КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №359/4291/16-ц головуючий у І інстанції: Муранов-Лесів І.В.
провадження 22-ц/824/2205/2019 доповідач у суді апеляційної інстанції: Сліпченко О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 лютого 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого Сліпченка О.І., суддів Іванової І.В., Сержанюка А.С.

за участю секретаря: Пітенко І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 жовтня 2018 року, у справі за заявою ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами заочного рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 жовтня 2016 року за позовом керівника Бориспільської місцевої прокуратури до Головного управління Держгеокадастру у Київській області та ОСОБА_2 про скасування наказу та рішення про державну реєстрацію речових прав на земельну ділянку,

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, суд,-

ВСТАНОВИВ:

В травні 2015 року керівник Бориспільської місцевої прокуратури Київської області звернувся вищевказаним позовом, в якому просив: визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держземагенства у Київській області від 18.06.2013 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність»; скасувати рішення реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області від 20.09.2013 року про реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку площею 1,6544 гаскасувати державну реєстрацію права власності.

Свої вимоги прокурор обґрунтовував тим, що прокуратурою виявлено порушення вимог земельного законодавства при набуванні права власності на вказану земельну ділянку.

11 жовтня 2016 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області у справі ухвалено заочне рішення (том 1, а.с.83,84-90), яким, -

Визнано незаконним та скасовано наказ Головного управління Держземагенства у Київській області від 18.06.2013 року НОМЕР_1 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність».

Скасовано рішення реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області від 20.09.2013 №6076829 про реєстрацію за ОСОБА_2права власності на земельну ділянку площею 1,6544 з кадастровим номером НОМЕР_2.

Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 1,6544 з кадастровим номером НОМЕР_2 (номер запису про право власності 2579658, дата державної реєстрації 19.09.2013).

А також вирішено питання судових витрат.

18 липня 2018 відповідач ОСОБА_2 звернувся із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами заочного рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 жовтня 2016 року, яку обґрунтовував тим, що з відповіді Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 06 липня 2018 року йому стало відомо, що надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення йому спірної земельної ділянки у власність було здійснено на підставі Наказу Головного Управління Держземагентства у Київській області від 31.05.2013 року, а не розпорядження Голови Бориспільської районної державної адміністрації від 12.05.2011 року №1111 «Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_4», яке скасоване постановою Київського окружного адміністративного суду Київської області від 15 жовтня 2012 року та покладене в основу всіх подальших рішень судів.

Зазначав, що нововиявленою обставиною у даній справі є факт, що відповідно до вимог ст. ст. 116, 118 Земельного кодексу України, ст. 50 Закону України «Про землеустрій» та Наказу Головного Управління Держземагентства у Київській області від 31.05.2013 року, дозвіл ОСОБА_4 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,6544га. з кадастровим номером НОМЕР_3 є дійсним на цей час, тому наказ Головного управління Держземагентства у Київській області від 18.06.2013 року, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки у власність ОСОБА_4, не підлягає скасуванню.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_2 стверджував, що проект відведення спірної земельної ділянки та оформлення права власності на земельну ділянку за ОСОБА_4 не перешкоджало будівництву дороги, оскільки він був узгоджений зі всіма інстанціями.

Зазначав, що ця істотна для справи обставина, не була встановлена в рішенні Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 жовтня 2016 року та не була і не могла бути йому відомою під час прийняття оскаржуваного судового рішення.

Просив скасувати заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 жовтня 2016 року та прийняти рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог керівника Бориспільської місцевої прокуратури.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 жовтня 2018 року в задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами заочного рішення відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, обґрунтовуючи її тим що, суд першої інстанції не повно з'ясував обставини справи, а саме те, що нововиявленою обставиною являється наказ Головного Управління Держземагентства у Київській області від 31.05.2013 року, яким надано дозвіл ОСОБА_4 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки, який є дійсним на цей час, і наказ Головного управління Держземагентства у Київській області від 18.06.2013 року, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки у власність ОСОБА_4, не скасований.

Зазначив, що ця істотна для розгляду справи обставина не була і не могла бути відома на час прийняття оскаржуваного рішення, оскільки Головне управління Держземагентства не інформувало про наявність цього дозволу, тому ця обставина не була встановлена судом, що суттєво вплинуло на прийняття законного рішення у цій справі і тільки 06 липня 2018 року про цю обставину стало відомо.

У відзиві на апеляційну скаргу, заступник керівника Бориспільської місцевої прокуратури зазначив, що матеріали справи містять заяви ОСОБА_2 від 14.03.2011 року про надання йому безоплатно у приватну власність спірну земельну ділянку, на підставі якої Бориспільською РДА прийнято розпорядження від 12.05.2011 року. Так як на додатку до заяви зображена спірна земельна ділянка, для вирішення даної справи не має значення підстави розробки відповідного проекту землеустрою, який затверджено основним наказом ГУ Держземагенства у Київській області.

Крім того, відповідачем ніяким чином не спростовано доводи прокурора щодо розміщення спірної земельної ділянки у зоні відведення земель для будівництва великої кільцевої дороги навколо м. Києва.

В судовому засіданні представники сторін підтримали свої позиції.

Зокрема, представник ОСОБА_2 зазначив, що доводи прокурора щодо розміщення спірної земельної ділянки в межах зони обмежень проекту будівництва великої кільцевої дороги спростовується листом Служби автомобільних доріг у Київській області № 176/2711 від 03 вересня 2013 року, де зазначено що земельна ділянка розташована за межами смуги відводу автодороги і віддалена від неї на відстані орієнтовно 20 метрів. Таким чином, представник вважає, що є всі підстави для перегляду судового рішення оскільки раніше ці докази не були доступні, однак вони могли б призвести до іншого результату судового розгляду.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що обставина на яку посилається відповідач не є нововиявленою в розумінні цивільного процесуального законодавства та не впливає на висновки суду.

Такий висновок не відповідає встановленим у справі обставинам.

Відповідно до ст. 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, N 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 3 квітня 2008 року).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв'язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, N 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).

У пунктах 3, 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» роз'яснено, що нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених відповідними статтями ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення.

Суд має право скасувати судове рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини.

Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов'язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред'явлення нової вимоги. Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Не можуть бути визнані нововиявленими нові обставини, тобто такі, що виникли після постановлення рішення, а також обставини, на які посилалась особа, яка брала участь у справі, у своїх поясненнях, в скарзі або які могли бути встановлені при з'ясуванні судом обставин у справі.

Підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку із нововиявленими обставинами, є: істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; встановлені вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправильний висновок експерта, завідомо неправильний переклад, фальшивість документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду; встановлена Конституційним Судом України неконституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, якщо рішення суду не виконане.

Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неналежне повідомлення заявника про час і місце розгляду справи, неповне встановлення фактичних обставин справи, порушення порядку дослідження доказів) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Обставини, на які посилалася особа, яка брала участь у справі, у своїх поясненнях, в апеляційній або касаційній скарзі чи в заяві про перегляд судового рішення Верховним Судом України або які могли бути встановлені при всебічному і повному з'ясуванні судом обставин справи, не є нововиявленими обставинами.

Неподання стороною або особою, яка бере учать у справі, доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду у прийнятті доказів не є підставами для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами (пункт 5).

При вирішенні питання про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами суд має виходити з визначених законом підстав, перелік яких є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Судове рішення не може переглядатись у зв'язку з нововиявленими обставинами у разі якщо обставини, передбачені ЦПК, відсутні, а є підстави для перегляду судового рішення в апеляційному чи касаційному порядку або Верховним Судом України, а також якщо ці обставини, були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи (пункт 6).

Обставини, які є підставою для перегляду судового рішення, це юридичні факти, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, повинні бути істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення і були встановлені після набрання ним законної сили.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим (пункт 7).

Суд першої інстанції зазначене не врахував та, відмовляючи у задоволенні заяви, виходив з того, що обставина зазначена заявником не є нововиявленою та не впливає на висновки суду, тобто, суд першої інстанції фактично встановивши, що дозвіл на розроблення ОСОБА_2 проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у власність був наданий Наказом Головного Управління Держземаганства у Київській області від 31.05.2013 року, а не розпорядженням Голови Бориспільської районної державної адміністрації від 12.05.2011 року №1111, як встановлено оскаржуваним судовим рішенням, що є обставиною, про яку не було відомо під час прийняття судом рішення, при цьому, суд дав оцінку наданому відповідачем Наказу, як такому що не спростовує відсутність підстав для задоволення позову.

Таким чином, суд першої інстанції не врахував, що при вирішенні заяви про перегляд судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами він має, виходячи зі змісту ст. 423 ЦПК України, перевірити наявність підстав для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, а не оцінювати ці обставини.

Лише при перегляді рішення у разі його скасування у зв'язку з нововиявленими обставинами, суд зобов'язаний дати оцінку цим обставинам на наявність чи відсутність підстав для задоволення позову.

Крім того, судова колегія вважає, що висновок суду першої інстанції, що про існування Наказу могло бути відомо заявнику, тому він не є нововиявленим, протирічить встановленим судом обставинам справи відповідно до яких документації із землеустрою під час розгляду справи виявлено не було (а.с.55).

Таким чином, суд фактично не встановив чи існували зазначені заявником ново виявлені обставини на час розгляду справи та чи були і чи могли вони бути відомі заявнику на час заочного розгляду справи.

Зокрема, суд першої інстанції не встановив чи є повідомлення служби автомобільних доріг у Київський області від 03.09.2013 року в якому зазначено, що спірна земельна ділянка розташована за межами смуги відводу автодороги і віддалена від неї на відстань орієнтовно 20 метрів, новим доказом у справі, який доводять позицію відповідача щодо відсутності підстав для задоволення позову, чи він є доказом, яким підтверджуються нововиявлені обставини.

Враховуючи зазначене, оскаржувана ухвала судом першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, тому постановлена у справі ухвала суду не може вважатись законною і обґрунтованою.

Порушення норм процесуального права призвели до передчасного висновку про відмову у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. Доводи апеляційної скарги заявника про неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи є обґрунтованими.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 4 "Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами" апеляційний суд відповідно до наданих йому повноважень має право постановити ухвалу про скасування ухвали суду першої інстанції про залишення заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами без задоволення, постановленої з порушенням норм процесуального права, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, до повноважень якого законом віднесено вирішення цього питання.

Отже, виправити допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права апеляційний суд повноважень не має, оскільки правом перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, наділений лише суд, до повноважень якого законом віднесено вирішення питання перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.

Відповідно до пунктів 1, 4 ст. 379 ЦПК України неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи (п. 1), порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали (п. 4) є підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, з метою забезпечення справедливої рівноваги між інтересами заявника та необхідністю підтримання ефективності системи судочинства.

Керуючись ст. 374, ст. 379, ст. ст. 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 жовтня 2018 року про відмову у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами скасувати.

Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: