Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

спр. № 336/6705/17

пр. № 2/336/75/19

м. Запоріжжя 18 грудня 2019 року

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді Зарютіна П.В.,

при секретарі Когут С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , треті особи приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Едемська-Фастовець Ольга Олександрівна, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Туріченко Оксана Миколаївна, про встановлення факту проживання з особою однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання спірного нерухомого майна спільною сумісною власністю, визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної квартири, визнання недійсним договору купівлі-продажу спірного будинку, визнання недійсним договору купівлі-продажу спірного котеджу, визнання права власності на 1/2 частину спірного житлового будинку, визнання права власності на 1/2 частину спірної квартири, визнання права власності на 1/2 частину спірного котеджу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою від 08.12.2017 року, провадження за якою було відкрито 14.12.2017 року.

Крім того, 27.04.2018 року позивач власною письмовою заявою від 26.04.2018 року збільшив розмір заявлених позовних вимог, подавши уточнену заяву. 09.07.2018 року позивач знову власною письмовою заявою від 11.06.2018 року знов збільшив розмір заявлених позовних вимог, подавши уточнену заяву.

Врешті, за уточненим позовом від 11.06.2018 року позивач просить суд встановити факт проживання з ОСОБА_2 однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнати за ним право власності на 1/2 частину спірного житлового будинку, визнати за ним право власності на 1/2 частину спірної квартири, визнати за ним право власності на 1/2 частину спірного котеджу, визнати перелічене нерухоме майно спільною сумісною власністю, визнати недійсним договір купівлі-продажу спірної квартири, визнати недійсним договір купівлі-продажу спірного будинку та визнати недійсним договір купівлі-продажу спірного котеджу.

У позовній заяві від 11.06.2018 року позивач зазначив, що 06 березня 1999 року він у Шевченківському відділ ДРАЦС реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, зареєстрував шлюб з ОСОБА_2 , актовий запис № 110. 20 березня 2001 року цей шлюб було розірвано - у Шевченківському районному у місті Запоріжжя відділі ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 138. 16 січня 2009 року позивач знову зареєстрував шлюб з ОСОБА_2 , реєстрація відбулася у Шевченківському відділі РАЦС реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 18. 30 жовтня 2015 року шлюб було розірвано - у Шевченківському районному у місті Запоріжжя відділі ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 135. Однак, не дивлячись на розірвання шлюбу, вони з відповідачем не припиняли шлюбні стосунки, продовжували мешкати однією сім`єю та вести спільне господарство. Шлюбні стосунки тривали з початку 1999 року до кінця листопада 2017 року. Під час спільного проживання позивача з відповідачем за спільні кошти придбали:

будинок з відповідною часткою побутових та господарських будівель та споруд, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 437201 (чотириста тридцять сім тисяч двісті одна гривня) згідно звіту оцінки майна від 04.12.2017 року;

квартиру АДРЕСА_2 , вартістю 253553 (двісті п`ятдесят три тисячі п`ятсот п`ятдесят три гривні) згідно звіту оцінки майна від 04.12.2017 року;

котедж для відпочинку, загальною площею 60,7 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_3 , вартістю 347828 (триста сорок сім тисяч вісімсот двадцять вісім гривень) згідно звіту оцінки майна від 26.01.2018 року.

Факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету, проведення спільних витрат в інтересах сім`ї з відповідачем підтверджується, на думку позивача, наступними доказами:

побутовою характеристикою, виданою головою квартального комітету за № 109 11.01.2018 року, відповідно до якої в 2006 році позивач з відповідачем придбав земельну ділянку та побудував будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

поясненнями настоятеля церкви Св. Петра ОСОБА_5 Пасічного від 22.01.2018 року;

листом Шевченківського відділення поліції Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області від 29.01.2018 року, відповідно до якого постійне місце мешкання позивача згідно довідки АРМОР: АДРЕСА_1 ;

копією довіреності, посвідченої 05.08.2016 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Чепковою О. В. за реєстровим № 1085, відповідно до якої мати позивача, ОСОБА_6 , уповноважувала користуватися та розпоряджатися ОСОБА_2 квартирою АДРЕСА_4 ;

пасажирськими квитками та бронюванням готелю, оформленням страхового полісу для спільного відпочинку удвох в Таїланді протягом 05.10.2017 15.10.2017 р. в готелі Ravinda Beach Resort 5* тип кімнати Superior room;

спільними фотокартками;

Витягами про інформацію про фізичну особу з офіційного сайту Міністерства юстиції України щодо мене та Відповідача, згідно яких місцем проживання сторін зазначена одна й та сама адреса, а праця, яка приносила грошові кошти для сім`ї пов`язана одним видом діяльності (основним) організування поховань і надання суміжних послуг;

листуванням з ОСОБА_2 .

З цих підстав позивач просить суд встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 21 березня 2001 року до 15 січня 2009 року та з 31 жовтня 2015 року до 01 грудня 2017 року, визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наступне нерухоме майно, яке складається з: житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , квартири за адресою: АДРЕСА_5 , котеджу для відпочинку за адресою: АДРЕСА_3 , визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений 18.01.2018 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Єдемською-Фастовець О. О., визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , визнати недійсним договір купівлі-продажу жилого будинку АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений 18.01.2018 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Єдемською-Фастовець О. О., визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину жилого будинку АДРЕСА_1 , визнати недійсним договір купівлі-продажу котеджу для відпочинку за адресою: АДРЕСА_3 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 ., посвідчений 04.05.2018 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Туріченко О.М., визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину котеджу для відпочинку за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач ОСОБА_7 у відзиві на позовну заяву зазначила, що позовні вимоги позивача не визнає, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам та нормам матеріального і процесуального права з наступних підстав. Вони з позивачем перебували у шлюбі з 06 березня 1999 року по 07 березня 2001 року, але через те, що він неналежним чином відносився до неї, зраджував, їх сімейні відносини були припинені у лютому 2001 року, а шлюб розірваний 07.03.2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського районного управління юстиції міста Запоріжжя. Після цього вона 7 серпня 2002 року придбала жилий будинок АДРЕСА_6 на підставі договору купівлі-продажу, за кошти які їй надав батько, що підтверджується виданою нею розпискою. Після розірвання шлюбу з позивачем, вона проживала однією сім`єю з сином ОСОБА_8 за адресою: будинок АДРЕСА_7 , вона особисто, без участі позивача набула спірне майно наступним чином. Спочатку 26 вересня 2006 року, вона на підставі договору купівлі-продажу придбала у ОСОБА_9 жилий будинок АДРЕСА_1 за ціною 12216 грн., договір було посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Задачиною Н. В., зареєстрований у реєстрі 26.09.2006 року за № 4431, за гроші які вона виручила від продажу будинку АДРЕСА_6 , після чого знесла старий житловий будинок АДРЕСА_1 і господарські будівлі та побудувала новий будинок та салон ритуальних послуг. Для будівництва нового будинку, використала старі будівельні матеріали від знесеного будинку і грошові кошти від підприємницької діяльності. За готівкові кошти купила будівельні матеріали і обладнання, уклала договір на будівництво з будівельною організацією, контролювала хід і якість виконання робіт, приймала роботи і за їх виконання особисто здійснювала розрахунки. Також, вона особисто та її син влаасною працею приймали участь у будівництві, а позивач не приймав участі у будівництві ні грішми, ні працею, а те, що вона будувала будинок за свої особисті кошти підтверджується податковими деклараціями про доходи як приватного підприємця, накладними, товаро-транспортними накладними, виданими та оформленими на її ім`я, договором підряду і актами здачі-приймання будівельних робіт по будівництву будинку, з яких вбачається, що саме вона купувала зазначені будматеріали, перевозила і використала їх на будівництво будинку, а також знайшла будівельну організацію уклала з ними договір підряду на будівництво та контролювала хід і якість виконання будівельних робіт. Крім того, здійснила підбір меблів, приймала участь у розробці дизайну. За свої кошти придбала побутову техніку, а потім все це доставила у будинок, організувала зборку, контролювала виконання, а потім прийняла роботу. У 2016 році зробила переобладнання салону ритуальних услуг і перевела в допоміжне приміщення для будинку. Відповідач, є приватним підприємцем і від цієї діяльності отримала дохід: у 2006 році 120000 грн., у 2007 році 155278 грн., у 2008 році 372200 грн., з них використала на будівництво 500000 грн. У період з 2006 по 2008 роки за належні їй кошти нею особисто закуплені будівельні матеріали для будівництва будинку і нежитлового приміщення, а в будинок - меблі та побутова техніка. Наприкінці грудня 2008 року ОСОБА_1 шляхом обіцянок, умовлянь, наполегливості і жениханням до неї домігся того, що вона з ним вдруге зареєструвала шлюб 16 січня 2009 року. Через те, що ОСОБА_1 знов-таки погано відносився до неї, застосовував фізичну силу, зраджував, у вересні 2015 року вони припинили сімейні відносини, а 30 жовтня 2015 року розірвали шлюб в органах РАЦС. В період шлюбу у 2012 році ними за спільні кошти було придбано автомобіль MERCEDES-BENZ 313 CDI автобус пасажирський, кузов № НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , 24.05.2012 року, вартістю 11930 доларів США, який зареєстрований на ім`я позивача і він ним користується. 07 червня 2016 року відповідач купила у ОСОБА_10 квартиру АДРЕСА_2 за 245 200 грн., але фактично грошові кошти на сьогоднішній день не віддала продавцю, договір купівлі-продажу було посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Цікеєвою І. О. та зареєстровано в реєстрі № 979.

20 жовтня 2017 року, вона купила у ОСОБА_11 котедж для відпочинку АДРЕСА_8 за ціною 336716 грн., договір купівлі-продажу посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Туріченко О. М., зареєстровано в реєстрі за № 1053.Котедж вона придбала за грошові кошти, отримані сином, ОСОБА_8 , від здійснення підприємницької діяльності. Те, що позивач не проживав з нею, як чоловік і вона з ним не вела спільного господарства, у них не було спільного бюджету в період з березня 2001 року по січень 2009 року та з січня 2015 року по грудень 2017 року, підтверджується наступними доказами: актами обстеження будинку від 11.11.2006 року, 09.05.2008 року, 14.01.2016 року, 14.01.2018 року, якими встановлений факт відсутності проживання ОСОБА_1 за адресою: будинок АДРЕСА_1 , договором на централізовану охорону будинку, у якому як проживаючим і членом сім`ї не значився ОСОБА_1 , він не знав коду для зняття будинку із сигналізації та не мав права самостійного входу (доступу) у будинок, поясненнями свідків, які підтверджують факт не проживання ОСОБА_1 з нею однією сім`єю. Окрім того, з 2015 року ОСОБА_1 перебуває у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_12 , вони мають спільного сина ОСОБА_13 , даний факт підтверджується матеріалами дисциплінарного провадження відносно ОСОБА_12 як адвоката, де вона зазначає, що проживає однією сім`єю із ОСОБА_1 , вони мають спільну дитину, разом виховують. Зазначена обставина підтверджується листом РАЦС, а також медичними документами рожениці та матеріалами кримінальних проваджень. Квартиру АДРЕСА_2 відповідач придбала за ціною 245 200 грн., але гроші за нею продавцю не віддала. Котедж для відпочинку АДРЕСА_9 /1 по АДРЕСА_10 за ціною 336 716 грн., придбала за кошти сина ОСОБА_14 . По причині того, що ОСОБА_1 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за тяжкі злочини, погрожував їй, відносно неї і сина вчинив декілька кримінальних правопорушень, вона вимушена була продати нерухомість. У родині ОСОБА_1 склалося скрутне матеріальне становище, він тривалий час не працює, на його утриманні є малолітній син і цивільна дружина, грошей на проживання і утримання позивач не має, тому він за домовленістю і з допомогою цивільної дружини ОСОБА_12 , яка має юридичну освіту, у 2017 році вивчала майновий стан відповідача, провела розшукові дії на предмет належності їй нерухомості, отримавши 23.07.2017 року шляхом пошуку через веб-сайт реєстру прав на нерухоме майно інформаційну довідку про належність відповідачу нерухомого майна та вирішили цим майном незаконно заволодіти. Оскільки з березня 2001 року по січень 2009 року та з жовтня 2015 року по грудень 2017 року відповідач і позивач спільно не проживали, спільно не вели господарство, спільного бюджету не було, не були між собою пов`язані спільним побутом і не мали взаємних прав та обов`язків, а ОСОБА_1 у цей період часу перебував у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_12 , з якою мають спільну дитину, разом її утримують і виховують, то правових підстав, передбачених ст. 74 СК України для встановлення факту проживання відповідача і позивача ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу немає, а значить і відсутня приюдиція спільної сумісної власності на будинок, котедж і квартиру. За цей час нерухомість набута тільки нею і належить їй на праві особистої приватної власності, тому вона мала право розпоряджатися нею на свій розсуд, укладаючи договори купівлі-продажу, тому з її боку немає порушень вимог, передбачених ст. ст. 203, 215 ЦК України. Довідка про реєстрацію з місця проживання позивача свідчить лише про те, що він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але фактично він там не проживає, і це підтверджується актами обстеження будинку, договором на охорону будинку і до нього оперативною карткою на охороняємий будинок та поясненнями свідків. Позивач не має власного житла, він не бажав зніматися з місця реєстрації і після розірвання першого шлюбу і це підтверджується рішенням Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 14.11.2000 року, з якого вбачається, що перша дружина ОСОБА_1 на протязі 6-ти років його не могла зняти його з реєстрації і тільки після продажу квартири новий власник у судовому порядку визнав його таким, що втратив право користування цією квартирою. Позивач у позовній заяви посилався на те, що він є приватним підприємцем, але його підприємницька діяльність припинена у 2015 році. Відпочинок у Таїланді з позивачем нею не планувався, вона хотіла відпочити з ОСОБА_15 , але ОСОБА_1 дізнався, про це і умовив ОСОБА_15 відмовитися від поїздки з нею на його користь, з метою поновити стосунки під час поїздки і спільного відпочинку, а ОСОБА_15 без її дозволу погодилась. Про те, що замість ОСОБА_15 летить ОСОБА_1 , ОСОБА_2 дізналася вже у аеропорту, але вона проживала і відпочивала в готелі окремо.

Відповідач вважає, що ОСОБА_1 спланував і зробив це з метою фальсифікації доказів по справі про встановлення факту проживання однією сім`єю.

Відповідач ОСОБА_3 20.11.2018 року подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов не визнає.

Відповідач ОСОБА_4 20.11.2018 року подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов також не визнає.

Третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Туріченко Оксана Миколаївна просила справу розглядати без її участі.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Ящук О.В. підтримали позов у повному обсязі, просили задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник представник адвокат Трачук Н.І. позов не визнали у повному обсязі, просили відмовити у його задоволенні.

Суд, заслухавши сторони, їх представників, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позов ОСОБА_1 таким, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 06.03.1999 року по 20.03.2001 року та з 16.01.2009 року по 30.10.2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 07.08.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Нароха О.В. , реєстровий номер 2420 ОСОБА_2 придбала жилий будинок АДРЕСА_6 .

Відповідно до договору купівлі-продажу від 26.09.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Задачиною Н.В., реєстровий номер 4431 ОСОБА_2 придбала жилий будинок АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 знесла старий житловий будинок літ. «А» № 88 з господарськими будівлями і спорудами та побудувала новий будинок літ «Л-2»та салон ритуальних послуг, що підтверджується декларацією про готовність об`єкта до експлуатації серії ЗП № 96 від 05.05..2016 року, де замовником зазначено ОСОБА_2 , та інформаційною довідкою від 23.07.2017 року, яка була отримана ОСОБА_12 .

Відповідно до договору купівлі-продажу від 07.06.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Цекеєвою І.О., реєстровий номер 979 ОСОБА_2 придбала квартиру АДРЕСА_2 .

Відповідно до договору купівлі-продажу 20 жовтня 2017 року посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Туріченко О.М., реєстровий номер № 1053, ОСОБА_2 придбала котедж для відпочинку, загальною площею 60,7 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до договору купівлі-продажу від 18.01.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Єдемською-Фастовець О. О., ОСОБА_2 продала ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_5 .

Відповідно до договору купівлі-продажу від 04.05.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Туріченко Оксаною Миколаївною за р. № 335, ОСОБА_2 продала ОСОБА_4 котедж для відпочинку, розташований за адресою: АДРЕСА_3 .

Частиною 2 статті 315 ЦПК передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Частиною 2 ст. 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Згідно із частиною першою статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органів реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або у будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Тобто, при застосуванні ст. 74 СК України необхідно виходити із того, що вказана норма поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Про ознаки проживання однією сім`єю висловився і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 03.06.99№5-рп/99, в якому зазначив, що до членів сімї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`яках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонті т.п.

Так, на підтвердження факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, а також ведення спільного господарства та придбання спірного майна, позивач просив взяти до уваги показання допитаних в судовому засіданні свідків, письмові докази, смс-листування, фотокартки стосовно обставин спільного відпочинку.

У свою чергу, відповідач ОСОБА_2 на спростування факту проживання однією сім`єю із ОСОБА_1 послалася на показання свідка та письмові докази.

Під час судового розгляду судом були допитані свідки з боку позивача: ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 .

Натомість, жоден з вказаних свідків не надав суду чітких пояснень щодо конкретних обставин проживання позивача та відповідача ОСОБА_2 у період, про який просить ОСОБА_1 , тобто такі свідки хоча і повідомляли суду про проживання сторін за однією адресою чи про їх працю в одному місці, натомість з їх показань не слідує те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у такий час дійсно вели спільне господарство, побут та бюджет, мали спільні витрати, взаємні права та обов`язки, разом брали участі у витратах на утримання житла, іншого нерухомого майна, його ремонті, спільно набували право власності на майно для спільного користування ним.

Крім того, суд критично ставиться до показань інших допитаних з боку позивача свідків, а саме ОСОБА_6 , ОСОБА_21 та ОСОБА_12 , оскільки перші двоє є близькими родичами позивача, а остання, за твердженням самого ОСОБА_1 , являється матір`ю його малолітньої дитини.

Таким чином, суд вважає, що перелічені особи є опосередковано заінтересованими у результатах розгляду справи, а тому до їх показань суд висловлює критику, власне, таким же чином як і до показань допитаного свідка ОСОБА_22 , який доводиться сином відповідача ОСОБА_2 .

Згідно ч. 1ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідност. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно дост. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідност. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідност. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підтвердження доводів проживання однією сім`єю позивач послався, окрім показань свідків, на фотографії проте їх не можна вважати належними доказами проживання однією сім`ю, так як на них відсутня дата їх виготовлення, а тому не можна визначитись, в який проміжок часу вони були виготовлені та яке відношення вони мають до спірного періоду з 21 березня 2001 року до 15 січня 2009 року та 31 жовтня 2015 року до 01 грудня 2017 року.

Факт реєстрації позивача у житловому будинку по АДРЕСА_1 , де постійно з 2006 року була зареєстрована та проживала відповідач ОСОБА_2 , не доводить факту спільного проживання позивача та відповідача, як чоловіка та дружини. Позивач дійсно зареєстрований у вказаному будинку і по теперішній час, але як вбачається з пояснень самого позивача, він перебував у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_12 , вони мають спільну дитину, 2017 року народження, але він залишається зареєстрованим у житловому будинку по АДРЕСА_1 .

Більш того, з показань допитаних судом названих свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 не слідує, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці як сім`ї, тобто із свідчень таких свідків достовірно не встановлено такого джерела отримання доходу для придбання спірного майна, як спільна праця ОСОБА_1 та Полонської.

Суд вважає, що позивач не надав належних, допустимих та безспірних доказів того, що він з ОСОБА_2 проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 21 березня 2001 року до 15 січня 2009 року та з 31 жовтня 2015 року до 01 грудня 2017 року, вів з нею спільне господарство, мав спільний бюджет, мав взаємні права та обов`язки, вони мали спільні витрати для купівлі майна для спільного користування, тобто, що між ними в цей період часу мали місце усталені відносини, що притаманні подружжю у розумінні ст. 74 СК України. Лише та обставина, що вони мали і до теперішнього часу мають реєстрацію місця проживання за однією адресою, не може бути беззаперечним доказом того, що між учасниками справи в зазначений період часу існували фактичні шлюбні відносини, вони вели спільний побут, мали спільні права та обов`язки, тобто, проживали як одна сім`я та між ними були усталені відносини, притаманні подружжю. Навпаки, наявні у справі письмові докази доводять те, що у цей період позивач мав стосунки з іншою жінкою, ОСОБА_12 , і незважаючи на те, що реєстрація народження дитини проведена органом реєстрації відповідно до ст. 135 СК, позивач зі слів матері дитини зазначений її батьком у медичній картці вагітної, більш того позивач таке батьківство визнав сам у судовому засіданні.

Факт одночасного виліту позивача та ОСОБА_2 за кордон на відпочинок не впливає на висновок суду, оскільки не може достовірно свідчити про сталі відносини у такий час названх осіб як чоловіка та дружини.

Що стосується позовних вимог про поділ спільного майна подружжя, то вони є похідними від встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу та не підлягають задоволенню, крім того, з огляду на таке.

Ст.60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до частини першоїстатті 57 СК Українио собистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу, або за час шлюбу, але за за кошти, які належали їй (йому) особисто.

У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Відповідно до пунктів 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Згідно із ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують: 1) час придбання; 2) джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте); 3) мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 08 червня 2016 року N 6-2253цс15.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі N 6-1026цс15 майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.

По теперішній час відповідач ОСОБА_2 зареєстрована, як фізична особа-підприємець і від цієї діяльності отримала дохід: у 2006 році 120 000 грн.,у 2007 році - 155 278 грн., у 2008 році 372 200 грн., що підтверджується звітами та деклараціями, наявними у матеріалах цивільної справи.

Позивач взагалі не надав суду доказів наявності у нього джерел та розміру його доходів у спірний період.

Системний аналіз статей 57, 60, 61 СК України дозволяє дійти висновку про те, що майно фізичної особи-підприємця може бути об`єктом спільної сумісної власності подружжя і предметом поділу між ними з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення спільного майна подружжя та способів поділу його між ними.

Майно фізичної особи-підприємця (яке використовується для господарської діяльності фізичної особи-підприємцем) вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів.

В матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували набуття спірного майна внаслідок спільної праці позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яке б було їхньою спільною власністю та підлягало поділу, оскільки позивачем не надано доказів наявності у нього таких коштів саме на момент придбання майна, внесення саме ним грошових коштів при придбанні спірного майна чи його участі у будівництві нового будинку під літ. «Д-2» по АДРЕСА_1 , джерел їх походження.

Враховуючи ту обставину, що позивачем не доведено факт проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу у період з 21 березня 2001 року до 15 січня 2009 року та з 31 жовтня 2015 року до 01 грудня 2017 року, суд приходить до висновку, що все спірне майно придбано відповідачем ОСОБА_2 за особисті гроші.

Таким чином, не підлягають й задоволенню і позовні вимоги про визнання недійсними договорів купівлі-продажу спірних об`єктів нерухомості.

Відповідно до вимог ст.ст.203, 215, 369 ЦК та ст. 68 СК правочин може бути визнаний недійсним у випадку, якщо майно відчужене одним із подружжя без письмової згоди іншого, між тим, відповідач ОСОБА_2 не перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 ні на час придбання спірного майна, ні на час його відчуження, він не був співвласником спірного майна, що унеможливлює застосування судом вимог ст. 369 ЦК, а значить не повинна була отримувати його згоду ні на придбання майна, ні на його відчуження.

Враховуючи викладене та аналізуючи в сукупності зібрані докази, виходячи з їх належності, допустимості та достовірності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволеннюне підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. 1-4, 5, 10, 12, 13, 76-82, 89, 141, 258, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , треті особи приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Едемська-Фастовець Ольга Олександрівна, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Туріченко Оксана Миколаївна, про встановлення факту проживання з особою однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання спірного нерухомого майна спільною сумісною власністю, визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної квартири, визнання недійсним договору купівлі-продажу спірного будинку, визнання недійсним договору купівлі-продажу спірного котеджу, визнання права власності на 1/2 частину спірного житлового будинку, визнання права власності на 1/2 частину спірної квартири, визнання права власності на 1/2 частину спірного котеджу.

Визначена дата складання повного рішення 24.12.2019 року.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається до суду апеляційної інстанції через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частину другій статті 358 ЦПК України.

Суддя П.В. Зарютін