КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 753/7068/18 Головуючий у 1-й інстанції суддя: Мицик Ю.С.

05 лютого 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Саліхова В.В.

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.

секретаря судового засідання: Дячук І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 27 листопада 2018 року в справі за скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2, заінтересована особа: ОСОБА_3 на дії головного державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Білан Юлії Станіславівни про скасування постанови та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року ОСОБА_1,ОСОБА_2звернулися до суду із скаргою та просили:

визнати дії державного виконавця Дарницького РВДВС м. Києва ГТУЮ в м. Києві Білан Ю.С. незаконними та протиправними під час проведення виконавчих дій 12.04.2018;

скасувати постанову державного виконавця Білан Ю.С. про опис та арешт майна (коштів) боржника та акт державного виконавця від 12.04.2018;

зобов'язати державного виконавця видати примірник (копію) постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника та акт державного виконавця;

провести повторний опис та арешт майна, яке перебуває у будинку по АДРЕСА_1, під час якого скласти акт про відсутність речей та майна, яке було в наявності на час огляду 12.04.2018;

розглянути та прийняти процесуальні рішення за заявами скаржника (боржника) подані 26.03.2018, 03.04.2018, 05.04.2018 та 11.04.2018.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27 листопада 2018 року скаргу залишити без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, ОСОБА_2 просять ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову про задоволення скарги в повному обсязі. Посилаються на порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2543/2019
В обґрунтування своїх доводів вказує, що державним виконавцем не було проведено повного опису речей, їх кількості та стан, акт складено не у відповідності вимогам закону. Зазначає, що ОСОБА_1 подавались письмові заяви до державного виконавця, на які відповіді не були надіслані, заяви не розглянуті.

У відзиві на апеляційну скаргу головний державний виконавець Дарницького РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві БіланЮ.С. просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі. Зазначила, що перед проведенням опису майна боржника, ОСОБА_1, яка була присутня при виселенні, було запропоновано забрати речі, які їй належать, проте боржниця відмовилася, пояснивши в усній формі, що речі їй не належать. Вказала, що державним виконавцем надавались відповіді на заяви боржниці.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду без змін. Посилалася на невідповідність обставин викладених у справі дійсності. Вказала, що жодних документів на підтвердження не описаного посуду заявник не надала, враховуючи її відмову забрати належні їй речі.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі з підстав наведених в ній та просили останню задовольнити.

ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_3 та БіланЮ.С. заперечував проти апеляційної скарги, просили залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції без змін.

ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомив.

На підставі викладеного, та враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності ОСОБА_2

Заслухавши суддю-доповідача, заявника та представників учасників справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що остання не підлягає задоволенню.

Постановляючи ухвалу про залишення без задоволення скарги, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав. Постанову про опис майна боржника в цілому складено з дотриманням вимог закону, в межах повноважень державного виконавця, заяви боржника були розглянуті.

З таким висновком суду погоджується колегія суддів.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Судом першої інстанції та апеляційної інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що в провадженні головного державного виконавця Дарниького РВ ДВС м. Києва ГТУЮ в м. Києві Білан Ю.С. на виконанні перебуває виконавчий лист №753/10316/16, виданий 20.09.2017 про зобов'язання ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_3 у здійсненні нею права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та виселення ОСОБА_1, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з житлового будинку АДРЕСА_1 (а. с. 42-43).

За даним виконавчим листом 11.10.2017 відкрито виконавче провадження №54862093 щодо виселення ОСОБА_1 з будинку АДРЕСА_1 (а. с. 9).

Під час виконання рішення суду, державним виконавцем на адресу боржника та стягувача було направлено вимогу про проведення виконавчої дії про виселення 12.04.2018 на 11 год. 00 хв.

Дана виконавча дія по виселенню боржника ОСОБА_1, відбувалася за участю останньої, її представника, стягувача та її представника, понятих та працівника поліції. Держаним виконавцем було складено акт від 12.04.2018 та постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника(а. с. 15-17). При виселенні та описі майна було запропоновано ОСОБА_1 забрати належні їй речі, однак боржниця відмовилася, зазначила, що вони їй не належать.

Описане майно передано на відповідальне зберігання стягувачу ОСОБА_3, яка була попереджена про кримінальну та матеріальну відповідальність.

12.04.2018 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, копії постанови направлено сторонам виконавчого провадження.

ОСОБА_1 зверталася до головного державного виконавця Дарниького РВ ДВС м. Києва ГТУЮ в м. Києві БіланЮ.С. із відповідними заявами про:

фактичне виконання виконавчого документу від 26.03.2018;

вжиття заходів від 03.04.2018;

зупинення виконавчого документу від 05.04.2018;

припинення виконавчого провадження від 05.04.2018;

закриття виконавчого документу від 11.04.2018 та прийняття відповідних рішень (а. с. 10-14).

ОСОБА_1, ОСОБА_2 зазначили, під час виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва, державним виконавцем не було залучено до виконавчого провадження власника майна ОСОБА_2, не було проведено повного опису речей та грошових коштів боржника та скаржника ОСОБА_2

Скаржники вважають, що державний виконавець протиправно відмовилася надати можливість представнику боржника внести до постанови та акту від 12.04.2018 свої зауваження під час проведення опису майна та складання процесуальних документів, надати копію постанови та акту, а лише дозволила їх сфотографувати.

Зазначили, що державний виконавець не надав відповіді на письмові заяви боржника, а саме: заяви про фактичне виконання виконавчого документу від 26.03.2018; заяви про вжиття заходів від 03.04.2018; заяви про зупинення виконавчого документу від 05.04.2018; заяви про припинення виконавчого провадження від 05.04.2018; заяви про закриття виконавчого документу від 11.04.2018.

Враховуючи наведене, ОСОБА_1 таОСОБА_2 звернулися до суду із відповідною скаргою.

Згідно з ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Таким чином, рішення суду обов'язкові до виконання та державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконання рішення про виселення боржника державним виконавцемздійснюється відповідно до порядку встановленого в Законі України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч.ч. 1-3, 5 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостоюстатті 26 цього Закону, перевіряє виконання боржником рішення про його виселення.

У разі невиконання боржником рішення про його виселення самостійно державний виконавець виконує його примусово.

Державний виконавець призначає день і час примусового виселення, про що письмово інформує боржника. Боржник вважається повідомленим про його примусове виселення, якщо повідомлення надіслано йому за адресою, за якою має здійснюватися виселення, чи іншою адресою, достовірно встановленою державним виконавцем.

Відсутність боржника, належним чином повідомленого про день і час примусового виселення, під час виконання рішення про виселення боржника не є перешкодою для його виселення.

Примусове виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від боржника, його майна, домашніх тварин та у забороні боржнику користуватися цим приміщенням.

Якщо виконання рішення здійснюється за відсутності боржника, державний виконавець зобов'язаний провести опис майна. Описане майно передається для відповідального зберігання стягувачу або іншій особі, визначеній державним виконавцем.

Згідно з ч.ч. 1-2 даного Закону виконавчі дії можуть проводитися у присутності понятих. Присутність понятих є обов'язковою у випадку, передбаченому частиною третьою статті 53 цього Закону, а також у разі відсутності боржника або його представника під час вчинення виконавчих дій, пов'язаних з примусовим входженням на земельні ділянки, до нежитлових приміщень і сховищ, де зберігається майно боржника, на яке звернено стягнення, або майно стягувача, яке має бути повернуто йому в натурі, до житла, іншого володіння особи для забезпечення примусового виселення з нього та вселення в нього, під час проведення опису, арешту, вилучення і передачі майна.

Таким чином, Законом України «Про виконавче провадження» чітко визначено порядок виконання рішень про виселення боржника.

Враховуючи вищезазначене та вимоги положень статті 47 Конституції України, Закону України «Про виконавче провадження» виселення боржника відбувається на підставі відповідного рішення суду та згідно норм чинного законодавства.

Матеріали справи свідчать, що виконавча дія по виселенню боржника ОСОБА_1, відбувалася за участю останньої, її представника, стягувача та її представника, понятих та працівника поліції. Держаним виконавцем було складено акт від 12.04.2018 та постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника (а. с. 15-17).

Враховуючи вищевикладене та те, що при розгляді скарги в суді першої інстанції встановлено відсутність незаконних дій державного виконавця щодо здійснення виселення боржника, колегія суддів вважає висновки суду про залишення без задоволення скарги правильними.

Доводи апеляційної скарги про нездійснення опису посуду на 16 персон із столового срібла, а також срібний піднос вартістю понад 100 000,00 грн. та грошові кошти не можуть бути підставою для скасування ухвали суду першої інстанції.

При розгляді справи в суді апеляційної інстанції учасники процесу пояснили, що при виселенні та описі майна було запропоновано ОСОБА_1 забрати належні їй речі, однак боржниця відмовилася, зазначила, що вони їй не належать.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Разом з тим, заявником не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності вищевказаного майна та його належності на праві власності ОСОБА_1

Щодо вимог скарги про не розгляд письмових заяв боржника, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Встановлено, що заяви про фактичне виконання виконавчого документу від 26.03.2018; заяви про вжиття заходів від 03.04.2018; заяви про зупинення виконавчого документу від 05.04.2018; заяви про припинення виконавчого провадження від 05.04.2018; заяви про закриття виконавчого документу від 11.04.2018 та прийняття відповідних рішень були розглянуті за підписом начальника Дарницького РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, що підтверджується реєстром відправок 30.03.2018, 11.04.2018, 11.04.2018 та 20.04.2018 (а. с. 132-140).

Отже, під час розгляду справи заявником не було надано, а судом не встановлено обставин зазначених в скарзі, а відтак, відсутні правові підстави для її задоволення, в зв'язку із недоведеністю.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374-375, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 27 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 07.02.2019.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: І.М. Вербова

О.В.Шахова