ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

23 грудня 2019 року м. Кривий Ріг

Справа № 193/15/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивач Заступник прокурора Дніпропетровської області, який діє в інтересах держави, в особі Державної службі України з безпеки на транспорті,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Ігнатьо Богдан Ярославович, на рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2019 року, яке ухвалено суддею Кащуком Д.А. у селищі Софіївка Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 11 жовтня 2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року Заступник прокурора Дніпропетровської області, який діє в інтересах держави, в особі Державної служби України з безпеки на транспорті, звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом в сумі 121503,05 грн.

Позовна заява мотивована тим, що, на підставі направлення на перевірку №005636 від 09.10.2017 року, посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області (надалі Управління) у пункті габаритно-вагового контролю а/д Н-14, Олександрівка-Кіровоград-Миколаїв, 75 км + 812 м, 11.10.2017 року проведено габаритно-ваговий контроль транспортного засобу марки DAF модель XF 95.480, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та напівпричіпа WIELTON NW 33S, з номерним знаком НОМЕР_2 , яким керував водій ОСОБА_1 .

За результатами перевірки посадовими особами Управління 11.10.2017 року було складено довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю № 0006595, акт № 0009584, чек № 11831 від 11.10.2017 року, якими зафіксовано перевезення вантажу автомобілем, який належить відповідачу, із перевищенням вагових обмежень, встановлених Правилами дорожнього руху, а саме: навантаження на осі:7,96/13,78/32,82, при нормативно допустимій 11,0/11,0/22,0, фактична маса - 54,56 тонн, при нормативно допустимій - 40 тонн.

На підставі вказаних документів Управлінням Укртрансбезпеки у Кіровоградській області складено розрахунок плати за проїзд № 84 від 11.10.2017 року, відповідно до якого: - пройдена відстань - 260 км, загальна маса автомобіля 54,56 тонн, навантаження на одиничну ось 13,78 тонн, навантаження на строєну вісь 32,82 тонн, плата за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативи, склала 3874 евро.

Зазначений розрахунок відповідачем у встановленому законом порядку оскаржено не було та нараховану суму коштів добровільно не сплачено, а тому, враховуючи встановлений Національним банком України офіційний курс гривні до євро, станом на 11.10.2017 року, прокурор в інтересах позивача просить суд стягнути з відповідача плату за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, у сумі 121 503,05 грн. та понесені судові витрати в розмірі сплаченого судового збору в сумі 1822,55 грн.

Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2019 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державного бюджету України плату за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні у сумі 121 503,05 грн., що еквівалентно 3874 Євро, відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день проведення розрахунку.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Прокуратури Дніпропетровської області понесені судові витрати в розмірі сплаченого судового збору у сумі 1 822,55 грн.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції керувався Законом України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 року № 2344-III, Законом України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 від № 3353-ХП, Законів України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII, Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, та Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року № 879, Положенням про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 11 лютого 2015 року, Постановою Кабінету Міністрів України від 26.06.2015 року № 592 «Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби з безпеки на транспорті», та виходив з того, що прокурор підставно звернувся з даним позовам до суду, оскільки уповноважений орган не здійснив захист інтересів держави з метою надходження коштів до бюджету, позовні вимоги прокурора та розрахунок є обґрунтованими, розрахунок плати за проїзд проведено правильно, при здійсненні перевірки навантаження автомобіля посадовими особами позивача порушень вчинено не було, справність та належність обладнання, який здійснювався габаритно-ваговий контроль 11 жовтня 2017 року підтверджується свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 34-00/2594 від 29 червня 2017 року.

Відповідач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Ігнатьо Б.Я., не погоджується з висновками суду першої інстанції, у зв`язку з чим звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Зокрема, відповідач зазначає, що зважування транспортного засобу на ППГВК здійснювалося за допомогою ваги пересувної автомобільної типу CHEKLODE FREEWEIGH зав. № НОМЕР_3 , виробник «СENTRAL WEIGHING», Англія, які, відповідно до свідоцтва про повірку засобу вимірювальної техніки №34-00/2594 від 29.06.2018 року, відповідають вимогам ГОСТ 29329-92 «Ваги для статичного зважування. Загальні технічні вимоги», а тому використання цього засобу для зважування автомобіля у русі не відповідає вимогам Технічного регламенту №94 та не може забезпечити зважування у русі згідно із п. 9 Вимог №255, затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України №255 від 08 липня 2016 року.

Суд першої інстанції, на думку відповідача, не врахував, що в законах України не передбачена така форма участі держави у регулюванні господарської діяльності, як стягнення плати за проїзд. Жодним законом не передбачено плати за проїзд, а тому заявлення таких вимог є протиправним. В Законах України відсутні норми, що встановлюють адміністративний збір у формі плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, за отримання дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні та/або дозволу на рух.

Також, відповідач наголошує на тому, що судом невірно застосовано Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року № 879, та визначено завищений розмір плати за проїзд в три рази з посиланням на відсутність дозволу. Вказує на те, що із заявленої до стягнення суми 3 874,00 Євро тільки 826,80 Євро є платою за проїзд, а інше є штрафною санкцією за відсутність дозволу.

При цьому, апеляційна скарга обгрунтована тим, що застосовані судом підзаконні нормативно-правові акти суперечать вищим за юридичною силою Законам України, що вказує на порушення судом застосування норм матеріального права та про безпідставність позовних вимог.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

19 грудня 2019 року від відповідача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Ігнатьо Б.Я., надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду Окружним адміністративним судом міста Києва справи №640/10810/19 та Великою Палатою Верховного Суду справ №926/16/19 та №917/210/19.

Клопотання обґрунтоване тим, що згідно ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.06.2019 року у справі №640/10810/19 позивач звернувся до суду із позовом до Кабінету Міністрів України про визнання протиправним та нечинним окремих положень Постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 року №879 «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування». В якості підстав позову позивач посилається на те, що при здійсненні господарської діяльності до позивача застосовуються нормативно-правові акти, які за своїм змістом містять суперечності, не відповідають вищим за юридичною силою Законам України. Вказаною ухвалою від 19.06.2019 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено підготовче судове засідання на 10.09.2019 року.

Крім того, ухвалами Касаційного господарського суду Верховного Суду у справах №926/16/19 від 03.07.2019 та №917/210/19 від 25.07.2019 аналогічній даній справі спори передані на розгляд Великої Палати Верховного Суду, у зв`язку з наявністю виключної правової проблеми та необхідністю вирішення питання про порушення предметної юрисдикції.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів дійшла висновку, що наведені в клопотанні відповідача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Ігнатьо Б.Я., доводи дають підстави для зупинення апеляційного провадження у справі.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ухвалюючи рішення у справі та визначаючи розмір плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом в сумі 121503,05 грн., суд першої інстанції керувався Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року № 879.

Як вбачається з відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень, згідно ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.06.2019 року у справі №640/10810/19, позивач звернувся до суду з позовом до Кабінету Міністрів України із позовом про визнання протиправними та нечинними положення Постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 року №879 «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» у частині: ставок плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні; підпункту 5 пункту 2 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні такого змісту: «дозвіл на рух - єдиний уніфікований документ, що видається уповноваженим органом відповідно до Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30 "Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами" (Офіційний вісник України, 2001 р., № 3, ст. 75), після внесення в установлених порядку і розмірі плати за проїзд таких транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, в якому визначаються умови експлуатації транспортних засобів протягом певного часу за встановленим маршрутом і який дає право на проїзд за таких умов»; підпункту 13 пункту 2 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні такого змісту: «погодження маршруту великовагових та великогабаритних транспортних засобів - документ, що видається дорожніми, комунальними, залізничними та іншими підприємствами і організаціями, який підтверджує можливість безпечного проїзду маршрутом. Погодження маршруту великовагових та великогабаритних транспортних засобів є підставою для видачі дозволу на рух»; абзацу першого пункту 21 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні такого змісту: «У разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування (далі - плата за проїзд). Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України»; абзацу першого пункту 28 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні такого змісту: «Плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень»; абзацу третього пункту 28 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні такого змісту: «Погодження маршруту видається після внесення в установленому розмірі плати за проїзд. У разі прийняття рішення про відмову перевізника від проїзду за погодженим маршрутом внесена плата за проїзд не повертається»; абзацу першого пункту 31і Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні такого змісту: «Якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п`ятикратному розмірі.»; абзацу третього пункту 31 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні такого змісту: «Перевізник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки».

Розгляд вказаної адміністративної справи справи було призначено на 18 грудня 2019 року та станом на теперішній час (23 грудня 2019 року) в Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутні відомості щодо розгляду справи №640/10810/19.

Відповідно до пункту шостого частини 1 статті 251 Цивільного процесуального кодексу України Суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Важливою обставиною при вирішенні питання про зупинення провадження у справі є те, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права (частина перша статті 10 Цивільного процесуального кодексу України), який не є тотожним поняттю закону (підзаконного нормативно-правового акту), який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи (рішення Конституційного Суду України номер 15-рп/2004 від дня 02 листопада 2004 року).

Пункт шостий частини 1 статті 251 Цивільного процесуального кодексу України встановлює, що наявність конституційного провадження щодо питання конституційності нормативно-правового акту є самостійною підставою для зупинення провадження у справі. При цьому, конституційне провадження є юрисдикцією Конституційного Суду України;

Питання законності підзаконного нормативно-правового акту (не у змісті юрисдикції Конституційного Суду України) є самостійною підставою для зупинення провадження у справі, що відноситься до юрисдикції адміністративних судів.

Вирішення спорів про законність підзаконного нормативно-правового акту, у змісті статті 7 Закону України «Про Конституційний Суд України», не відноситься до повноважень Конституційного Суду України, а входить до юрисдикції адміністративних судів у силу частини першої статті 264 Кодексу адміністративного судочинства України.

Оскільки питання про конституційність закону є самостійною підставою для зупинення провадження, то й адміністративне провадження у справі про незаконність підзаконного нормативно-правового акту є аналогічною за змістом підставою для зупинення провадження у справі.

Розгляд Окружним адміністративним судом міста Києва справи номер 640/10810/19 є самосійною підставою для зупинення провадження у справі.

При цьому, визнання незаконними та скасування Окружним адміністративним судом міста Києва окремих положень постанови Уряду України №879 не може бути вподальшому підставою для перегляду судового рішення у даній справі за нововиявленими чи виключними підставами, у зв`язку з чим у випадку задоволення позовних вимог та визнання незаконними певних положень Постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 року №879 «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування»безповоротно унеможливить відновлення прав відповідача ОСОБА_1 у випадку задоволення позову у даній справі.

З огляду на те, що предметом позову у справі номер 640/10810/19 є положення нормативно-правового акту, на які посилається позивач - Заступник прокурора Дніпропетровської області, який діє в інтересах держави, в особі Державної службі України з безпеки на транспорті, а також зважаючи, що заперечення відповідача ОСОБА_1 ґрунтуються на тому, що положення цього акту є протиправними, що унеможливлює розгляд цієї справи до набрання законної сили судовим рішенням у справі номер 640/10810/19, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зупинення провадження у справі.

Крім того, у пункті 10 частини першої статті 252 ЦПК України встановлено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі.

Подібність правовідносин означає, зокрема, схожість суб`єктного складу учасників господарських відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, підстав позову, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи.

Ухвалами Касаційного господарського суду Верховного Суду у справах №926/16/19 від 03.07.2019 року та №917/210/19 від 25.07.2019 року аналогічній даній справі спори, передані на розгляд Великої Палати Верховного Суду, у зв`язку з наявністю виключної правової проблеми та необхідністю вирішення питання про порушення предметної юрисдикції.

Згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень оскаржуване судове рішення у цій справі та оскаржувані рішення у справах №926/16/19 та №917/210/19, які передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду, постановлені у подібних правовідносинах, у зв`язку з чимколегія суддів вважає за необхідне зупинити апеляційне провадження у даній справі до закінчення перегляду вищезазначених цивільних справ в касаційному порядку.

При цьому, колегія суддів дійшла висновку, що зупинення провадження у справі жодним чином не порушить прав позивача чи держави.

Так, розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Відповідач ОСОБА_1 стверджує, що позовні вимоги протиправно посягають на його права і очікує підтверджень суду цим обставинам, у зв`язку з чим, враховуючи наведене, колегія суддів задовольняє його клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справ №926/16/19 та №917/210/19, а також Окружним адміністративним судом міста Києва справи №640/10810/19.

Керуючись п. 10 ч. 1 ст. 252, п. 14 ч. 1 ст. 253, ст. ст. 260, 381 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Зупинити апеляційне провадження у справі № 193/15/19за позовом Заступника прокурора Дніпропетровської області, який діє в інтересах держави, в особі Державної служби України з безпеки на транспорті до ОСОБА_1 про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом в сумі 121503,05 грн., до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справ №926/16/19, №917/210/19 та Окружним адміністративним судом міста Києва справи №640/10810/19.

Зобов`язати учасників провадження повідомити Дніпровський апеляційний суд про усунення обставин, що спричинили зупинення провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 грудня 2019 року.

Головуючий:

Судді: