, що надані відповідачем докази не спростовують правової позиції позивача, оскільки: 1) між сторонами виникли зобов`язання щодо договору позики, де позикодавцем є ОСОБА_1 , а позичальником ОСОБА_8 Сторони не оформлювали свій договір письмово, але факт передачі грошей підтверджується розпискою, яка за своєю формою та змістом заперечень не викликає. Оскільки договір позики є договором реальним, а не консенсуальним, факт передачі грошей від ОСОБА_1 до ОСОБА_7 означає виникнення між ними зобов`язань за цим договором. Недодержання сторонами письмової форми договору в даному разі (ст. 218 ЦК України) не тягне недійсність даного правочину, але позбавляє сторони права посилатись на показання свідків, оспорюючи як факт укладання такої угоди, так і того, що гроші або речі не отримані або отримані у меншій кількості (ст. 1051 ЦК України); 2) цивільне законодавство встановлює презумпцію правомірності правочину, ніяких підстав заявляти про його неправомірність в даному разі немає; 3) позиція відповідача в даній справі спрямована на намір увести суд в оману і в сторону від дійсних обставин справи шляхом певних маніпуляцій. Надана суду Угода від 08.09.2018, підписана позичальником ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , не несе в собі жодного правого змісту, не підписана ОСОБА_1 і взагалі не є юридичним фактом, тобто не породжує жодних правових наслідків як для осіб, що її підписали, так і для ОСОБА_1 . Оскільки вона не є юридичним фактом, то не може входити і до предмету доказування згідно з ст. 76 ЦПК України. Вона є маніпулятивним засобом введення суду в оману; 4) згідно із ст. 545 ЦК України знаходження боргового документа (розписки) на руках у кредитора ( ОСОБА_1 ) резюмує факт невиконання ОСОБА_10 своїх зобов`язань перед ним. І навпаки, наявність розписки на руках у ОСОБА_7 свідчила б про протилежне; 5) намагання відповідача притягнути до участі у справі ОСОБА_6 як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на боці ОСОБА_7 , не має правових підстав і не відповідає навіть заявленим самим відповідачем правовим обставинам для цього притягнення, як особи, яка немовби отримала гроші замість ОСОБА_11 . З боку відповідача ця процесуальна маніпуляція спрямована на те, щоби обійти заборону на притягнення свідків в такій справі, ОСОБА_6 за правовою природою спору між сторонами не може бути третьою особою в такій справі в контексті заявлених відповідачем обставин; 6) посилання відповідача на те, що ОСОБА_8 підписав розписку під певним впливом, загрозами, недобровільно - не відповідають дійсності. Фактично відповідач зазначає про неправомірність дій з боку позивача ОСОБА_1 , які мають ознаки злочину. Але ніякого звернення до правоохоронних органів з боку відповідача немає, тому що навіть відповідач розуміє, що це не відповідає дійсним обставинам справи і взаємовідносинам сторін, та не має перспективи; 7) посилання відповідача на листування в соціальних мережах не має жодного відношення до правовідносин між сторонами, породженими договором позики, і повинні розглядатися як неналежний доказ (ст.77 ЦПК).

В судовому засіданні позивач та його представник, позов підтримали повністю, просили задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні відповідач та його представник, заперечували проти задоволення позову, просили відмовити в його задоволенні.

Третя особа ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Суд вважає можливим розглянути справу у його відсутність.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню.

Судом було встановлено, що 08 вересня 2018 року ОСОБА_1 надав ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 270000 (двісті сімдесят тисяч) гривень на строк до 02 жовтня 2018 року, що підтверджується доданою до позовної заяви розпискою.

Відповідно умов, зазначених у розписці, в разі прострочення терміну повернення коштів, відповідач сплачує пеню в розмірі 1% (одного відсотка) за добу.

Станом на 20 листопада 2018 року, розмір пені становить 1% - 2700 (дві тисячі сімсот грн. 00 коп.) х 51 (п`ятдесят одна доба) = 137700 (сто тридцять сім тисяч сімсот грн. 00 коп.).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

В судовому засіданні ОСОБА_3 підтвердив факт написання ним власноручно розписки від 08.09.2018 року про отримання у борг грошових коштів в сумі 270 000 грн. у ОСОБА_1 .

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Причини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.1, ч. 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач ОСОБА_3 до моменту подачі позову, а саме до 22.11.2019 року добровільно борг не повернув.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Всупереч вказаним вимогам на даний час договір позики не виконаний.

Проводячи аналіз пояснень відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні, а також письмових пояснень ОСОБА_6 , суд відноситься до них критично.

Надана суду Угода від 08.09.2018, підписана позичальником ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , не несе в собі жодного правого змісту, не підписана ОСОБА_1 тому не є юридичним фактом і не породжує жодних правових наслідків як для осіб, що її підписали, так і для ОСОБА_1 Оскільки вона не є юридичним фактом, то не може входити і до предмету доказування згідно з ст. 76 ЦПК України.

Відповідно правового висновку, який міститься в Постанові Верховного Суду України від 13 грудня 2017 року по справі №309/3458/14-ц за позовом про стягнення боргу за договором позики в вказано, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й факту передачі грошової суми позичальнику. Наявність позиковиих відносин підтверджується наявним у позивача оригіналом розписки, яка підтверджує як факт отримання боржником коштів за договором позики, так і зобов`язання повернути ці кошти.

Суд встановив, що наявність між сторонами позикових відносин підтверджується наявним у позивача оригіналом розписки, яка підтверджує як факт отримання боржником коштів за договором позики, так і зобов`язання повернути ці кошти позичальником у строк та в порядку, що встановлено договором до 02.09.2018. Оскільки у визначений у розписці строк кошти позичальником не повернуті, то у позивача є підстави для звернення з даним позовом.

Таким чином, у зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за договором позики, суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 зобов`язаний повернути суму основного боргу у розмірі 270000,00 грн та 1% за кожну прострочену добу у розмірі 137700 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 77-80, 141, 247, 259, 354,355 ЦПК України, ст.ст. 611, 625, 1046, 1047, 1048, 1050 ЦК України суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий Дергачівським РУ УМВС України в Харківській області 03 січня 2002 року, ІПН, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , суму основного боргу у розмірі 270000 (двісті сімдесят тисяч) гривень та 1 % за кожну прострочену добу у розмірі 137700 (сто тридцять сім тисяч сімсот) гривень, разом 407 700 (чотириста сім тисяч сімсот) гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку в судову палату по цивільних справах Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було поставлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Є. Р. Остропілець