Постанова

Іменем України

07 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 164/1297/13-ц

провадження № 61-7724св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Пророка В. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивачі:-ОСОБА_4,
-ОСОБА_5,
відповідачі:-Маневицька районна державна адміністрація Волинської області,
-Старосільська сільська рада Маневицького району Волинської області,
-акціонерне товариство «Ощадбанк»,
-сільськогосподарський виробничий кооператив «Мрія»,
-ОСОБА_6,
-ОСОБА_7,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_7 на рішення Маневицького районного суду Волинської області у складі судді Покидюка М. В. від 19 вересня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області у складі колегії суддів: Карпук А. К., Бовчалюк З. А., Здрилюк О. І., від 12 жовтня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Маневицької районної державної адміністрації Волинської області, Старосільської сільської ради Маневицького району Волинської області, акціонерного товариства «Ощадбанк», сільськогосподарського виробничого кооперативу «Мрія», ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання права власності на спадкове майно.

Встановив:

У серпні 2013 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до Маневицької районної державної адміністрації Волинської області (далі - Маневицька РДА Волинської області), Старосільської сільської ради Маневицького району Волинської області, акціонерного товариства «Ощадбанк» (далі - АТ «Ощадбанк»), сільськогосподарського виробничого кооперативу «Мрія» (далі - СВК «Мрія»), ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання права власності на спадкове майно.

Позовна заява мотивована тим, що їхнім покійним батькам ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за життя належав житловий будинок АДРЕСА_1. Крім того, батькові належали: згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) від 10 грудня 1996 року серії НОМЕР_2 - право на земельну частку (пай), розміром 2,68 в умовних кадастрових гектарах та відповідно до свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП - частка майнового паю, вартістю 7 287,00 грн, а також грошові вклади з нарахованими відсотками та компенсацією на рахунку № НОМЕР_1. На ім'я матері ОСОБА_9 10 грудня 1996 року Маневицькою районною державною адміністрацією Волинської області видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_3 - право на земельну частку (пай), розміром 2,68 в умовних кадастрових гектарах.

Після смерті батька, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, прийняла спадщину мати шляхом спільного проживання з ним, але, не оформивши своїх спадкових справ, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла сама, а після її смерті позивачі своєчасно у встановленому законом порядку також прийняли спадщину шляхом подачі до нотаріальної контори заяв про прийняття спадщини. Від імені ОСОБА_9 та ОСОБА_8 16 березня 2000 року та 05 вересня 2000 року Старосільською сільською радою Маневицького району посвідчено заповіти, якими все своє майно вони заповідають своїм дітям ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Іншими спадкоємцями після смерті батьків є ОСОБА_6 та ОСОБА_7, проте від своєї частки у спадковому майні вони відмовилися на користь позивачів.

Отримати свідоцтво про право на спадщину в даний час позивачі не мають можливості через відсутність на будинок правовстановлюючих документів і в позасудовому порядку вирішити це питання неможливо.

Посилаючись на зазначені обставини, просили суд визнати за ними в порядку спадкування за заповітом право власності на все спадкове майно, що залишилось після смерті батьків, зокрема будинок, земельні частки (пай), майнові паї та грошові заощадження.

Рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 19 вересня 2013 року позов задоволено; визнано за ОСОБА_4 право власності на, належний ОСОБА_9, житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1; визнано за ОСОБА_5 право власності на, належне ОСОБА_8 та ОСОБА_9, спадкове майно, зокрема: право на земельну частку (пай) у землі, розміром 2,68 в умовних кадастрових гектарах вартістю 28 855,38 грн, згідно сертифіката на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2, який виданий Маневицькою районною державною адміністрацією Волинської області 10 грудня 1996 року; право на земельну частку (пай) у землі, розміром 2,68 в умовних кадастрових гектарах вартістю 28 855,38 гривень 38 копійок, згідно сертифіката на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_3, який виданий Маневицькою районною державною адміністрацією Волинської області 10 грудня 1996 року; право власності на майновий пай вартістю 7 287,00 грн, який знаходиться в користуванні СВК «Мрія» Маневицького району Волинської області, згідно свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії НОМЕР_4, який виданий Старосільською сільською радою Маневицького району Волинської області 10 лютого 2003 року; грошовий вклад з нарахованими відсотками та компенсацією, який зберігається в ТВБВ №10002/050 філії Волинського обласного управління АТ «Ощадбанк» на рахунку № НОМЕР_1.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачами доведено правомірність своїх вимог належними та допустимими доказами, а тому позов підлягає задоволенню.

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 12 жовтня 2017 року рішення Маневицького районного суду Волинської області від 19 вересня 2013 року залишено без змін. Рішення суду першої інстанції переглядалося в апеляційному порядку лише в частині визнання права власності на житловий будинок, в іншій частині рішення не переглядалося.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновки суду першої інстанції на предмет доведеності та обґрунтованості позову є правильними, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_7 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій при розгляді справи дійшли односторонніх та передчасних висновків про задоволення позову, оскільки такі висновки не ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

09 лютого 2018 року матеріали за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Маневицького районного суду Волинської області від 19 вересня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 12 жовтня 2017 року передано на розгляд Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 22 березня 2018 року, серед іншого, відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та витребувано справу № 164/1297/13-ц з Маневицького районного суду Волинської області.

Сторони не скористалися правом на подання відзиву (заперечень) на касаційну скаргу.

04 квітня 2018 року вказану справу передано на розгляд Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, Верховний Суд вважає, що відсутні підстави для скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій, доводи касаційної скарги не підтверджують неправильного застосування судами при розгляді справи норм матеріального права, порушення норм процесуального права з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права.

Відповідно до статті 392 Цивільного Кодексу України(далі - ЦК України), позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оскаржується або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Це означає, що позови про визнання за спадкодавцем права власності на майно також можуть бути задоволені судом за наявності належних доказів.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до частини третьої статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Судами встановлено, що батьками позивачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_7 були ОСОБА_8 та ОСОБА_9

ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Згідно із довідкою Старосільської сільської ради Маневицького району від 30серпня 2012 на день смерті за ОСОБА_9 рахувалось господарство на АДРЕСА_1.Згідно з витягом з по господарської книги за 2011-2015 року № 2, житловий будинок з надвірними і по господарськими спорудами за зазначеною адресою належить ОСОБА_9 На випадок своєї смерті ОСОБА_9 склала заповіт, посвідчений секретарем Старосільської сільської ради, яким заповіла усе своє майно синові ОСОБА_4

Установлено, що 30 серпня 2012 року ОСОБА_4 подав заяву про прийняття спадщини після смерті матері. 04 вересня 2012 року позивач ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_6, які на час смерті матері ОСОБА_9, були непрацездатними у зв'язку з досягненням пенсійного віку, подали до нотаріальної контори заяви про відмову від отримання обов'язкової частки у спадщині.

На час смерті спадкодавця ОСОБА_9, її син відповідач ОСОБА_7, 1955року народження, пенсійного віку не досяг, непрацездатним не був, до числа осіб, які за законом мають право на обов'язкову частку у спадщині, не належить.

У зв'язку з відсутністю у спадкодавця ОСОБА_9 правовстановлюючих документів на будинок АДРЕСА_1, ОСОБА_4, який прийняв спадщину за заповітом шляхом звернення до нотаріальної контори з заявою, відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на цей будинок.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про задоволення позову про визнання права власності на спадковий будинок на підставі заповіту за позивачем ОСОБА_4, оскільки встановили на підставі записів у погосподарських книгах та довідки сільської ради, що на день смерті ОСОБА_9 їй належав будинок АДРЕСА_1, а позивач ОСОБА_4 в установленому законом порядку подав заяву про прийняття спадщини, на підставі положень статтей 328, 1216, 1233 ЦК України.

Доводи касаційної скарги вказаних висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 посилається на те, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про задоволення позову, оскільки вони не відповідають матеріалам справи та вимогам закону. Зокрема, посилається на те, що заяви про відмову від спадщини не подавав. Вказує на те, що з рішення районного суду не вбачається, що судом витребовувалась та оглядалась спадкова справа. Крім того, посилається на те, що судова повістка про розгляд справи не надходила та заяв про розгляд справи за його відсутності не подавав.

Слід зазначити, що суди попередніх інстанцій надали належну правову оцінку вказаним доводам та обґрунтовано дійшли висновку про задоволення позову, оскільки зібраними у справі доказами підтверджено правомірність позовних вимог. Крім того, судом апеляційної інстанції забезпечено як право відповідача ОСОБА_7 на участь у судовому засіданні, так і право скористатися усіма процесуальними правами, наданими законом, заслухано його пояснення та пояснення представника, задоволено клопотання про призначення почеркознавчої експертизи і така експертиза проведена. Апеляційний суд витребувавза клопотанням відповідача докази, необхідні для проведення експертизи, тому ті права, якими він не скористався при розгляді справи судом першої інстанції у зв'язку з неявкою в судове засідання, він здійснив в апеляційному суді.

Також апеляційним судом витребувано до досліджено у судовому засіданні завірену у нотаріальному порядку копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_9

Так, ОСОБА_7 у передбаченому законом порядку право на спадщину не набув та не довів, яким чином порушено його право на спадкування.

Інші доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, що не передбачено положеннями статті 400 ЦПК України, яким судами надана належна правова оцінка, на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Підстави для скасування судових рішень відсутні, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення без змін.

Враховуючи наведене, у суду касаційної інстанції відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат судами попередніх інстанцій. Судовий збір за подання касаційної скарги слід покласти на особу, яка подала касаційну скаргу. Учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 та підпунктом 4 пункту 1 Розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України,

Постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Рішення Маневицького районного суду Волинської області від 19 вересня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 12 жовтня 2017 року залишити без змін.

Судовий збір за подання касаційної скарги покласти на ОСОБА_7.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Пророк

В.С. Висоцька

І.М. Фаловська