Провадження № 2/161/4475/19
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2019 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого - судді Рудської С.М.

при секретарі Ярмолюк В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

19.11.2019 року позивач звернулася до суду з даною позовною заявою на обґрунтування вказавши, що з 05.08.2014 року вона перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, за час якого у них народилася спільна дитина донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний час донька проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. В свою чергу, відповідач, будучи здоровим, офіційно працевлаштованим та отримуючи стабільний дохід, не маючи на своєму утриманні інших осіб, не бажає в добровільному порядку надавати матеріальну допомогу на утримання їх спільної доньки. Враховуючи викладене, а також ту обставину, що самостійно вона немає змоги забезпечувати потреби дитини, просить суд постановити рішення, яким стягувати з ОСОБА_2 на свою користь аліменти на утримання спільної доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно та до досягнення дитиною повноліття.

До початку судового засідання позивач подала суду заяву з проханням слухати справу за її відсутності, позов підтримує, просить його задовольнити (а.с. 14).

Відповідач до початку судового засідання також подав суду заяву з проханням слухати справу за його відсутності, позов визнає (а.с. 13).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом, 05.08.2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 було зареєстровано шлюб, внаслідок якого прізвище дружини змінено на « ОСОБА_6 ». Дана обставина підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим Виконавчим комітетом Голобської селищної ради Ковельського району Волинської області, актовий запис № 21 (а.с. 3).

Як вбачається з свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Луцьким МВ ДРАЦС ГТУЮ у Волинській області, у сторін ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася спільна дитина донька ОСОБА_4 (а.с. 4).

Судом також встановлено та не заперечується сторонами, що неповнолітня ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом з матір`ю позивачкою ОСОБА_1 .

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів слідує, що між сторонами не досягнуто згоди щодо участі відповідача в утриманні малолітньої дитини, у зв`язку з чим в останніх існує спір з даного приводу.

Статтею 8 ЗУ "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Відповідно до положень Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, що відповідає приписам ч. 3 ст. 181 СК України.

Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є здоровим, працездатним, на обліку у лікарів не перебуває, будь-яких інших осіб на утриманні не має.

Як вбачається з довідки про доходи № 350 від 15.11.2019 року, відповідач займає посаду співробітника ГУНП у Волинській області та отримує середньомісячну заробітну плату в розмірі 11200 грн., з яких 2280 грн. утримуються в якості внесків до фондів, податків з доходів ф/о та військового збору (а.с. 5).

Малолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є здоровою, на обліку в лікарів не перебуває, самостійних доходів не має.

Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та малолітньої дитини, реальну спроможність відповідача сплачувати аліменти на їх утримання.

Частиною 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для дитини відповідного віку встановлено: для дітей віком до 6 років: з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень.

Статтею 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2020 рік» також визначено прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, який для дітей віком до 6 років встановлений в наступних розмірах: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня.

Згідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Виходячи з вищенаведеного, засад розумності та справедливості, суд вважає, що ОСОБА_1 довела обґрунтованість своїх вимог щодо стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, а тому суд приходить до висновку, що з відповідача в користь позивачки слід стягувати аліменти на утримання їх спільної дитини доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно та до досягнення дитиною повноліття.

Суд вважає визначений розмір аліментів достатнім та справедливим.

Суд також враховує положення ч. ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України та вважає, що визнання відповідачем позову не порушує законні права та інтереси третіх осіб.

Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити дане рішення суду до негайного виконання у межах сплати платежу аліментів за один місяць.

Згідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК Українисудовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Крім того, згідно положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Однак, як слідує з посвідчення серії НОМЕР_3 , виданого 10.08.2015 року УМВС України у Волинській області, ОСОБА_2 є учасником бойових дій, а тому, в силу положення п. 13 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

Таким чином, оскільки обидві сторони звільнені від сплати судового збору, судовий збір необхідно компенсувати за рахунок держави.

На підставі ст. ст. 180, 182, 183, 191 СК України, керуючись ст. ст. 10, 12, 77, 81, 141, 247, 263-265, п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні ОСОБА_8 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в смт. Голоби Ковельського району Волинської області, на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 19 листопада 2019 року та до досягнення дитиною повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів на дітей у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення в повному обсязі складене 23 грудня 2019 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області Рудська С.М.