ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5983/19 Справа № 210/4215/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Вікторович Н. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА
24 грудня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого Куценко Т.Р.,
суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,
за участю секретаря Синенка Є.А.,
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 ,
на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 березня 2019 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Криворіжгаз» до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу,-
У серпні 2015 року ПАТ «Криворіжгаз» звернулося до суду позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу (т. 1 а.с. 2-4, 60-62).
В обгрунтування позову позивач зазначив, що рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області у справі №408/204/12, 22-ц/774/126/К/15 від 10 березня 2015 року скасовано наказ ПАТ «Криворіжгаз» №112-к від 23 травня 2011 року про звільнення ОСОБА_2 з посади директора з економічної безпеки та режиму за ч.1 п.1 ст.40 КЗпП України; поновлено ОСОБА_2 на роботі на посаді директора з економічної безпеки та режиму з 24 травня 2011 року; стягнуто з ПАТ «Криворіжгаз» на користь ОСОБА_2 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 24 травня 2011 року по 10 березня 2015 року в сумі 230 453,98грн., 1000грн., - у рахунок відшкодування моральної шкоди, 2065,32грн., - в рахунок відшкодування витрати по сплаті судової почеркознавчої експертизи. На виконання рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2015 року ПАТ «Криворіжгаз» виплачено ОСОБА_2 233510,30грн. Приймаючи зазначене рішення колегія суддів прийшла до висновку про порушення ПАТ «Криворіжгаз» процедури вивільнення ОСОБА_2 при проведенні скорочення штату. Керівником ПАТ «Криворіжгаз», - Генеральним директором в період з 09 квітня 2009 року по 04 травня 2012 року працював ОСОБА_1 , якому згідно з Статутом ПАТ «Криворіжгаз» надано право прийняття та звільнення з посад працівників Товариства. В порушення вимог закону відповідач 23 травня 2011 року підписав наказ про звільнення ОСОБА_2 з посади директора з економічної безпеки та режиму ПАТ «Криворіжгаз» за ч.1 п.1 ст.40 КЗпП України, не вживши заходів по працевлаштуванню останнього, у зв`язку з чим позивачем сплачено ОСОБА_2 суму, визначену рішенням суду, тому відповідач має у повному розмірі відшкодувати шкоду, заподіяну з його вини підприємству відповідно до п.8 ст.134 КЗпП України.
Просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Криворіжгаз» суму 233 510,30 грн. в рахунок відшкодування шкоди, нанесеної ПАТ «Криворіжгаз», та судовий збір у сумі 2 436,00 грн.
Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 березня 2019 року заявлені позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Криворіжгаз» до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Криворіжгаз» в рахунок відшкодування завданої шкоди, - 233 510,30 гривень (двісті тридцять три тисячі п`ятсот десять гривень 30 коп.), та в рахунок відшкодування судових витрат по сплаті судового збору 2 436,00 гривень (дві тисячі чотириста тридцять шість гривень 00 коп.), а всього, - 235 946,30 гривень (двісті тридцять п`ять тисяч дев`ятсот сорок шість гривень 30 коп.) (т. 2 а.с. 207-209).

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове яким у задоволенні заявлених позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що судом першої інстанції винесено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права /т. 2 а.с. 212-215/.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу скористався та подав відзив в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін (т. 2 а.с. 228-231).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Розглядаючи позов суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом ПАТ «Криворіжгаз» №112-к від 23 травня 2011 року ОСОБА_2 звільнено з посади директора з економічної безпеки та режиму за ч. 1 п.1 ст.40 КЗпП України. Наказ підписаний Генеральним директором ПАТ «Криворіжгаз», - ОСОБА_1

ОСОБА_2 , не погодившись зі звільненням його з посади директора з економічної безпеки та режиму, без надання можливості бути переведеним на посаду директора з безпеки, на яку він просив його перевести заявами від 24 березня 2011 року та 23 травня 2011 року, звернувся 13 січня 2012 року до суду з позовом до ПАТ «Криворіжгаз» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 28 жовтня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області у справі №408/204/12, 22-ц/774/126/К/15 від 10 березня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове рішення, яким позов задоволено частково: скасовано наказ ПАТ «Криворіжгаз» № 112-к від 23 травня 2011 року про звільнення ОСОБА_2 з посади директора з економічної безпеки та режиму за ч.1 п. 1 ст. 40 КЗпП України; поновлено ОСОБА_2 на роботі на посаді директора з економічної безпеки та режиму з 24 травня 2011 року; стягнуто з ПАТ «Криворіжгаз» на користь ОСОБА_2 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 24 травня 2011 року по 10 березня 2015 року в сумі 230 453,98 грн., 1 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, 2 065,32 грн. в рахунок відшкодування витрати по сплаті судової почеркознавчої експертизи, без урахування обов`язкових податків та платежів; вирішено питання судових витрат. Рішення набрало законної сили 10 березня 2015 року.

ПАТ «Криворіжгаз» рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2015 року виконано в повному обсязі: видано ОСОБА_2 середню заробітну плату 230 453,98 грн., у рахунок відшкодування моральної шкоди 1 000,00грн., у рахунок відшкодування витрати по сплаті судової почеркознавчої експертизи 2 065,32грн., що підтверджується підписами одержувача ОСОБА_2 у відомостях на виплату грошей № 128, № 129 та видатковим касовим ордером від 18 травня 2015 року.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що преюдиційним рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2015 року встановлено незаконність наказу Генерального директора ПАТ «Криворіжгаз» №112-к від 23 травня 2011 року про звільнення ОСОБА_2 з посади директора з економічної безпеки та режиму за ч.1 п.1 ст.40 КЗпП України й поновлено його на посаді, стягнуто на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, що не підлягає доведенню; відповідач, як посадова особа, яка винна у незаконному звільненні працівника з роботи, має відшкодувати шкоду, заподіяну установі в повному розміру . Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, оскільки такі висновки є законними та обґрунтованими, сформульовані на підставі повного та всебічного розгляду справи та підтвердженні належними доказами, а також виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотньої вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Регресне зобов`язання виникає лише у випадках, передбачених законом, і має похідний характер, оскільки підставою його виникнення є виконання іншою особою відповідного зобов`язання.

Підставою регресного позову є відповідальність заподіювача шкоди за завдану шкоду та факт виплати позивачем, що пред`явив регресну вимогу, певної грошової суми в рахунок відшкодування завданої шкоди.

Право зворотньої вимоги виникає лише після того, як відбулася виплата.

Наявність судового рішення, за яким з потенційного регресанта ухвалено стягнути на користь потерпілого певну суму, не вважається достатньою підставою для предявлення регресного позову.

Такий позов може бути пред`явлений лише після виконання зазначеного рішення, оскільки до моменту виконання в іншої особи, яка відшкодовує шкоду, немає витрат, які підлягають відшкодуванню.

Юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану працівником, має право зворотньої вимоги (регресу) до цієї особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК України), тобто розмір відшкодування визначається трудовим законодавством.

Право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством грошової суми третій особі, саме від цього часу обчислюється строк на предявлення регресного позову.

Відповідно до частини третьої статті 233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

У справі, яка переглядається, судом встановлено, що шкода, завдана винними діями відповідача, була відшкодована позивачем; на підставі відповідного судового рішення, яке було виконане 18 травня 2015 року; регресний позов пред`явлений після виконання зазначеного судового рішення у серпні 2015 року, отже, регресна вимога до працівника заявлена в межах річного строку з дня виплати підприємством грошових сум третій особі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Разом із цим, за змістом ст. 134 КзпП України, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

Згідно матеріалів справи та установлених в ній обставин, відповідач ОСОБА_1 виконуючи обов`язки Генерального директора ВАТ «Криворіжгаз», правонаступником якого є ПАТ «Криворіжгаз», наказом №112-к від 23 травня 2011 року звільнив ОСОБА_2 з посади директора з економічної безпеки та режиму за ч.1 п.1 ст.40 КЗпП України.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2015 року встановлено порушення процедури вивільнення працівників при проведені скорочення штату у випадку з ОСОБА_2 та скасовано наказ №112-к від 23 травня 2011 року.

Позивачем на підстави вищевказаного рішення суду видано ОСОБА_2 середню заробітну плату 230 453,98 грн., у рахунок відшкодування моральної шкоди 1 000,00грн., у рахунок відшкодування витрати по сплаті судової почеркознавчої експертизи 2 065,32грн., у зв`язку з чим у позивача на законній підставі виникло право вимоги на відшкодування сплаченої суми за рахунок винної особи, якою є саме відповідач.

Такий спосіб захисту права позивача на відшкодування сплачених ним коштів ґрунтується на нормах ч.1 ст. 1191 ЦК України, п. 3 ч.1 ст. 134 КЗпП України, його реалізація проведена в межах присічного строку, передбаченого ст. 233 КЗпП України.

Встановлені судом першої інстанції обставини свідчать про те, що відповідач своїми діями допустив порушення трудового законодавства при звільнені ОСОБА_2 , чим спричинив позивачу матеріальні збитки.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог. Рішення суду першої інстанції винесено з додержання вимог матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко М.О. Макаров