Справа № 487/3203/19
Провадження № 2/487/1599/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

28.08.2019 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого-судді Карташевої Т.А.,

за участю секретаря Кожина В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Заводського районного суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа Товарна біржа «Нерухомість Південь» про визнання договору міни квартир дійсним,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа Товарна біржа «Нерухомість Південь», в якій просять визнати Договір міни квартир від 10.07.1997 №900, укладений на товарній біржі «Нерухомість Південь» - дійсним.

Позовні вимоги позивачі обґрунтували тим, що 10.07.1997 року між сторонами було укладено договір міни двох квартир, відповідно до якого квартира АДРЕСА_1 , яка належала відповідачам на підставі Свідоцтва про право власності на житло за №6005б від 24.11.1994 року перейшла у спільну сумісну власність ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , а квартира АДРЕСА_2 , що належала позивачам на підставі Свідоцтва про право власності на житло за №2408/ж від 30.10.1996 року перейшла у власність ОСОБА_4 , ОСОБА_5 Вказаний договір міни було зареєстровано на Товарній біржі «Нерухомість - Південь» в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за №670 від 10.07.1997 року. Крім того, 11.07.1997 року укладений договір міни було зареєстровано позивачами у КП ММБТІ за реєстровим №16700. При укладанні договору сторонами були виконані усі істотні умови договору, проте нотаріально договір посвідчено не було. На теперішній час позивачі мають намір відчужити своєю квартирою, однак нотаріусом йому їм було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з відсутністю нотаріального посвідчення договору. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з вказаним позовом.

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та їх представник адвокат Долгова Л.В. до судового засідання не з`явились, суду надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, наполягали на задоволенні позову, не заперечували проти винесення заочного рішення.

Відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до судового засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись вчасно належним чином, причин неявки суду не повідомили, відзив на позов до суду не надали.

Представник Товарної біржі «Нерухомість Південь»до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно належним чином, причин неявки суду не повідомив.

З урахуванням заяви позивача про відсутність заперечень щодо заочного розгляду справи, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим прийняти заочне рішення на підставі доказів, що є у справі.

Дослідивши письмові матеріали справи та докази, що містяться в ній, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Крім того згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 10.07.1997 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з однієї сторони та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 було укладено договір міни квартир, відповідно до якого квартира АДРЕСА_1 , яка належала відповідачам на підставі Свідоцтва про право власності на житло за №6005б від 24.11.1994 року перейшла у спільну сумісну власність ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , а квартира АДРЕСА_2 , що належала позивачам на підставі Свідоцтва про право власності на житло за №2408/ж від 30.10.1996 року перейшла у власність ОСОБА_4 , ОСОБА_5

Вказаний договір був укладений на Товарній біржі «Нерухомість - Південь» та зареєстрований в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомим майном за №670 від 10.07.1997 року та в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації 11.07.1997 року за №16700.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зі ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 р. встановлено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

На момент переходу права власності правовідносини підлягали регулюванню за нормами ЦК УРСР.

Згідно зі ст. 153 ЦК України (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 242 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) до договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає зі змісту відносин сторін.

Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР 1963 року, що діяв на час укладення договору купівлі-продажу від 19.08.1997 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 47 УРСР (в редакції 1963 року) нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу.

Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов.

Зі змісту договору №670 від 10.07.1997 року вбачається, що даний договір укладений у відповідності до вимог ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований на Товарній біржі «Нерухомість - Південь», подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. У відповідності до вимог ст. 227 ЦК України підлягає реєстрації в БТІ за місцем знаходження нерухомості.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу, біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов:

а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі;

б) якщо її учасниками є члени біржі;

в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня.

Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Зміст біржової угоди (за винятком найменування товару, кількості, ціни, місця і строку виконання) не підлягає розголошенню. Цю інформацію може бути надано тільки на письмову вимогу судам, органам прокуратури, служби безпеки, внутрішніх справ, арбітражному суду та аудиторським організаціям у випадках, передбачених законодавством України.

Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

Біржові операції дозволяється здійснювати тільки членам біржі або брокерам.

Відповідно до реєстраційного напису КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 11.07.1997 року за №16700 право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на підставі договору міни №90 від 10.07.1997 року.

Отримавши державну реєстрацію в КП «ММБТІ» право власності на вказану квартиру, яку ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 придбали за договором міни №90 від 10.07.1997 року, що зареєстрований на Товарній біржі «Нерухомість - Південь», держава цим самим визнала їх право власності на спірну квартиру, як таке, що виникло на не заборонених законом підставах.

Закон України «Про товарну біржу» в редакції, діючий на час укладення договору купівлі-продажу, дозволяв членам біржі проводити біржову операцію з купівлі-продажу товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасниками є члени біржи та якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. В такому випадку біржовий договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягав, проте набувача нерухомості це не звільняло від здійснення реєстрації договору, за яким набуто право власності на нерухоме майно в органах БТІ, що на той час виконували функції органу державної реєстрації об`єктів нерухомості.

При цьому чіткої регламентації механізму допуску товарів до обігу на товарній біржі на той час не існувало. Необхідні зміни до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», що дозволяли відмежувати об`єкти нерухомості від біржових операцій були внесені лише у 2003 році.

У редакції, що діяла на час укладення договору міни спірної квартири у 1997 році, в самому Законі України «Про товарну біржу» не передбачалися правові наслідки у вигляді недійсності договору, укладеного та зареєстрованого на біржі, у разі порушення вимог, встановлених ст. 15 цього закону до біржової операції, як щодо допуску товарів до обігу на біржі, так і щодо прийняття у члени біржи.

Тому в цьому контексті немає підстав для визнання нікчемним договору міни №90 від 10.07.1997 року, зареєстрованого на Товарній біржі «Нерухомість - Південь», за яким ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 набули права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Водночас зазначений договір міни у встановленому порядку недійсним, як оспорюваний, в частині невідповідності вимогам Закону України «Про товарну біржу», не визнавався.

З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору міни та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», є підстави для визнання договору міни нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 від 10.07.1997року, реєстраційний №670, оформленого на Товарній біржі «Нерухомість - Південь», дійсним.

Окрім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 2305,20 грн. (по 1152,60 грн. з кожного).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 11, 12, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 353-355 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати дійсним договір міни квартир від 10.07.1997 року №900, укладений на Товарній біржі «Нерухомість - Південь» між ОСОБА_4 , що діяв від свого імені та від імені ОСОБА_5 з одного боку та ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , що діяла від свого імені та від імені і в інтересах ОСОБА_1 , згідно якого шляхом обміну квартира АДРЕСА_1 , перейшла у спільну сумісну власність ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а квартира АДРЕСА_2 , перейшла у спільну сумісну власність ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору в розмірі 2305,20 грн. (по 1152,60 грн. з кожного).

Рішення може бути оскаржене позивачем протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вказаний строк може бути поновлений судом за заявою відповідача, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

Позивач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

Позивач: ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_4 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: відомості відсутні.

Відповідач: ОСОБА_5 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: відомості відсутні.

Третя особа: Товарна біржа «Нерухомість - Південь», місцезнаходження: м. Миколаїв, вул. Карпенка, 12-Б, кв. 44.

Суддя Т.А. Карташева