Дунаєвецький районний суд Хмельницької області
Справа № 674/1539/19
Провадження № 2/674/688/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року м.Дунаївці

Дунаєвецький районний суд

Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Артемчук В. М.

за участю секретаря судового засідання Мудрицької Л.В.

номер справи 674/1539/19

учасники справи:

представник позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дунаївці ,в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання втратившим право користування житлом,

В С Т А Н О В И В:

07 жовтня 2019 року позивач, ОСОБА_2 звернувся до суду уточненим під час судового розгляду з позовом до відповідачки ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання втратившим право користування житлом, мотивуючи тим, що він є власником житлового будинку в АДРЕСА_1 відповідно до рішення Дунаєвецького районного суду від 09 листопада 2017 року, яке набрало законної сили 21 листопада 2017 року, на підставі якого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності зареєстровано право власності на вищевказаний будинок за позивачем, даний будинок він успадкував після смерті своєї матері.

Відповідно до довідки Маківської сільської ради №1053 від 19 липня 2019 року склад сім`ї ОСОБА_4 наступний: ОСОБА_5 1967р.н. - співмешканка, ОСОБА_4 1987р.н. - син.

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого 04 жовтня 2018 року, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 розірвано, про що 16 лютого 2009 року складено відповідний актовий запис №15, після розірвання шлюбу відповідачці присвоєно прізвище « ОСОБА_6 ».

Відповідач зареєстрована за вищевказаною адресою, однак з 2009 року у спірному помешканні не проживає, будь-яких особистих її речей в помешканні не має, не приймає участі в його утриманні та не сплачує комунальні послуги, що є обтяжуючим фактором для позивача. У добровільному порядку відповідач не бажає знятись з реєстраційного обліку, місце знаходження та перебування відповідачки не відомо.

Факт реєстрації відповідачки у будинку перешкоджає йому у праві користування будинком, а також не може розпорядитися своїм будинком. Просить усунути перешкоди йому в користуванні житловим будинком щляхом визнання ОСОБА_7 ,1967 року народження такою, що втратила право користування житловим приміщенням в будинку АДРЕСА_1 .

Ухвалою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 18 жовтня 2019 року по справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження.

04.12.2019 року до суду позивачем подано уточнену позовну заяву до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання втратившим право користування житлом.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, пославшись на обставини викладені у уточненій позовній заяві, проти заочного розгляду справи не заперечила.

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, про що свідчить поштове повідомлення, причин неявки суду не повідомила, заяв про розгляд справи в судовому засіданні у її відсутності не подавала, відзив на позов до суду не направляла.

Враховуючи те, що відповідачкою ОСОБА_3 у встановлений законом строк відзиву на позовну заяву до суду не подано, суд, відповідно до положень ст.280 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів .

Суд, заслухавши представника позивача та свідків, дослідивши та оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, вважає, що в матеріалах справи достатньо даних, для вирішення спору. Даний позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Статтею 41 Конституції України, передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Судом встановлено, що рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 09.11.2017 року визнано за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 адреса АДРЕСА_2 , як за спадкоємцем за законом, який належав померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 . Дане рішення набрало законної сили 21.11.2017 року (а.с.9-11).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності будинок в АДРЕСА_1 зареєстрований за ОСОБА_2 , на підставі рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 09.11.2017 року (а.с.12).

Відповідно до довідки Маківської сільської ради Дунаєвецького районного суду Хмельницької області №1402 від 03.10 2019 року в будинку, який належить на праві власності ОСОБА_9 в АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_5 1967 р.н. - колишня дружина, ОСОБА_4 1987р.н. син (а.с.19).

У відповідності до довідок №№458,476, виданих Маківською сільською радою Дунаєвецького району Хмельницької області видно, що ОСОБА_5 зареєстрована з 26.07.1986 року в АДРЕСА_1 , однак за вищевказаною адресою з 1999 року не проживає (а.с.20,21).

Відповідно до повторно виданого свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 , шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 розірвано 16 лютого 2009 року, після державної реєстрації розірвано шлюбу відповідачці присвоєно прізвище « ОСОБА_6 » (а.с.8).

Факт не проживання відповідачки ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 підтверджується актами від 19.07.2019 р. ,складеними депутатом Маківської сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області та підписаними свідками з яких вбачається, що ОСОБА_5 за вищевказаною адресою не проживає з 1999 року і в шлюбі з позивачем не перебуває з 16.02.2009 року ,місце проживання її невідоме. (а.с.13,14,22).

Допитані в судовому засіданні свідки: ОСОБА_10 та ОСОБА_11 суду пояснили, що відповідачка є колишньою дружиною позивача, яка більше 20 років не проживає з ним у будинку в АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Згідно з ч. 4 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Положеннями ч. 1 ст. 383 ЦК України і ст. 150 ЖК УРСР визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

На підставі ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить ЦК України (ст. 405).

Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту (ч. 3 ст. 156 ЖК УРСР).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та частиною четвертою статті 10 ЦПК України визначено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із усталеною практикою ЄСПЛ термін «житло» означає насамперед місце, де особа є «вдома».

Зважуючи і на ту обставину, що відповідач вибув на інше місце проживання, будь-яких дій щодо врегулювання питання свого проживання у будинку позивача на умовах найму, зі сплатою відповідної плати, як це передбачено ст.ст.156, 162 ЖК України, не вчиняв і про свої наміри на майбутнє з даного приводу не повідомляв, тому, на думку суду, в даному випадку слід вважати, що між сторонами в справі припинили свою дію правовідносини, які випливають із користування відповідачем жилим приміщенням, власником якого є позивач, відповідно до положень статті 107 ЖК України.

Відповідно до вимог ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

В силу ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За приписами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Оскільки відповідачка ОСОБА_3 не дотрималася умов чинності права користування спірним будинком, втратила до нього інтерес як до житла, а тому втратила право користування житловим приміщенням в будинку АДРЕСА_1 .

Наявність реєстрації відповідача за адресою жилого приміщення, власником якого є позивач, за відсутності законних підстав для користування цим жилим приміщенням, створює перешкоди позивачу у користуванні своєю власністю, а тому позов підлягає задоволенню та слід визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням в АДРЕСА_1

Рішення суду про втрату конкретною особою права користування житловим приміщенням є підставою для зняття такої особи з реєстрації місця постійного проживання, адже згідно положень частини 1 статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 81, 82, 89, 263, 265, 268,280-284 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання втратившим право користування житлом задовольнити повністю.

Усунути перешкоди ОСОБА_2 ,1957 року народження в користуванні житловим будинком щляхом визнання ОСОБА_7 ,1967 року народження такою, що втратила право користування житловим приміщенням в будинку АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд- якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку . У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення суду набирає законної сили , якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач : ОСОБА_2 ,(місце проживання АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 );

Відповідач : ОСОБА_3 ,(місце реєстрації АДРЕСА_1 ).

Дата складання повного судового рішення 20 грудня 2019 р.

Головуюча:/підпис/

Згідно з оригіналом.

Суддя Дунаєвецького районного суду В. М. Артемчук