Номер провадження: 22-ц/813/3754/19
Номер справи місцевого суду: 496/2810/18
Головуючий у першій інстанції Пендюра Л. О.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.12.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Драгомерецького М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Дрішлюка А.І.,

Черевка П.М.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні цивільну справу заапеляційними скаргами адвоката Попова Максима Миколайовича, що діє в інтересах ОСОБА_1 та адвоката Потопальського Сергія Миколайовича в інтересах ОСОБА_2 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 03 грудня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних,-

В С Т А Н О В И В:

13 липня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат та 3% річних.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 27 березня 2015 року по цивільній справі №496/2932/14-ц, яке ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11 червня 2015 року залишено без змін, серед іншого з відповідачки ОСОБА_2 на його користь були стягнуті грошові кошти у розмірі 73 007 гривень.

Постановою державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси ГТУЮ в Одеській області було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №496/2932/14-ц, виданого 28 липня 2017 року Біляївським районним судом Одеської області.

Рішення суду на даний час не виконане, а тому ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом та просив суд стягнути на його користь інфляційні витрати та 3% річних за період з 12 липня 2015 року по 12 липня 2018 року.

Позивач до судового засідання не з`явився, але його представник подав до суду клопотання, в якому вказав, що на задоволенні позовних вимог наполягає, просить справу розглянути у його відсутність та відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України заявив про розмір витрат позивача на правову допомогу, докази понесених витрат зобов`язався надати протягом 5-ти днів.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, а від її представника надійшла до суду заява про заперечення проти позовних вимог та згоду на розгляд справи у його відсутність.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 03 грудня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, встановленого рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 27 березня 2015 року, інфляційні витрати за період з 12 липня 2015 року до липня 2018 року у розмірі 13 040,85 гривень, та 3% річних за період з 12 липня 2015 року до 12 липня 2018 у розмірі 6 544,57 гривень, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,80 гривень, а всього 20 290,22 гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, адвокат Попов М.М. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення в частині стягнення інфляційних витрат у розмірі 13 040,85 гривень та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути 25 718,26 гривень інфляційних витрат, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Адвокат Потопольський С.М., що діє в інтересах ОСОБА_2 також надав до суду апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 24 грудня 2019 року.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційних скарг та заперечення на них, що містяться у відзивах, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката Попова М.М. в інтересах ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, а апеляційна скарга адвоката Потопольського С.М., що діє в інтересах ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволенняза таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Норми статті 625 ЦК України визначають загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі №910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі №3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством.

Так судом першої інстанції встановлено, що рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 27 березня 2015 року по цивільній справі №496/2932/14-ц стягнуто з відповідачки на користь позивача грошові кошти у розмірі 73 007 гривень (а. с. 9 - 13).

На підставі вказаного рішення постановою державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області №54822555 від 06 жовтня 2017 року було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №496/2932/14-ц, виданого 28 липня 2017 року Біляївським районним судом Одеської області (а. с. 14).

Отже, ОСОБА_2 має грошове зобов`язання перед позивачем ОСОБА_1 ..

З наявних у матеріалах справи листі №39/49 від 22.10.2018р. Першого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеса ГТУЮ в Одеській області (а. с. 36) та довідки перерахування грошових коштів по співробітнику КУ «Одеська обласна клінічна лікарня» за 2017- 2018р.р. (а. с. 37) вбачається, що боржник почала виконувати рішення суду з 22.12.2017р..

За наслідком часткового виконання такого зобов`язання станом на 22.10.2018р. заборгованість за таким грошовим зобов`язанням становить 71 135,62 гривень, тобто не виконане повністю.

Дані обставини спростовують доводи апеляційної скарги адвоката Потопальського С.М. в інтересах ОСОБА_2 щодо відсутності у матеріалах справи доказів на підтвердження існування боргу та його розміру.

Отже відповідач порушив вказане грошове зобов`язання внаслідок неповного його виконання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України.

Що стосується незгоди адвоката Попова М.М., що діє в інтересах ОСОБА_1 з розміром інфляційних втрат, то суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступне.

Судом встановлено, що рішення суду про стягнення коштів було ухвалено 27 березня 2015 року, набрало законної сили 11 червня 2015 року.

Таким чином, обов`язок щодо сплати коштів в розмірі 73 007 гривень виникло у відповідача саме з липня 2015 року.

За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року №1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

При цьому, індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу.

Індекс інфляції у 2015 році становив: у липні 99,0%, у серпні 99,2%, у вересні 102,3%, у жовтні 98,7%, у листопаді 102,0%, у грудні 100,7%.

Індекс інфляції в 2016 році склав 112,4%.

Індекс інфляції у 2017 році становив: у січні 101,1%, у лютому 101,0%, у березні 101,8%, у квітні 100,9%, у травні 101,3%, у червні 101,6%, у липні 100,2%, у серпні 99,9%, у вересні 102,0%, у жовтні 101,2%, у листопаді 100,9%.

Таким чином загальний відсоток індексу інфляції за вказаний період склав 128,8% (99,0% х 99,2% х 102,3% х 98,7% х 102,0% х 100,7%х112,4%х101,1% х 101,0% х 101,8% х 100,9% х 101,3% х 101,6% х 100,2% х 99,9% х 102,0% х 101,2% х 100,9%).

Тому, інфляційні витрати позивача за період з липня 2015 року по листопад 2017 року склали: : (73 007 гривень х 128,8 % / 100%) 73 007 = 21 026,02 гривень.

Враховуючи послідуюче часткове виконання відповідачем судового рішення, у грудні 2017 року сума боргу склала 73 007 гривень 664,92 гривні = 72 342,08 гривні, відсоток індексу інфляції становив 101%, тому інфляційні витрати у цей місяць склали: (72 342,08 гривні х 101% / 100%) 72 342,08 = 723,42 гривні.

У січні 2018 року сума боргу становила 72 342,08 гривні 686,30 гривень = 71 655,78 гривень, відсоток індексу інфляції за січень 2018 року склала 101,5%, тому інфляційні витрати у цей місяць склали: (71 655,78 гривень х 101,5% / 100%) 71 655,78 = 1 074,84 гривні.

У лютому 2018 року борг склав 71 655,78 гривень 520,16 гривень = 71 135,62 гривень, відсоток індексу інфляції за лютий 2018 року 100,9%. Таким чином інфляційні витрати у вказаному місяці склали (71 135,62 гривень х 100,9% / 100%) 71 135,62 = 640,22 гривень.

Індекс інфляції у 2018 році становив: у березні 101,1%, у квітні 100,8%, у травні 100,0%, у червні 100,0%.

Загальний відсоток індексу інфляції за цей період становив: 101,9% (101,1% х 100,8% х 100,0% х 100,0% х ).

Тому, інфляційні витрати позивача за період з березня по червень 2018 року склали: (71 135,62 гривень х 101,9 % / 100%) 71 135,62 = 1 351,58 гривень.

Таким чином, загальна сума інфляційних втрат позивача відповідно до наведеного розрахунку у період з липня 2015 року по червень 2018 року становить 24 816,08 гривень (21 026,02 + 723,42 + 1 074,84 + 640,22 + 1351,58).

Колегія суддів перевірила розрахунок 3% річних, проведений місцевим судом в межах вказаних позивачем періодів, а саме, з 12 липня 2015 року по 12 липня 2018 року. Такий розрахунок є цілком правильним і обґрунтованим.

На підставі проведеного розрахунку, судова колегія прийшла до висновку про часткове задоволення вимог апеляційної скарги адвоката Попова М.М., що діє в інтересах ОСОБА_1 , шляхом зміни суми інфляційних витрат.

Доводи апеляційної скарги адвоката Потопальського С.М. в інтересах ОСОБА_2 не спростовують обставин зазначених у позовній заяві, не спростовують висновків суду першої інстанції у повному обсязі, усі доводи, що зазначені в апеляційній скарзі були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та приймаючи до уваги ратифікацію Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997р. Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-IV від 23.02.2006р., суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У п. 54 Рішення у справі Трофимчук проти України (заява №4241/03) від 28.10.2010р., остаточне 28 січня 2011 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що, «беручи до уваги свої висновки за статтею 11 Конвенції (див. вище пункти 42-45), Суд не бачить жодних ознак несправедливості або свавільності у відмові судів детально розглянути доводи заявниці про переслідування її роботодавцем, оскільки суди чітко зазначили, що ці доводи були повністю необґрунтованими. У зв`язку з цим Суд повторює, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (див. рішення у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява №30544/96, п. 26, ECHR 1999-1)».

Порушення судом норм процесуального права, а саме, статей 12, 81 ЦПК України, та норм матеріального права, у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про зміну розміру інфляційних витрат, яка підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 ..

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подачу апеляційної скарги позивачем ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 1 057,21 гривень (а. с. 72), у зв`язку із частковим задоволенням вимог апеляційної скарги з ОСОБА_2 слід стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 800 гривень.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 370, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, 381-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Попова Максима Миколайовича, що діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу адвоката Потопальського Сергія Миколайовича в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 03 грудня 2018 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Хмельницьким ВМ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області 24 травня 2012 року, ІПН: НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) інфляційні витрати за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за період з 12 липня 2015 року до липня 2018 року у розмірі 24 816,08 гривень.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Хмельницьким ВМ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області 24 травня 2012 року, ІПН: НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) судовий збір за розгляд апеляційної скарги у розмірі 800 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено: 24 грудня 2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М.Драгомерецький

А.І.Дрішлюк

П.М.Черевко