Постанова

Іменем України

30 січня 2019 року

м. Київ

справа № 299/2921/14-ц

провадження № 61-8787св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

Курило В. П.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

представники відповідача: ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 22 березня 2016 року в складі колегії суддів: Леска В. В., Кожух О. А., Кондора Р. Ю.,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди та завданих збитків.

Позовна заява мотивована тим, що у липні 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 було досягнуто попередньої згоди щодо купівлі-продажу автомобіля, відповідно до якої останній за 400 000,00 грн повинен був купити у неї автомобіль марки «Volvo», модель FH 12, державний номерний знак

НОМЕР_2 та розрахуватись за нього у п'ятимісячний строк. З того ж часу указаний автомобіль було передано відповідачу в користування на підставі довіреності. Також, відповідно до додаткової домовленості між ОСОБА_3 та відповідачем останньому було передано у користування напівпричіп бортовий-Е, марки «Koegel», модель SN24Р106/1.120, державний номерний знак НОМЕР_1.

09 серпня 2011 року сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю указаного автомобіля. Постановою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 27 вересня 2011 року винним у скоєнні ДТП визнано ОСОБА_5 Після скоєння ДТП між ОСОБА_2 та відповідачем було досягнуто згоди щодо відшкодування останнім завданих збитків у погодженому розмірі 40 000,00 грн у строк до 10 жовтня 2011 року, проте у вказаний строк та на час звернення до суду з позовом відповідач не відшкодував завдані збитки.

Вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу «Volvo», державний номерний знак НОМЕР_2, ідентифікаційний номер (Vin) НОМЕР_3 та колісного транспортного засобу «Koegel», моделі SN24, державний номерний знак НОМЕР_1, ідентифікаційний номер (Vin) НОМЕР_4, згідно з висновками автотоварознавчого дослідження від 06 листопада 2012 року № 2986/д та № 2987/д становила 190 502,40 грн та 32 883,28 грн. Також, позивачі посилались на те, що відповідач у період користування транспортними засобами, зокрема з травня 2011 року по жовтень 2012 року, руйнував належне їм майно, заробляючи кошти шляхом перевезення вантажів та за період експлуатації не проводив жодних ремонтів. Разом з тим, позивачі посилались на те, що внаслідок винних та неправомірних дій відповідача їм було заподіяно моральну шкоду, яка виразилася у моральних стражданнях та переживаннях.

Враховуючи вищевикладене, позивачі просили суд задовольнити їх вимоги та стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 - 190 502,40 грн та на користь ОСОБА_3 - 32 883,28 грн у рахунок відшкодування майнової шкоди. Також, стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 -

30 000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області

від 23 листопада 2015 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 у рахунок відшкодування заподіяної ним майнової шкоди 102 502,40 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 у рахунок відшкодування заподіяної ним майнової шкоди 32 883,28 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив із того, що майнова шкода, завдана відповідачем доведена та має бути ним відшкодована з урахуванням сум, які відповідачем вже були сплачені на користь позивачів. Разом з тим, позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди суд вважав недоведеними.

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 22 березня 2016 року рішення Виноградівського районного суду від 23 листопада 2015 року в частині задоволення позову щодо відшкодування завданих збитків скасовано та у цій частині ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог щодо відшкодування завданих збитків та ухвалюючи в цій частині нове рішення, апеляційний суд, виходив із того, що позовні вимоги у цій частині не підлягають задоволенню у зв'язку із відсутністю належних та допустимих доказів розміру реальної шкоди, заподіяної позивачам у результаті ДТП та недоведеністю позивачами розміру завданих збитків у результаті експлуатації відповідачем автомобіля. Крім того, апеляційний суд виходив з того, що надані докази щодо розміру завданої позивачам шкоди не є доказами у відповідності до статей 58, 59 ЦПК України 2004 року.

У квітні 2016 рокуОСОБА_2 та ОСОБА_3подали до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просили скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи судом апеляційної інстанції та помилкового скасування рішення суду першої інстанції.

У серпні 2016 року представник ОСОБА_5 - ОСОБА_7 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначила, що судове рішення є законним і обґрунтованим.

Відповідно до підпункту 4 пункту першого розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами установлено, що у 2011 році за усною згодою ОСОБА_2 ОСОБА_5 керував автомобілем марки «Volvo», моделі «FH 12», 2003 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2, який належить ОСОБА_2 згідно з свідоцтвом про реєстрацію серії НОМЕР_5, виданого Виноградівським

ВРЕР УДАІ України в Закарпатській області 07 липня 2010 року, а також за усною згодою ОСОБА_3 користувався напівпричіпом бортовим-Е, марки «Koegel», моделі SN24Р106/1.120, 2000 року випуску, державний номерний знак

НОМЕР_1, який належить останньому на підставі свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_6, виданого Виноградівським ВРЕР УДАІ України в Закарпатській області 26 червня 2010 року.

09 серпня 2011 року сталася ДТП за участю указаного автомобіля, внаслідок якої автомобіль «Volvo», моделі FH 12, державний номерний знак НОМЕР_2, зазнав механічних пошкоджень, зокрема: розбито лобове скло, передня решітка радіатора, ліве і праве дзеркало заднього виду, права і ліва передня фара, тюнінг передній з правої і лівої сторони, задня блок-фара з правої сторони. Пошкоджено також напівпричіп бортовий-Е, марки «Koegel», моделі SN24Р106/1.120, державний номерний знак НОМЕР_1, а саме: деформовано задній бампер, розбито 2 блок-фари, на кабіні пошкодження, подряпини, деформовано праві передні двері, деформовано бензобак, брезент порваний. Разом з тим, під час ДТП ОСОБА_3 знаходився в кабіні автомобіля.

Постановою Виноградівського районного суду Закарпатської області

від 27 вересня 2011 року винним у скоєнні ДТП визнано ОСОБА_5

Також, встановлено, що 10 серпня 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 було досягнуто згоди про відшкодування завданої у результаті ДТП шкоди у розмірі 40 000,00 грн, які останній зобов'язувався відшкодувати у повному обсязі до 10 жовтня 2011 року.

На виконання вказаної домовленості ОСОБА_5 передав ОСОБА_2

8 000,00 грн, що еквівалентно 1 000,00 доларів США.

Разом з тим встановлено, що відповідач не виконав у повному обсязі взятих на себе зобов'язань щодо відшкодування завданої шкоди у результаті ДТП, проте провів ремонт автомобіля та напівпричепа за свій рахунок, та продовжував експлуатувати такі на підставі довіреності від 22 вересня 2011 року, виданої ОСОБА_2, посвідченої приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Богаш Н. Я., зареєстрованої у реєстрі № 2124.

Довіреність була видана терміном на три роки і дійсна до 22 серпня 2014 року з правом керування та виїзду за кордон.

06 вересня 2012 року ОСОБА_2 припинила дію довіреності від 22 вересня 2011 року на ремонт автомобіля.

Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження спеціаліста від 06 листопада 2012 року № 2986/д вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу «Volvo», FH 12, державний номерний знак

НОМЕР_2, ідентифікаційний номер (Vin) НОМЕР_3, власником якого є ОСОБА_2, станом на дату оцінки 29 жовтня 2012 року становить

190 502,40 грн.

Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження спеціаліста від 06 листопада 2012 року № 2987/д вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу «Koegel», моделі SN24, державний номерний знак НОМЕР_1, ідентифікаційний номер (Vin) НОМЕР_4, власником якого є ОСОБА_3, станом на дату оцінки 29 жовтня 2012 року становить 32 883,28 грн.

Відповідно до експертних висновків (калькуляції) від 06 грудня 2012 року

№ 0063 та № 0064 виявлені пошкодження вказаного транспортного засобу та напівпричіпа є результатом ДТП.

Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Часиною першою статті 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Таким чином, цивільне законодавство у деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідачів покладено обов'язок доведення відсутності їх вини в завданні шкоди позивачу.

Факт вчинення правопорушення, внаслідок якого пошкоджено транспортний засіб та напівпричіп позивачів з вини відповідача та розмір завданої шкоди підтверджено постановою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 27 вересня 2011 року та висновками експертного автотоварознавчого дослідження спеціаліста від 06 листопада 2012 року

№ 2986/д та № 2987/д, а також експертними висновками (калькуляції)

від 06 листопада 2012 року № 0063 та № 0064.

Відповідно до статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 ЦПК України.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК України 2004 року).

Отже, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 212 ЦПК України 2004 року), з урахуванням встановлених обставин і вимог (статей 10, 60 ЦПК України

2004 року), з урахуванням того, що вина ОСОБА_5 у скоєнні ДТП встановлена постановою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 27 вересня 2011 року, дійшов правильного та обґрунтованого висновку про наявність підстав, передбачених статтею 1166 ЦК України для відшкодування завданої позивачам майнової шкоди. Разом з тим, визначаючи розмір завданої шкоди, суд першої інстанції, правильно виходив з того, що вона має бути зменшена, оскільки відповідач частково її відшкодував.

Відмовляючи у задоволенні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про її недоведеність.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи підтверджуються матеріалами справи та не спростовані сторонами під час апеляційного розгляду.

Суд апеляційної інстанції вищевказаних обставин не врахував, помилково скасувавши рішення суду першої інстанції.

Оскільки під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі, судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, правильно застосовані норми матеріального закону, тому рішення суду є законним і обґрунтованим.

Суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону (стаття 413 ЦПК України).

Керуючись статтями 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палатиКасаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 22 березня 2016 року скасувати та рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 23 листопада 2015 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасоване рішення апеляційного суду втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.М. Коротун

В.П. Курило