Дата документу 05.02.2019 Справа № 316/255/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №316/255/17 Головуючий у 1 інстанції: Вільямовська Н.О.
Провадження № 22-ц/807/796/19 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«05» лютого 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Бєлки В.Ю.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 05 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною частковою власністю та його поділ,

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який уточнив, до ОСОБА_2 про визнання майна спільною частковою власністю та його поділ.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 02 червня 2007 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 12 листопада 2012 року на підставі рішення Енергодарського міського суду Запорізької області шлюб між сторонами було розірвано.

11 серпня 2008 року в період шлюбу сторони по справі придбали за кошти його батька автомобіль «Ford Focus» 2002 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , вартість автомобіля на момент покупки становила 11000 доларів США, але автомобіль було зареєстровано за відповідачем лише 09 серпня 2012 року. З моменту придбання автомобілю він керував автомобілем, відповідач водійських прав не мала.

Після розірвання шлюбу сторони по справі в добровільному порядку вирішили питання сумісного користування автомобілем, а саме: до жовтня 2013 року виключно він керував автомобілем. Відповідач отримала водійське посвідчення лише 01.10.2013 року. У червні 2015 року він в останній раз безперешкодно користувався автомобілем. В липні 2015 року його було призвано до лав збройних сил України по шостій хвилі мобілізації. 28 жовтня 2016 року його було демобілізовано і звільнено з лав Збройний Сил України. 01 листопада 2016 року повернувся до м. Енергодара і звернувся до відповідачки з приводу користуванням автомобілем, але отримав відмову.

На підставі зазначеного просив визнати право спільної сумісної власності сторін на автомобіль «Ford Focus» 2002 року випуску, реєстраційний номер: НОМЕР_1 , номер кузова: НОМЕР_2 ; припинити право спільної сумісної власності сторін на зазначений автомобіль; визнати право спільної часткової власності сторін на вказаний автомобіль в рівних частках, тобто по 1/2 частці за кожним, стягнути з відповідача на його користь судовий збір.

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 05 листопада 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що дізнався про порушення права лише 01 листопада 2016 року, позовна заява подана в межах строку позовної давності, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

За приписами п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.ч.1,2,5 ст. 263 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає

Нормами Сімейного кодексу України, що набрав чинності з 1 січня 2004 року, передбачено, що майно, яке набуто подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60). Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63). У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Пленум Верховного Суду України в пунктах 23 і 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз`яснив, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них; продуктивна і робоча худоба; засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Згідно з ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні питання про визнання майна подружжя їх спільною сумісною власністю чи особистою приватною власністю з`ясуванню підлягають, як підстави й час набуття такого майна, так і джерела його придбання.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , 02 червня 2007р. зареєстрували шлюб, який згідно рішення Енергодарського міського суду від 12 листопада 2012 року було розірвано.

У період шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за сумісні кошти придбали автомобіль «Ford Focus», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який 08 серпня 2012 року на підставі довідки рахунку ДПІ НОМЕР_3 від 08.08.2012 року ПП «ШЛЯХ -2002» був зареєстрований за ОСОБА_3 (а.с.68).

Враховуючи, що автомобіль «Ford Focus», реєстраційний номер НОМЕР_1 , придбаний ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підчас сумісного проживання та у зареєстрованому шлюбі, даний факт сторонами не заперечувався, а також позивачем не доведено той факт, що спірний автомобіль був придбаний за кошти батька позивача, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зазначене спірне майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Відмовляючи в задоволенні позову про поділ спірного автомобіля, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 без поважної причини пропущено трирічний строк позовної давності для звернення до суду для вирішення спору про поділ спільного майна подружжя, оскільки перереєструвавши спірний автомобіль на ОСОБА_2 09 серпня 20012 року, тобто на час, коли шлюбні відносини між сторонами вже припинились, позивач підтвердив той факт, що не претендує на вказане майно, а тому строк позовної давності потрібно вираховувати з дати розірвання шлюбу - з грудня 2012 року.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не погоджується з огляду на таке.

За приписами ч. 2 ст. 72 СК України вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки, яка обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Положеннями ст. 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу ( п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна").

Пленум Верховного Суду України у п. 15 вказаної постанови роз`яснив, що початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС (статті 106,107 СК) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті 109,110 СК), а від дня коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч.2 ст.72 СК).

У зв`язку з цим позовна давність не розпочнеться, якщо після розірвання шлюбу права того, хто залишив свою частку у спільному майні, не вимагаючи його поділу, не будуть порушені одним із колишнього подружжя.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується листом територіального сервісного центру 2346 регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ у Запорізькій області від 29.07.2017 року №3118/2346/545-17, при реєстрації автомобіля «Ford Focus» 2002 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_3 , в особливих відмітках щодо осіб, які мають право керувати транспортним засобом, вказані ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ( а.с.68).

Суд першої інстанції, посилаючись на зміст позовної заяви ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, дійшов помилкового висновку про те, що на час реєстрації спірного автомобіля 09 серпня 2012 року спільне життя між сторонами було припинено, оскільки зазначена заява не містить дати припинення шлюбних відносин, факт окремого проживання подружжя в судовому порядку не встановлювався.

Факт спільного користування спірним автомобілем після розірвання шлюбу підтвердив свідок ОСОБА_5 , який в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_1 у 2013 році на його прохання давав йому у користування автомобіль «Ford Focus», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Зазначеним поясненням свідка суд оцінку не надав.

Крім того, зі змісту довідки, виданої Енергодарським об`єднаним міським військовим комісаріатом Запорізької області від 05.11.2018 року №106, вбачається, що ОСОБА_1 проходив військову службу з 01.04 2014 року по 13.03.2015 року та з 09.07.2015 року по 28.10.2016 року на підставі Указів Президента України «Про проведення часткової мобілізації» та брав безпосередньо участь у проведенні Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей в період з 23.01.2016 року по 12.05.2016 року та з 15.06.2016 року по 30.09.2016 року (а.с.141).

Як вбачається з журналу судового засідання від 05.11.2018 року (а.с.144 зворот.), суд частково задовольнив заяву позивача про долучення до матеріалів справи доказів (а.с.137) долучив до справи копії страхових полісів на спірний, автомобіль (за 2012-2014 роки), в яких страхувальником вказаний ОСОБА_1 та відмовив з задоволенні клопотання щодо долучення договорів оренди автомобіля за 2013 рік та 2014 ріка, а також витягу з журналу постійних клієнтів автостоянки.

Проте матеріали справи не містять копій договорів ( страхових полісів за 2012-2014 роки), долучених до письмової заяви ОСОБА_1 від 25.10.2018 року в якості додатків, ані акту, складеного працівниками суду щодо відсутності зазначених додатків.

З огляду на викладене та враховуючи, що доводом апеляційної скарги було зокрема ненадання судом оцінки договорам страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів, які були видані на ім`я позивача у період 2012 -2014 років, колегія суддів відповідно до положень ст.367 ЦПК України задовольнила клопотання представника позивача про долучення до матеріалів справи зазначених доказів (а.с.218-221).

Таким чином, колегія дійшла висновку, що після розірвання шлюбу сторони продовжували спільно користуватись спірним рухомим майном, а тому початком перебігу позовної давності за вимогами про поділ майна подружжя, заявлених ОСОБА_1 , слід вважати дату, коли позивачу стало відомо про порушене право, а саме: після звільнення з лав Збройних сил України - в листопаді 2016 року, коли позивач звернувся до відповідача з приводу користування автомобілем та отримав відмову.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі №61-9052св18 від 24 жовтня 2018 року.
За положеннями п.4 ч.1 ст.263 ЦПК України перебіг позовної давності зупиняється, якщо позивач або відповідач перебуває у складі Збройних Сил України або в інших створених відповідно до закону військових формуваннях, що переведені на воєнний стан.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу також на те, що, враховуючи встановлені обставини щодо перебування ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України у період з 01.04 2014 року по 28.10.2016 року, звернення до суду з позовом 22 лютого 2017 року та керуючись приписами п.4 ч.1 ст.263 ЦПК України щодо зупинення перебігу позовної давності, суд першої інстанції також не мав підстав для відмови в задоволенні позову з підстав пропуску позовної давності в разі обрахування строку з грудня 2012 року.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про те, що позивач без поважних причин пропустив строк позовної давності, є необґрунтованим та таким, що не ґрунтується на законі, на матеріалах справи.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частка майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст. 70 СК України).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 2 ст. 71 СК України).

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України).

Крім того, у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз`яснено, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільні речі, суди мають застосовувати положення ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.
З огляду на викладене, колегія суддів відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , визнання права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на автомобіль «Ford Focus», реєстраційний номер: НОМЕР_1 ; припинення права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на автомобіль «Ford Focus» реєстраційний номер: НОМЕР_1 ; визнання ідеальних часток ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 частині за кожним на автомобіль «Ford Focus», реєстраційний номер: НОМЕР_1 без його реального поділу і залишання автомобіля у спільній частковій власності.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів:

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 05 листопада 2018 року у цій справі скасувати та прийняти постанову наступного змісту.

Позов ОСОБА_6 задовольнити до ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на автомобіль «Ford Focus» 2002 року випуску, реєстраційний номер: НОМЕР_1 , номер кузова: НОМЕР_2

Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на автомобіль «Ford Focus», 2002 року випуску, реєстраційний номер: НОМЕР_1 , номер кузова: НОМЕР_2 .

Визнати ідеальні частки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 частині за кожним на автомобіль «Ford Focus», 2002 року випуску, реєстраційний номер: НОМЕР_1 , номер кузова: НОМЕР_2 без його реального поділу і залишити автомобіль у спільній частковій власності.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 08 лютого 2019 року.

Головуючий

Судді: