ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2019 року

м. Харків

Справа № 640/10597/19

Провадження № 22-ц/818/4732/19

Категорія: договірні

Харківський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача: Кіся П.В.,

суддів: Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,

учасники справи:

позивач: Кредитна спілка «Перше Кредитне Товариство»

відповідач: ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Київського районного суду м. Харкова від 17 липня 2019 року у складі судді Якуші Н.В.

у цивільній справі №640/10597/19 за позовом Кредитної спілки «Перше Кредитне Товариство» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

встановив:

27.05.2019 Кредитна спілка «Перше Кредитне Товариство» звернулася у суд з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила стягнути загальну суму боргу у розмірі 127 325,21 грн.: у тому числі залишок боргу за тілом кредиту (основне зобов`язання ) 6699,98 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом 44572,25 грн., заборгованість по пені за прострочення платежів 76052,98 грн. та судові витрати.

Позов обґрунтовано тим, що 18.03.2008 року з ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № ХВ-1/0068/08/417#, відповідно умов якого ОСОБА_1 надано кредит на суму 7000 грн. зі строком повернення на протязі 24 календарних місяців з моменту отримання, то б то до 18.03.2010 та сплатою відсотків за користування кредитними коштами відповідно до узгодженого графіку. Сторони кредитного договору домовилися про зміну тривалості позовної давності до 10 років, що закріплено у п. 12.7 договору. За прострочення повернення кредитних коштів договором встановлена відповідальність у вигляді пені у розмірі 1 % від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення платежів. Останні платежі в рахунок погашення основного боргу по кредиту ОСОБА_1 здійснив 21.04.2008 року , а потім ще раз добровільно сплатив гроші за цим кредитним договором 23.09.2009 р. в сумі 200 грн., що були зараховані на погашення пені. Відповідно до вимог ч.1 ст. 264 ЦК України позовна даність за кредитним договором ХВ-1/0068/08/417# починається з 23.09.2009 р. та закінчується 23.09.2019 р. Сума боргу, яка підлягає стягненню з відповідача станом на 21.05.2019 р. складає 127325,21 грн..

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 17 липня 2019 року позов задоволено. Суд вирішив: стягнути з ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки «Перше Кредитне Товариство» заборгованість за кредитним договором №ХВ-1/0068/08/417# від 18.03.2008 року станом на 21.05.2019 року у розмірі 127 325 грн. 98 коп. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки «Перше Кредитне Товариство» судовий збір у розмірі 1921 грн. 00 копійок.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішенням Київського районного суду м. Харкова від 17 липня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення ухвалено з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, судом неповно з`ясовано обставини справи та не надано належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам.

Зазначає, що останній платіж за кредитним договором він здійснив 21.04.2008 в сумі 700 грн., факт добровільної сплати ним 23.09.2009 суми 200 грн. не доведено позивачем належними та допустимими доказами, а тому строк позовної давності повинен відліковуватися від дати останнього платежу, а саме 21.04.2008 року .

У відзиві на апеляційну скаргу КС «Перше Кредитне Товариство» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відзив мотивовано тим, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 стосовно того, що він сплатив за кредитним договором № ХВ-1/0068/08/417# від 18.03.2008 р. лише один раз 21.04.2008 р. не відповідає дійсності, так як остання сплата за кредитним договором була здійснена 23.09.2009 р. у сумі 200 грн., що підтверджується прибутковим касовим ордером № 1189 від 23.09.2009 р.

Зазначає, щоОСОБА_1 особисто отримав кредитні кошти у сумі 7 000 грн. 00 коп.. що підтверджується його підписом в одержанні кредитних коштів у видатковому касовому ордері № 510 від 18.03.2008 р. Умовами кредитного договору , а самеп. 3.1. , передбачено, що плата за користування кредитом (проценти) становить 0.164 процентів від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом, а у п. 12.8. даного кредитного договору зазначено, що до відома Позивчальника доведена процентна ставка за цим Договором, яка складає 60 процентів річних. саме ця процентна ставка зазначена у розрахунку суми заборгованості за кредитним договором, що міститься у матеріалах справи.

ОСОБА_1 не здійснювались регулярні щомісячні платежі, а тому зростала заборгованість по процентам та нараховувалась пеня за прострочення платежів, яку він не сплачував в повному обсязі. Як передбачено п. 9.7. кредитного договору, що у випадку неповернення суми кредиту в строк, встановлений п.п. 2.1. цього Договору або частини кредиту в строки згідно Додатку № 1, нарахування процентів за користування кредитом триває до моменту повернення всієї суми кредиту, а пені - до моменту погашення простроченої заборгованості. Розмір пені передбачено п. 9.7. кредитного договору.

При підписанні кредитного договору, всі передбаченні чинним законодавством вимоги для укладання договору були дотриманні, договір містить всі передбаченні чинним законодавством відомості, дотримано всіх вимог щодо змісту та форми його укладання. Пунктом 12.7. кредитного договору встановлено, що до правовідносин, пов`язаних з укладанням та виконанням цього Договору застосовується строк позовної давності тривалістю у 10 (десять) років, що відповідає вимогам ст. 259 Цивільного кодексу України.

Наголошує на тому, що оскільки останній платіж за кредитним договором ОСОБА_1 здійснив 23.09.2009 р. КС «ПКТ» не було пропущено строку на звернення до суду з позовними вимогами відносно стягнення заборгованості , так як сплив позовної давності за даним кредитним договором закінчується 23.09.2019 р.

ОСОБА_1 не надано жодних істотних доказів, які підтверджували б про своєчасну сплату за кредитним договором та відсутності у нього заборгованості, а також не надано жодного істотного доказу вказаним ствердженням в апеляційній скарзі, на які посилається, що мали б істотне значення для наявності підтвердження ненавмисного невиконання своїх зобов`язань перед КС «ПКТ».

Відповідь ОСОБА_1 на відзив мотивовано тим, що у своєму відзиві позивач не надав жодних пояснення з приводу порушення останнім положень постанови Правління НБУ «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» від 29.12.2017 року № 148: не надав пояснення з приводу наявності у касовій книзі запису від 23.09.2009 р. внесення готівки ОСОБА_2 у розмірі 200,00 грн. щодо погашення заборгованості за кредитним договором.

Вказує, що касовий ордер № 1189 від 23.09.2009 року, як доказ у справі, що повинен підтверджувати оплату відповідачем 23.09.2009 р. грошових коштів у сумі 200.00 грн. за кредитним договором не є достатнім для суду щоб зробити висновок про здійснення відповідачем дій щодо переривання строку позовної давності. Такий доказ не може в своїй сукупності характеризувати точність, правильність відображення обставин, що входять до предмета доказування.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. ст. 7, 19, 274, 368, 369 ЦПК України, зважуючи на відсутність обґрунтованих клопотань про наявність підстав для зміни встановленого ухвалою суду порядку апеляційного перегляду справи, розглядає справу за апеляційною скаргою в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується наявними у справі доказами, що 18.03.2008 року між КС «Перше Кредитне Товариство» ( Кредитодавець) та ОСОБА_1 ( Позичальник) був укладений кредитний договір № ХВ-1/0068/08/417# на суму 7000,00 грн. на строк 24 фактичних місяця від дати надання кредиту з умовою щомісячної сплати процентів за користування кредитом в розмірі 0,164 процентів від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом за узгодженим графіком платежів (а.с.5).

За прострочення повернення кредитних коштів п.9.4 Договору була встановлена відповідальність у вигляді пені у розмірі 1 % від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення платежів.

Відповідно до п.9.7 Договору у випадку неповернення суми кредиту в строк, встановлений п.2.1 цього Договору або частини кредиту в строки згідно Додатку №1, нарахування відсотків за користування кредитом триває до моменту повернення всієї суми кредиту, а пені до моменту погашення простроченої заборгованості.

Пунктом 12.7 кредитного договору передбачено, що до правовідносин, пов`язаних з укладанням та виконанням цього договору, застосовується строк позовної давності тривалістю 10 років ( ст. 259 ЦК України).

Сторонами не заперечується, що КС «Перше Кредитне Товариство» свої зобов`язання за кредитним договором виконала в повному обсязі, а саме надала відповідачу кредит у розмірі 7000 гривен.

Згідно квитанції до прибуткового ордеру №2321 від 21 квітня 2008 року прийнято від ОСОБА_1 700,00 грн. , підставою зазначено : сплата по кредиту № ХВ-1/0068/08/417# ( а.с. 20).

Згідно копії прибуткового касового ордеру № 1189 від 23 вересня 2009 року суму 200,00 грн. прийнято від ОСОБА_1 , підставою зазначено сплата по кредиту № ХВ-1/0068/08/417# від 18.03.2008 ( а.с.41).

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги КС «Перше Кредитне Товариство» підлягають задоволенню в повному обсязі

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків. Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Умовами кредитного договору передбачено, що кредит надано на строк 24 фактичних місяця від дати надання кредиту, з умовою щомісячної сплати процентів за користування кредитом в розмірі 0,164 процентів від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом за узгодженим графіком платежів , відповідно до якого останній день повернення кредиту встановлено 18.03.2010 року.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України).

Згідно з ст.83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі №61-28582ск18.

На підтвердження позовних вимог позивачем було надано до суду карточку платежів по договору кредиту № ХВ-1/0068/08/417# від 18.03.2008, в якій зазначено , що станом на 21.05.2019 заборгованість по кредиту складає суму 127 325,21 грн., у тому числі залишок боргу за тілом кредиту (основне зобов`язання ) 6699,98 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом 44572,25 грн., заборгованість по пені за прострочення платежів 76052,98 грн.( а.с.7).

Із наданого КС «Перша Кредитна Спілка» розрахунку заборгованості вбачається, що позивач нараховував проценти за користування кредитними коштами з 18.03.2008 по 21 травня 2019 року, тобто під час дії та після закінчення строків кредитування, виходячи із розміру процентної ставки 60% річних.

Стягуючи заборгованість за кредитним договором, суд першої інстанції не врахував, що строк договору сплив у 2010 році, з цього часу позивач дізнався про порушення своїх прав щодо невиконання відповідачем умов договору про повернення всієї суми заборгованості, що свідчить про можливість кредитної спілки з цього часу реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Разом із тим, з матеріалів справи вбачається, що позивач нараховував проценти за користування кредитними коштами після закінчення строків кредитування, що суперечить вимогам статті 1048 ЦК України та правовому висновку викладеному Великою Палатою Верховного у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

У постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що право кредитодавця нараховувати обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність у позивача правових підстав нараховувати передбачені договорами проценти та пені після спливу визначеного договором строку кредитування, оскільки кредитна спілка має право вимагати стягнення заборгованості за кредитом і процентами, що виникла в межах строку кредитування.

З наданого розрахунку заборгованості вбачається та не спросовано відповідачем, що ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 7000 грн., в рахунок погашення кредиту з урахуванням процентів ним було сплачено 22.04.2008 року 700 грн., а також 23.09.2009 року суму 200 грн., яка відповідно до умов кредитного договору зарахована позивачем на сплату пені.

Таким чином розмір заборгованості за кредитом яка підлягає стягненню складає 6 699,98 грн.

Умовами кредитного договору передбачено, що кредит видано на строк 24 фактичних місяця від дати надання кредиту з умовою щомісячної сплати процентів за користування кредитом в розмірі 0,164 процентів від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Сума заборгованості за процентами, що виникла в межах строку кредитування, визначається виходячи з наступного розрахунку:

ОСОБА_1 здійснив 21.04.2008 року часткову сплату кредитних коштів в сумі 700 грн., яка відповідно до умов кредитного договору зарахована як сплата за основним боргом та процентами за період з 18.03.2008 року по 21.04.2008 року, та з урахуванням того що строк повернення кредиту встановлено 18.03.2010 року, періодом кредитування, в межах якого позивач має право нараховувати проценти, є період з 22.04.2008 року по 18.03.2010 року та складає 696 календарних дні ( 254 дні у 2008 році, 365 днів у 2009 році та 77 днів у 2010 році) .

Сума заборгованості на яку нараховуються відсотки складає 6699,98грн. х 0,164% х 696 днів = 7 647,63 грн.

Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції необгрунтовано не застосовано строки позовної давності спростовуються наступним.

Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України в зв`язку з наявністю заяви відповідача, суд розглядає питання про застосування строку позовної давності.

Згідно вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, а до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (стаття 258 цього Кодексу).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина перша статті 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно з умовами кредитного договору погашення кредиту повинне здійснюватись частинами кожного місяця , останній платіж 18.03.2010 року.

Оскільки умовами договору установлені окремі самостійні зобов`язання щодо повернення кредиту, то відповідальність за невиконання кожного з них настає окремо.

За відсутності платежу кожного місяця виникає прострочення боржника за зобов`язаннями, а в кредитора виникає право на позов. Початок позовної давності для стягнення періодичних платежів необхідно обчислювати з дня невиконання позичальником кожного із зобов`язань.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

Сторони мають право врегулювати в договорі, передбаченому актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами (частина друга статті 6 ЦК України).

За змістом частини третьої цієї статті сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, однак не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Разом з тим, відповідно до частини першої ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно зі ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Виходячи з аналізу зазначених правових норм можна зробити висновок про те, що якщо сторони кредитного договору досягли згоди про збільшення позовної давності за всіма або окремими вимогами і така домовленість за змістом і формою відповідає вимогам статті 6 і частини першої статті 259 ЦК України, то розрахунок розміру простроченої заборгованості слід провести за кожною вимогою в межах збільшеної позовної давності, установленої сторонами в договорі, ураховуючи періодичність платежів, визначених договором, що узгоджується з постановою Верховного суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1284цс15.

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1926цс15.

Відповідно до п. 12.7. кредитного договору сторони реалізуючи свої права, що встановлені статтею 259 ЦК України, домовились про те, що до правовідносин, пов`язаних з укладанням та виконанням цього договору, застосовується строк позовної давності тривалістю 10 років.

Свою згоду з умовами кредитного договору ОСОБА_1 висловив у кредитному договорі, який власноручно підписав.

Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється у три роки.

Згідно ст. ст. 261, 264 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов"язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Перебіг позовної давності переривається вчинення особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов"язку. Позовна давність переривається у разі пред"влення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Переривання строку позовної давності можливе лише тоді, коли такий строк не закінчився.

Верховним Судом України в постанові від 23 листопада 2016 року у справі №6-2104цс16 висловлену правову позицію, згідно якої початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої особи права на позов, тобто можливості реалізувати своє право у примусовому порядку через суд. У разі неналежного виконання позичальником зобов"язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Вчинення боржником дій з виконання зобов"язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, якщо такі дії вчинено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

Щодо початку перебігу строку позовної давності.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем платіж за кредитним договором здійснено ним 21 квітня 2008 року в сумі 700 грн., в подальшому протягом 2008-2010 років мало місце прострочення чергових платежів, отож розпочався перебіг строку позовної давності, які був перерваний у 2009 році, що підтверджується копією прибуткового касового ордеру № 1189 від 23 вересня 2009 року на суму 200,00 грн.

Таким чином 23 вересня 2009 року відповідно до ч.3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності почався заново.

Як вбачається з копії прибуткового ордеру № 1189 від 23 вересня 2009 року кошти в розмірі 200 грн. прийнято від ОСОБА_1 , підставою зазначено сплата по кредиту № ХВ-1/0068/08/417# від 18.03.2008 року.

Зазначений платеж перериває строк позовної давності, тому звернувшись із позовом у травні 2019 року, позивач не пропустив строк позовної давності.

Відповідачем не представлено належних та достатніх доказів, які б спростовували зазначені у прибутковому ордері відомості про те, що платником коштів на погашення кредитної заборгованості він не був.

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Отже, відповідачем не спростовано допустимими доказами внесення особисто ним коштів на погашення кредиту, що підтверджується копії прибуткового ордеру № 1189 від 23 вересня 2009 року, оформленому відповідно до постанови Правління НБУ «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» від 29.12.2017 року № 148 .

Таким чином, позивачем не пропущено строк позовної давності, а тому його порушені права підлягають захисту, рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове судове рішення.

За таких обставин апеляційний суд відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 та п.п.2,4 ч.1 ст.376 ЦПК України апеляційну скаргу задовольняє частково, рішення Київського районного суду м. Харкова від 17 липня 2019 року змінює та частково задовольняє позов стягуючи з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 14 347 (чотирнадцять тисяч триста сорок сім) грн.. 61 коп, яка складається: з залишку боргу за тілом кредиту (основне зобов`язання ) 6699,98 грн. та заборгованості за відсотками за користування кредитом 7 647,63грн., а також перерозподіляє судові витрати.

Судові витрати апеляційний суд розподіляє за правилами передбаченими п. 1 ч. 2, ч. 13 ст. 141, п.п. б, в п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», а саме судовий збір понесений позивачем у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції у розмірі 216,50 грн. (11,27%) стягуються з ОСОБА_1 на користь КС «Перше Кредитне Товариство». Судовий збір понесений у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції стягується з КС «Перше Кредитне Товариство» на користь ОСОБА_1 пропорційно до задоволення вимог апеляційної скарги у розмірі 2 556,75 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, п.п.2,4 ч. 1 ст.376, 381, 382-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 17 липня 2019 року змінити.

Позов Кредитної спілки «Перше Кредитне Товариство» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки «Перше Кредитне Товариство» суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 14 347 (чотирнадцять тисяч триста сорок сім) грн.. 61 коп, яка складається: з залишку боргу за тілом кредиту (основне зобов`язання ) 6699,98 грн. та заборгованості за відсотками за користування кредитом 7 647,63грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Судові витрати перерозподілити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки «Перше Кредитне Товариство» у якості компенсації судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, судовий збір у розмірі 216 (двісті шістнадцять) грн. 92 коп.

Стягнути з Кредитної спілки «Перше Кредитне Товариство» на користь ОСОБА_1 у якості відшкодування витрат по сплаті судового збору, понесеного у зв`язку з апеляційним переглядом рішення суду у розмірі 2 556 (дві тисячі п`ятсот пя`тдесят шість) грн. 75 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 20 грудня 2019 року.

Головуючий: П.В. Кісь

Судді : О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина