Постанова

Іменем України

19 грудня 2019 року

м. Київ

справа 761/21754/18

провадження № 61-11912св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Кривцової Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження -державний виконавець Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Чорний Володимир Вікторович,

заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , публічне акціонерне товариство «Марфін Банк», Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргудержавного виконавцяШевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Чорного Володимира Вікторовича на постанову Одеського апеляційного суду в складі колегії суддів: Колеснікова Г. Я., Вадовської Л. М., Сєвєрової Є. С., від 14 травня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст скарги

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на дії державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Чорного Володимира Вікторовича (далі - державний виконавець) щодо визнання дій державного виконавця противоправними, скасування постанови та зобов`язання вчинити дії.

Скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 12 травня 2014 року в рамках виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-651/11, виданого Малиновським районним судом м. Одеси 12 січня 2012 року про стягнення з неї боргу в розмірі 1 586 087,48 грн на користь публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» (далі - ПАТ «Марфін Банк»), правонаступником якого є ОСОБА_2 , її тимчасово обмежено в праві виїзду за межі України.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2017 року зобов`язано державного виконавця винести належним чином оформлену постанову про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду її за межі України. На час постановлення судом ухвали від 09 жовтня 2017 року грошових зобов`язань за виконавчим листом № 2-651/11, виданим Малиновським районним судом м. Одеси 12 січня 2012 року вона не має.

Вказувала, що повертаючи 06 грудня 2017 року виконавчий документ стягувачу, державний виконавець безпідставно та необґрунтовано послався на положення пункту першого частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки вона в повному обсязі виконала свої зобов`язання за виконавчим листом № 2-651/11, виданим 12 січня 2012 року Малиновським районним судом м. Одеси. Тому державний виконавець мав повернути виконавчий лист № 2-651/11 стягувачу у відповідності з пунктом дев`ятим частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

ОСОБА_1 просила суд:

визнати протиправними дії державного виконавця, які полягають у винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 06 грудня 2017 року ВП № 50976633 на підставі пункту першого частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження»;

скасувати постанову державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу від 06 грудня 2017 року ВП № 50976633, яку прийнято на підставі пункту першого частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження»;

зобов`язати державного виконавця розглянути та вирішити питання про повернення виконавчого листа № 2-651/11, виданого 12 січня 2012 року Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Марфін Банк», правонаступником якого є ОСОБА_2 , боргу в сумі 1 586 087,48 грн на підставі пункту дев`ятого частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», тобто внаслідок фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2018 року скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Залишаючи без задоволення скаргу, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для визнання дій державного виконавця противоправними, скасування постанови та зобов`язання вчинити дії, оскільки державний виконавець діяв в межах Закону України «Про виконавче провадження» та заяви стягувача ОСОБА_2 про відмову від стягнення боргу та повернення виконавчого документа без виконання. Крім того, вказав, що оскільки в матеріалах виконавчого провадження відсутня ухвала суду про визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду, то у державного виконавця не було правових підстав для винесення постанови про повернення виконавчого документу за пунктом дев`ятим частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Одеського апеляційного суду від 14 травня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2018 року скасовано, скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано постанову державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Чорного В. В. про повернення виконавчого документа стягувачу від 06 грудня 2017 року ВП № 50976633 неправомірною.

Зобов`язано державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Чорного В. В. розглянути та вирішити питання про повернення виконавчого листа № 2-651/11, виданого 12 січня 2012 року Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Марфін Банк» боргу в сумі 1 58 6087,48 грн, боржник ОСОБА_1 , стягувач ОСОБА_2 .

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що заява ОСОБА_2 від 30 листопада 2017 року про повернення йому виконавчого листа на підставі статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» за відсутності майнових вимог до ОСОБА_1 , у частині вирішення питання про подальший рух виконавчого листа, суперечила матеріалам виконавчого провадження. Вказав, що у порушення вимог пункту п`ятого частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець не усунув протиріччя, що містилися у вказаній заяві стягувача, не роз`яснив сторонам виконавчого провадження їх права та наслідки для сторін, у разі повернення виконавчого листа стягувачу саме на підставі пункту першого частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», та передчасно прийняв оскаржувану постанову.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2019 року державний виконавець Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Чорний В. В. подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

У серпні 2018 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому вона заперечувала проти задоволення касаційної скарги та просила залишити в силі постанову суду апеляційної інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга державного виконавця мотивована тим, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано положення Закону України «Про виконавче провадження». Зазначає, що у відповідності до вимог статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» та на підставі заяви стягувача ОСОБА_2 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі - Інструкцією з організації примусового виконання рішень), у редакції на час проведення виконавчих дій, передбачено, що тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України знімається у разі винесення державним виконавцем постанови про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України у разі належного виконання особою зобов`язання щодо сплати періодичних платежів.

Вказує, що ухвали суду про визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду, яким підтверджено фактичне виконання в повному обсязі виконавчого документу, матеріали виконавчого провадження не місять. Тому у нього не було підстав для винесення постанови про повернення виконавчого документу на підставі пункту дев`ятого частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 01 липня 2019 року справу призначено судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 11 липня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі, витребувано справу із суду першої інстанції.

Фактичні обставини справи

12 січня 2012 року Малиновським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист № 2-651/11 про солідарне стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Марфін банк» заборгованості в розмірі 1 586 087,48 грн.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 12 травня 2014 року встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 за межі України.

Ухвала набрала законної сили.

Починаючи з 27 квітня 2016 року на виконанні державних виконавців Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі - Шевченківського районного ВДВС м. Києва) перебував виконавчий лист № 2-651/11, виданий Малиновським районним судом м. Одеси 12 січня 2012 року (ВП №50976633).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 11 серпня 2016 року замінено стягувача ПАТ «Марфін банк» у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа № 2-651/11, виданого 12 січня 2012 року Малиновським районним судом м. Одеси його правонаступником - ОСОБА_2

19 вересня 2016 року стягувач ОСОБА_2 звернувся до Шевченківського районного ВДВС м. Києва із заявою про закриття виконавчого провадження №50976633 із виконання виконавчого листа №2-651/11, виданого 12 січня 2012 року Малиновським районним судом м. Одеси (боржник ОСОБА_1 ) у зв`язку із відмовою від його виконання.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2017 року визнано незаконною бездіяльність державного виконавця Шевченківського районного ВДВС м. Києва щодо невинесення постанови про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 за межі України.

Зобов`язано державного виконавця винести належним чином оформлену постанову про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 за межі України та не пізніше наступного робочого дня з дня її винесення, направити на поштову адресу Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України.

Встановлено, що боржник ОСОБА_1 повністю виконала зобов`язання за виконавчим листом №2-651/11, виданим Малиновським районним судом м. Одеси 12 січня 2012 року.

Ухвала набрала законної сили.

30 листопада 2017 року стягувач ОСОБА_2 звернувся до начальника Шевченківського районного ВДВС м. Києва із заявою, в якій вказав про відсутність майнових вимог до боржника ОСОБА_1 та просив повернути йому виконавчий лист № 2-651/11, виданий 12 січня 2012 року Малиновським районним судом м. Одеси на підставі статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Постановою державного виконавця від 06 грудня 2017 року замінено стягувача ПАТ «Марфін банк» у ВП № 50976633 з примусового виконання виконавчого листа №2-651/11, виданого 12 січня 2012 року Малиновським районним судом м. Одеси (боржник ОСОБА_1 ) на його правонаступника - ОСОБА_2 .

Встановлено, що сторонам виконавчого провадження не роз`яснено їх права та обов`язки.

Постановою державного виконавця від 06 грудня 2017 року у ВП № 50976633, на підставі пункту першого частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», повернуто стягувачу ОСОБА_2 виконавчий лист № 2-651/11, виданий 12 січня 2012 року Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , знято тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 за межі України.

Листом від 14 грудня 2017 року Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України повідомив, що повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту першого частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» не є правовою підставою (на відміну від пункту дев`ятого частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження») для вилучення з бази даних інформації про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

04 травня 2018 року ОСОБА_2 надав нотаріально посвідчену заяву, в якій вказав, що ОСОБА_1 повністю виконала свої зобов`язання за виконавчим листом № 2-651/11, виданим 12 січня 2012 року Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення грошової суми у розмірі 1 586 087,48 грн.

23 травня 2018 року начальник Шевченківського районного ВДВС м. Києва надав ОСОБА_1 письмову відповідь про неможливість виконання вимог ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2017 року про винесення постанови про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 за межі України, внаслідок закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом, тобто на підставі пункту дев`ятого частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено, й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції прийнята з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Касаційна скарга державного виконавця задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вимогами статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII ( далі - Закон № 1404-VIII) передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно пункту п`ять частини другої статті 18 Закону № 1404-VIII визначено обов`язок виконавців щодо роз`яснення сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхніх права та обов`язків.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Згідно з пунктом дев`ятим частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до пункту 4 розділу ІІІ Порядку взаємодії органів державної виконавчої служби та органів Державної прикордонної служби України під час здійснення виконавчого провадження, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України та Міністерства внутрішніх справ України від 07 лютого 2014 року № 288/5/102, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 лютого 2014 року за N 273/25050 ( ділі - Порядку), який діяв на час виникнення спірних правовідносин, у разі надходження до органу державної виконавчої служби рішення суду про скасування обмеження особи у праві виїзду за межі України державний виконавець не пізніше наступного дня пересилає зазначене рішення до ГЦОСІ.

Тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України особи знімається у разі винесення державним виконавцем постанови про:

повернення виконавчого документа до суду, який його видав, на підставі частини першої статті 38 Закону № 1404-VIII;

закінчення виконавчого провадження на підставі пунктів 1 - 3, 5 - 7, 9 - 12, 14, 15 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII;

скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України - у разі належного виконання особою зобов`язань щодо сплати періодичних платежів.

Суд апеляційної інстанції встановив, що 30 листопада 2017 року стягувач ОСОБА_2 направив до Шевченківського ВДВС міста Києва заяву, в якій повідомляв, що у нього відсутні майнові вимоги до боржника ОСОБА_1 в рамках виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа № 2-651/11, виданого 12 січня 2012 року Малиновським районним судом м. Одеси та на підставі статті 37 Закону № 1404-VIII просив повернути йому без виконання виконавчий лист. При цьому сторонам виконавчого провадження державним виконавцем не роз`яснено їх права та обов`язки.

Таким чином, заява стягувача ОСОБА_2 містила протиріччя, а саме: інформацію щодо виконання судового рішення та бажання стягувача повернути виконавчий лист без виконання.

З урахуванням того, що державному виконавцю з жовтня 2017 року, зі змісту ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2017 року, було відомо про повне виконання грошового зобов`язання ОСОБА_1 перед стягувачам, то суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що заява стягувача від 30 листопада 2017 року про повернення йому виконавчого листа на підставі статті 37 Закону № 1404-VIII за відсутності майнових вимог до ОСОБА_1 , в частині вирішення питання про подальший рух виконавчого листа, суперечила матеріалам виконавчого провадження.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що державний виконавець не усунув протиріччя, що містилися у заяві стягувача від 30 листопада 2017 року, не роз`яснив сторонам їх права та наслідки для сторін, у разі повернення виконавчого листа стягувачу саме на підставі пунктів першого частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII.

Доводи касаційної скарги про те, що Інструкцією з організації примусового виконання рішень передбачено зняття тимчасового обмеження у праві виїзду лише у випадку належного виконання періодичних платежів, суперечить положенням, викладеним у пункті 4 Розділу ІІІ Порядку.

Доводи заявника щодо відсутності ухвали про визнання судом відмови стягувача від примусового виконання, як підставу для закриття виконавчого провадження відповідно до вимог статті 39 Закону № 1404-VIII, не позбавляють державного виконавця обов`язку виконати положення пункту п`ятого частини другої статті 18 Закону № 1404-VIII та роз`яснити сторонам їх права та наслідки повернення виконавчого листа за заявою стягувача чи закінчення виконавчого провадження виконанням рішення, які можуть вплинути на права та обов`язки цих сторін у подальшому.

Таким чином, доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування ухвали суду апеляційної інстанції, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Чорного Володимира Вікторовича залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного суду від 14 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. В. Кривцова Б. І. Гулько Д. Д. Луспеник