Справа № 642/565/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.08.2019 р. м. Харків

Ленінський районний суд м. Харкова (діє на підставі п.3 розділу ХІІ прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 30.09.2016р.) в складі:

головуючого судді Ольховського Є.Б.

при секретарі Алімурадовій Т.Я.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-я особа: Друга Харківська державна нотаріальна контора про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності в порядку спадкування -

в с т а н о в и в:

Адвокат Святець О.М., який діє від імені ОСОБА_1 , у січні 2019 року звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 , третя особа - Друга Харківська державна нотаріальна контора, про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності в порядку спадкування за законом. В позовної заяві позивач прохає суд, визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/4 частини в праві власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті матері - ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обґрунтування своїх вимог, посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , який проживав за адресою АДРЕСА_1 . За життя ОСОБА_3 належав житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно заповіту від 28 квітня 1992 року ОСОБА_5 (батько ОСОБА_4 ) заповів належний йому будинок за адресою: АДРЕСА_2 частину сину ОСОБА_2 , 3/4 частини житлового будинку ОСОБА_4 . Заповіт посвідчено державним нотаріусом Другої Харківської державної нотаріальної контори Червенко І.В. В позові, позивач посилається на те, що дочка, ОСОБА_4 прийняла спадщину після смерті батька ОСОБА_3 , так як фактично вступила в управління або володіння спадковим майном. 26 серпня 1994 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю ОСОБА_4 . В результаті отриманих травм ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Позивач вказує, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є сином ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження. Після смерті матері опікуном ОСОБА_1 , була призначена його баба ОСОБА_7 . Позивач вказує, що проживав разом з опікуном за адресою: АДРЕСА_1 , а також те, що з народження і до цього часу позивач фактично проживає в будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач вказує, що нещодавно дізнався, що його баба ОСОБА_7 , яка була призначена його опікуном подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті її чоловіка ОСОБА_8 в якій вказала, що інші крім неї та її сина ОСОБА_3 спадкоємці на спадкове майно відсутні. В свою чергу ОСОБА_3 відмовився від прийняття спадщини на користь ОСОБА_8 . В результаті чого, на думку позивача, не було виконано заповіт від 28 квітня 1992 року ОСОБА_5 , яким на випадок своєї смерті заповів належний йому будинок за адресою АДРЕСА_2 частину сину ОСОБА_2 , 3/4 частини житлового будинку ОСОБА_4 . Вважає, що порушені майнові права позивача, який на той час був малолітнім та не мав можливості захистити свої права та законні інтереси. В результаті вказаних вище дій ОСОБА_9 оформила право власності на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_10 померла. Позивач, у позовної заяві, вказав, що на прийомі у нотаріуса Другої Харківської державної нотаріальної контори, позивач дізнався, що за життя ОСОБА_10 склала заповіт, яким на випадок своєї смерті заповіла все належне їй майно, в том числі і право власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1 синові ОСОБА_2 , докази знаходяться в матеріалах спадкової справи заведеної Другою Харківською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_10 . В обґрунтування позовних вимог посилався на ст. ст. 17, 524, 525, 527, 548, 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, ст. 1296 ЦК України, п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом міністерства юстиції України № 18/5 від 18 червня 1994 року, ст. ст. 143, 148 КпШС.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2019 року було відкрито ппровадження і справу призначено до підготовчого судового засідання.

ОСОБА_3 у відзиві на позов зазначив що позивач вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 . Відповідач не розуміє хто такий ОСОБА_3 . Якщо мова йде про ОСОБА_2 , то він є відповідачем по цієї справі та свідоцтво про смерть ОСОБА_3 суду не надано. У позовної заяві вказано, що за життя ОСОБА_3 належав житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідачу не зрозуміло хто такий ОСОБА_3 Якщо мова йде про ОСОБА_2 то і у цьому разі, відповідач наполягає на тому, що ОСОБА_2 ніколи житловий будинок з надвірними спорудами розташований за адресою: АДРЕСА_1 не належав. Правовстановлюючі документи суду не надано. В копії заповіту, доданому до позовної заяви вказано, що ОСОБА_5 , що мешкає в АДРЕСА_3 «в» на випадок його смерті робить розпорядження згідно з яким, належний йому жилий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_3 «в», він заповідає таким чином: 1/4 частину жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель, сину ОСОБА_2 , 3/4 частини жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель, дочці, ОСОБА_4 . По перше. У позовної заяві йдеться мова, тобто спір про будинок АДРЕСА_1 . Будинок розташований за адресою вказаної у позовної заяві не має ніякого відношення до сторін по справі. По друге. В заповіті вказано, що ОСОБА_5 заповідає 3/4 частини жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель, який знаходиться в АДРЕСА_3 «в», дочці, ОСОБА_4 . Тобто на погляд відповідача назва вулиці Новочеркаська та Черкаська не є тотожними. Додана до позовної заяви копія заповіту від 28 квітня 1992 року е неналежним доказом так як не відповідає порядку засвідчення копій документів визначений пунктами 5.26, 5.27 Національного стандарту України Державної уніфікованої системи документації, Уніфікованої системи організаційно - розпорядчої документації «Вимоги до оформлювання документів» (ДСТУ 4163-2003, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 року за № 55. За вказаним нормативно - правовим актом, відмітка про засвідчення копії документа складається: зі слів «Згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та приз віща, дати засвідчення копії, яка проставляється нижче підпису. Відповідач та його представник вказав також на те, що усі додані до позовної заяви копії документів на які позивач посилається як на докази по справі, є неналежними доказами з мотивів наведених вище. У позовної заяві вказано, що дочка ОСОБА_4 прийняла спадщину після смерті батька ОСОБА_2 , так як фактично вступила в управління або володіння спадковим майном. Докази, які позивач мав надати суду не надані. Крім цього, відповідач вказав, що твердження позивача про фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном не відповідають дійсності. Батько ОСОБА_4 був ОСОБА_5 ), а не ОСОБА_3 як це вказано в позові. ОСОБА_4 постійно проживала у своєї квартирі АДРЕСА_4 , а по місту проживання своїх батьків ОСОБА_5 та ОСОБА_11 по АДРЕСА_1 періодично навідувалася, так як зберігала там свій автомобіль, коли їм не користувалася. Після смерті батька, ОСОБА_5 , його мати ОСОБА_11 зібрала його, та свою доньку - ОСОБА_4 на «сімейну раду». ОСОБА_4 пропонувала, щоби мати - ОСОБА_11 вступила у єдино - правне управління домоволодінням. Вони у трьох вирішили, що мати приймає спадок одно особо, а вони з сестрою відмовились від спадкування після батька. Мати показувала їм заповіт батька - ОСОБА_5 . Однак вони усе рівно прийняли рішення, що а ні по закону, а ні по заповіту ні ОСОБА_2 , ні ОСОБА_4 не вступають у спадок. Хоронили ОСОБА_4 з АДРЕСА_6 , так як там мешкала мати, і вона наказала йому, ОСОБА_2 привести ОСОБА_4 на вул. Новочеркаську. Прохав відмовити в задоволенні позову застосувавши позовну давнину.

3-я особа правом на подання відзиву не скористалась.

Ухвалою Ленінського р/с м. Харкова від 29.05.19 року було задоволено клопотання представника позивача про витребування та огляд в судовому засідання нотаріальних справ після смерті ОСОБА_4 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 та матеріалів цивільної справи 642/6528/14ц, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним.

Ухвалою Ленінського р/с м. Харкова від 16.08.19 року закрито підготовче судове засідання та справу призначено до розгляду по суті.

У судове засідання позивач та його представник мне зявилсиь. Про час розгляду справи повідомляись належним чином.

ОСОБА_2 та його представник до судового засідання не зявились. Подали письмову заяву з проханнм розглядати справу за їх відсутності.

Третя особа - представник Другої Харківської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився. Подав заяву про розгляд справи за своєї відсутності.

За таких обставин, з урахуванням розумних строків розгляду справи суд вважає за можливе ухвалити рішення на підставі наявних доказів за відсутності належним чином повідомлених учасників провадження.

Дослідивши матеріали справи, матеріали спадкових справ суд встановив що позов задоволенню не підлягає за наступним:

з матеріалів справи № 642/6528/14ц, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, яка була витребувана судом та оголошені відповідні документи з неї, встановлено:

Рішення про опіку над ОСОБА_1 датовано 1996 роком, тобто після того, як ОСОБА_11 отримала свідоцтво про право власності за законом після смерті чоловіка (а.с. 4).

Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану про шлюб від 20 серпня 1977 року свідчить про те, що ОСОБА_13 був одружений з ОСОБА_14 (а.с. 8).

Свідоцтво про народження ОСОБА_1 свідчить про те, що його батьками є ОСОБА_13 та ОСОБА_4 . Таким чином ОСОБА_11 на законних підставах, 14 вересня 1995 року, подала заяву про прийняття спадщини після смерті дочки, ОСОБА_4 . На час подання заяви про прийняття спадщини, ОСОБА_11 , опікуном ОСОБА_1 не була. У ОСОБА_1 був батько, який мав піклуватися їм. ОСОБА_11 небезпідставно вважала, що є єдиним спадкоємцем після смерті свого чоловіка, а тем більш після смерті дочки, яка не прийняла спадок після батька.

Судом встановлено - обставини на які посилається позивач вже були встановлені рішеннями судів, яки набрали законної сили.

З аналогічною позовною заявою та заявою про уточнення позову 14.07.2015 року та 02.09 2015 року в суд звертався ОСОБА_1 . Справа № 642/5772/15ц. Відповідачами по вказаної справі були ОСОБА_2 та його рідний брат ОСОБА_15 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 27.04.2016 р. (справа № 642/5772/15ц) по позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_15 , третя особа Друга Харківська державна нотаріальна контора про визнання факту прийняття спадщини та визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування за законом, встановлені наступні обставини, факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_5 та ОСОБА_11 є батьками ОСОБА_16 .. що підтверджується свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_1 .

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 5 від 25 квітня 2014 року, з 20.08.1977 року, після реєстрації шлюбу прізвище матері позивача - « ОСОБА_17 ».

07 січня 1994 року ОСОБА_5 (дід позивача) помер, про що відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції було складено відповідний запис № 342 та видано свідоцтво, про смерть (повторно) серія НОМЕР_2 від 16 червня 2015 року.

Після його смерті відкрилася спадщина, яка складалася з нерухомого майна, а саме: домоволодіння (житлового будинку з надвірними будівлями) АДРЕСА_6

Житловий будинок, належав ОСОБА_5 на праві особистої власності, що сторонами не заперечується та підтверджується технічним паспортом від 05 лютого 1992 року, в якому він зазначений власником.

Першу чергу спадкоємців за законом під час відкриття спадщини після померлого ОСОБА_18 НОМЕР_3 склали: його дружина (бабка позивача) - ОСОБА_11 ; його донька (мати позивача) - ОСОБА_4 ; та його син (його дядько) - ОСОБА_2 .

З спадкової справи № 400/1995, після смерті ОСОБА_5 , щодо майна померлого, заведеної Другою Харківською державною нотаріальною конторою, вбачається, що ОСОБА_11 звернулася із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті чоловіка, яку зареєстровано в книзі обліку спадкових справ № 602 від 14 вересня 1995 року та про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину спадкового майна. ОСОБА_2 (дядько позивача) 25 липня 1995 року подав заяву, що не прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_5 .. який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , що постійно проживав в АДРЕСА_6 , на неї не претендує і не заперечував проти видачі свідоцтва про право на спадщину іншим спадкоємцям.

ІНФОРМАЦІЯ_3 1994р. ОСОБА_4 (мати позивача) померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_4 про що було зроблено запис за № 16990.

З спадкової справи № 178/1995, заведеної П`ятою Харківською державною нотаріальною конторою, після померлої ОСОБА_4 вбачається, що остання постійно проживала в АДРЕСА_7 . Після її смерті залишилось майно. ОСОБА_11 , що проживає в АДРЕСА_8 та ОСОБА_13 , що дав згоду на підписання цієї заяви своєму неповнолітньому сину ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та діяв за свого неповнолітнього сина - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , що проживають в АДРЕСА_7 подали заяву про прийняття спадщини.

ІНФОРМАЦІЯ_5 . ОСОБА_11 (бабка позивача) померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_5 про що зроблено відповідний запис № 17035.

3 спадкової справи №111/2014, після смерті ОСОБА_11 , заведеної Другою Харківською державною нотаріальною конторою, вбачається, що 08 травня 2014 року зареєстровано по книзі обліку спадкових справ заяву за № 438 ОСОБА_1 , який тимчасово знятий з реєстрації, та проживає за адресою в АДРЕСА_8 який претендує на спадщину, спадкоємцем на яку, він є, як онук померлої, так як дочка спадкодавці, його мати ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто раніше своєї матері.

09 серпня 1994 року ОСОБА_4 потрапила в аварію, а ІНФОРМАЦІЯ_3 померла, не прийняла спадщину, строк якої сплив до того як вона потрапила в аварію та померла, тобто після спливу встановленого законом шестимісячного строку, крім того будь-якого іншого доказу про фактичне прийняття нею спадщини в матеріалах спадкової справи немає, оскільки згідно із п. 124 Інструкції доказом вступу в управління чи володіння майном можуть бути: довідка управління будинками, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради депутатів трудящих про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взяте майно спадкодавця: довідка фінансового органу, органу держстраху чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому окладному страхуванню або збори; квитанція про сплату податку, платежу, збору; копія рішення суду, яке вступило в законну силу, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис в паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку в період шести місяців після дня смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може служити наявність у спадкоємців ощадної книжки, квитанції про здані в ломбард речі, технічного паспорту на автомобіль та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користуватися яким можливо лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» в п. З визначено, що згідно з правилами статті 1220 ЦК (435-15) та статті 249 ЦПК (1618-15) часом відкриття спадщини слід вважати день смерті особи, зазначений у свідоцтві про смерть, виданим відповідним державним органом реєстрації актів цивільного стану.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , а 08 липня 1994 року сплив строк прийняття спадщини після ОСОБА_5 .

Згідно цих обставин суд прийшов до висновку, що ОСОБА_4 не вступила до фактичного володіння або управління спадковим майном після смерті її батька, ОСОБА_5 .

09 серпня 2016 року Апеляційний суд Харківській області задовольнив частково апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_19 Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2016 року змінив. Виключив із мотивувальної частини рішення посилання суду на те, що ОСОБА_1 спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_4 не прийняв.

У рішенні від 09.08.2016 року, судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області прийшла до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З позовної заяви вбачається, що позивач просив суд встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_4 після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Відповідно до ст. 549 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Зміст юридичної процедури встановлення факту прийняття спадщини однією особою від фізичної особи, яка померла, полягає у наданні права особі-спадкоємцю у передбаченому законом порядку реалізувати набуті нею спадкові права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 та 4 ст. 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , після спливу шестимісячного строку для прийняття спадщини, в результаті чого втрачена її здатність мати цивільні права і обов`язки, зокрема і спадкові права після смерті її батька, тому висновок суду першої про відсутність підстав для встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_4 після смерті батька ОСОБА_5 є таким, що відповідає вимогам матеріального та процесуального закону.

Спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини, спадщину не прийняв.

Рішення суду першої інстанції обґрунтоване встановленням таких фактів та відповідних їм правовідносин:

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, районний суд виходив з того, що позивачем не було надано доказів того, що його матір за життя прийняла спадщину після смерті батька ОСОБА_5 Такі висновки суду відповідають встановленим обставинам справи.

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 , свідоцтво про смерть серії НОМЕР_6 (а.с. 10 т.1) залишилося спадкове майно у вигляді житлового будинку АДРЕСА_6 , належного померлому на підставі Договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку від 13.06.1958 року р.№ 2-6353 (а.с.66 т.1).

Першу чергу спадкоємців за законом на час відкриття спадщини після померлого ОСОБА_5 склали: його дружина ОСОБА_11 , шлюб із якою був укладений 22.05.1949 року (а.с. 65 т.1), його донька ОСОБА_4 (мати позивача), його син ОСОБА_2 ( дядько позивача).

За життя ОСОБА_5 , 28 квітня 1992 року склав заповіт відповідно якого належний йому будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_8 , заповідав 1/4 частину - сину ОСОБА_2 , 3/4 частини - дочці ОСОБА_4 (а.с. 86 т. 1).

Із спадкової справи №400/1995, заведеної після смерті ОСОБА_5 , Другою Харківською державною нотаріальною конторою, вбачається, що ОСОБА_11 , 14 вересня 1995 року звернулася із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті чоловіка, яку зареєстровано в книзі обліку спадкових справ № 602 від 14 вересня 1995 року та про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину спадкового майна та про видачу свідоцтва про право власності в спільному майні, набутому подружжям за час шлюбу. ОСОБА_2 (дядько позивача) 25 липня 1995 року подав заяву, що не прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_5 , на неї не претендує і не заперечував проти видачі свідоцтва про право на спадщину іншим спадкоємцям (а.с. 57-72 т.1).

Доказів того, що мати позивача ОСОБА_4 прийняла спадщину та вступила у фактичне управління спадковим майном після смерті батька суду не надано. її періодичне проживання в спадковому майні не може свідчити про прийняття спадщини.

Не має будь-якого правового значення і наявність заповіту ОСОБА_5 , оскільки для його реалізації спадкоємцям потрібно в установлений шестимісячний строк подати заяву про прийняття спадщини на підставі заповіту.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 (мати позивача) померла, що підтверджується свідоцтвом про її смерть серія НОМЕР_4 (а.с. 13т. 1).

Із спадкової справи № 178/95, заведеної П`ятою Харківською державною нотаріальною конторою, після померлої ОСОБА_4 вбачається, що остання постійно проживала в АДРЕСА_7 . Із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 21 квітня 1995 року звернулись ОСОБА_11 та діти померлої ОСОБА_15 та ОСОБА_1 , від імені яких діяв їх батько ОСОБА_13 (а.с. 120-121 т.1).

При цьому при подальшому мотивуванні суд дійшов до суперечливого висновку про те, що позивач ОСОБА_1 не прийняв спадщину після смерті матері, що спростовується матеріалами справи, а тому він підлягає виключенню із рішення суду.

Проте доказів того, що на момент смерті ОСОБА_4 їй на праві власності належало якесь майно спадкова справа не містить, як і не містить доказів того, що спадкоємцям видавалось свідоцтво про право власності в порядку спадкування.

Матеріали справи свідчать про те, що 3-х кімнатна квартира АДРЕСА_4 на момент смерті ОСОБА_4 належала до комунальної власності і уже після її смерті її діти - ОСОБА_15 та ОСОБА_1 08.05.1997 року приватизували квартиру на своє ім`я і 26 березня 2003 року на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу продали ОСОБА_20 (а.с.10-25 т. 2).

З урахуванням наведеного суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом.

Такий висновок є обґрунтованим, оскільки суд дійшов його на підставі повно і всебічне з`ясованих обставин справи, та наявних в ній доказів, яким дана відповідна оцінка. Правильно встановивши юридичну природу виниклих правовідносин, суд застосував закон, який їх регулює.

Вказані рішення судів набрали законної сили.

У відповідності до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

З огляду на вищевказане та з урахуванням не надання позивачем будь-яких додаткових доказів на підтвердження своїх позовних вимон, суд вважає що в задоволенні позову слід відмовити за його недоведеності.

На підставві викладеного та керуючись ст.ст. ст. ст. 12, 78, 80, 81, 82, 83,95, 141, 263-265, 280-284 ЦПК України, ст.ст. 548,549 ЦК України (1963р.) -

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-я особа: Друга Харківська державна нотаріальна контора про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності в порядку спадкування - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії повного рішення суду.

Повний текст виготовлено 30.08.19р.

Суддя Є.Б. Ольховський