Дата документу 06.02.2019 Справа № 334/7120/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/7120/18 Головуючий у 1 інстанції: Баруліна Т. Є.
Провадження № 22-ц/807/717/19 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Кочеткової І.В.

при секретарі: Бєловій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» у особі представника ОСОБА_4 на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01 жовтня 2018 року про задоволення заяви ОСОБА_5 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», державного реєстратора виконавчого комітету Гуляйпільської міської ради Запорізької області Зінченка Юрія Олексійовича про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ПАТ «ПУМБ» та державного реєстратора про визнання протиправними дій і рішення та скасування цього рішення, які направлені на перереєстрацію належної йому квартири АДРЕСА_1 за ПАТ «ПУМБ».

28 вересня 2018р. ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1, та заборону вчиняти відносно неї будь-які дії.

В обґрунтування заяви зазначив, що вказана квартира належить йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 20.09.2007р., посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, Морозовою В.М., реєстровий № 2226.

20.09.2007 року між ним та ПАТ «ПУМБ» був укладений кредитний договір № 5695369, згідно з яким він отримав від відповідача у кредит 74800 доларів США, із сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 11,9 % річних. В забезпечення виконання зобов'язань за даним договором між ним та ПАТ «ПУМБ» був укладений договір іпотеки № 5695376 від 20.039.2007р., за яким в іпотеку передано квартиру АДРЕСА_1.

З Інформаційної довідки від 27.09.2018 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, він дізнався про те, що вказана квартира перереєстрована на ПАТ «ПУМБ», чим грубо порушено його право власності на майно, гарантоване ст. 41 Конституції України. Набуття банком права власності на квартиру, здійснення реєстрації за банком права власності на цю квартиру, сама реєстраційна дія та запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено з порушенням норм Закону України «Про іпотеку», Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

З огляду на зміст позовних вимог позивач вказував, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, тому просив накласти арешт на квартиру та заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо цієї квартири.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01 жовтня 2018 року заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони вчиняти певні дії задоволено.

Накладено арешт на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 101, яке зареєстроване за Публічним акціонерним товариством «Перший Український міжнародний банк».

Заборонено будь-яким особам та/або суб'єктам державної реєстрації прав вчиняти /здійснювати/ будь-які реєстраційні дії та/або вносити будь які відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, проводити будь які інші дії з державної реєстрації прав щодо нерухомого майна, а саме, квартири АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 101.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ПАТ «ПУМБ» у особі представника ОСОБА_4 подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її незаконність, порушення судом норм процесуального права, просить її скасувати та відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представників банку та позивача, кожен з яких відстоював свою позицію, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру та встановлення заборони вчиняти відносно неї будь-які реєстраційній дії, суд першої інстанції виходив із того, що існує загроза з приводу того, що квартира, яка є предметом іпотеки, може бути відчужена банком на користь будь-якої іншої особи, оскільки на теперішній час право власності зареєстровано за банком, який може безперешкодно розпорядитись нею до вирішення справи, що утруднить виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

В апеляційній скарзі банк зазначає, що вказані висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, у яких не мається даних про те, що існує реальна загроза знищення майна або знецінення. А процедура відчуження нерухомого майна є складною, оскільки пов»язана з нотаріальним посвідченням таких угод та з їх реєстрацією, а також з реєстрацією майна. Також вказує, що суд не здійснив об»єктивну оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням вимог заявника та балансу інтересів сторін, не дослідив взаємозв»язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Крім того, безпідставно застосував два види заходів забезпечення позову, які по своїй суті є тотожними, тому вистачало одного заходу для припинення подальших реєстраційних дій щодо спірної квартири.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного суду у повній мірі погоджується з вищенаведеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

За приписами ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 3 ст.150 ЦПК України визначено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до положення ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, в тому числі, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, забороною вчиняти певні дії.

Згідно з ч. 2 статті 150 ЦПК України суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У зв'язку із зазначеним суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, які є предметом судового розгляду та правильно встановив, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач, не повідомляючи позивача, здійснив перереєстрацію права власності за собою на належну позивачу квартиру, яка перебуває в іпотеці у банку.

Проте позивач в поданому до суду позові оспорює законність такого переходу права власності на іпотечну квартиру до відповідача, посилаючись на допущені порушення ЗУ «Про іпотеку», Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

А тому, перевірці в ході розгляду справи підлягає законність набуття банком права власності на квартиру та її реєстрації за собою, що безумовно вказує на те, що слід зберегти існуюче становище, тобто попередити можливе відчуження банком квартири 24 в будинку 3 по вул.. Штурмовій в м. Запоріжжі та здійснення її перереєстрації за іншою особою до вирішення цієї справи.

Оскільки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зроблено запис про право власності на вказану квартиру за новим власником - ПАТ "ПУМБ", у нього є наявною можливість розпорядитись нею до вирішення справи. І цей факт сам по собі вже є підставою для того, щоб убезпечити такі дії банку, та зберегти квартиру від подальшого переходу права власності на неї до третіх осіб.

Тому колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги про те, що позивачем до заяви не було додано жодного доказу на підтвердження того, що ПАТ "ПУМБ" має намір здійснити відчуження квартири, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником квартири є ПАТ "ПУМБ", інформація про обтяження щодо даної квартири в реєстрі відсутня, а тому ПАТ "ПУМБ" у будь-який момент та у будь-який спосіб на власний розсуд може розпорядитися спірною квартирою.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та такою, що постановлення з дотриманням норм процесуального права, а тому підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» у особі представника ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01 жовтня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 07 лютого 2019 року

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Кочеткова І.В.