Справа № 350/599/18
Номер провадження 2/350/21/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2019 року селище Рожнятів

Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді Пулика М.В.,

секретаря судового засідання Стадник О.С.,

представників позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_12.,

відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Рожнятів цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 та ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні майном та стягнення моральної шкоди,-

встановив:

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому просив суд ухвалити рішення, яким зобов`язати відповідачів не чинити йому перешкоди в користуванні житловим будинком, літньою кухнею, криницею та земельною ділянкою площею 0,1474 га., яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що знаходяться в АДРЕСА_1 , шляхом знесення стодоли і стайні та перенесення гнойової ями, які знаходяться в АДРЕСА_1 , стягнути з відповідачів на його користь в солідарному порядку моральну шкоду в розмірі 50 000 гривень та витрати по справі в сумі 2 383 гривні 46 копійок.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зіслався на те, йому на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими будівлями та земельна ділянка, площею 0,1474 га для обслуговування та будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 . Актом обстеження земельних ділянок та будівель позивача ОСОБА_4 та відповідача ОСОБА_5 , складеним комісією Вербівської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області 04.01.2018 встановлено, що земельна ділянка відповідача розташована вище від земельної ділянки позивача. По земельних ділянках позивача та відповідача викопана стічна канава, в яку витікають стічні води та витоки з гноєсховища ОСОБА_5 , а при переповненні канави - розливаються на земельну ділянку ОСОБА_4 , під будівлі і в криницю. Стайня і стодола, які відповідач використовує для утримання великої рогатої худоби і свиней, розташовані від житлового будинку позивача на відстані 11 м., від криниці на відстані 10 м. Біля стайні знаходиться не облаштована гнойова яма, відстань від якої до літньої кухні становить 11 м., а до криниці - 14,5 м. Комісія дійшла до висновку, що відповідачі ОСОБА_5 та його син - відповідач ОСОБА_2 не приймають жодних мір до облаштування стодоли, стайні та гнойової ями так, як стічні води та витоки з цих споруд стікають під житловий будинок, літню кухню і в криницю ОСОБА_4 . У 2014 році відповідачі самочинно без відповідного дозволу, проектної документації, перебудували стайню, збільшивши її розміри. З приводу витікання витоків з стодоли, стайні та гнойової ями на земельну ділянку, будівлі та в криницю, внаслідок чого забруднюється земельна ділянка, пошкоджуються будівлі, розповсюджуються неприємні запахи та отруйні випари, зіпсувалася питна вода, позивач неодноразово звертався в різні державні органи, здавав на пробу воду з криниці. Протоколом дослідження питної води № 248/105 від 16.08.2001 року, приписом № 03-15/243/41 від 22.05.2006 року Рожнятівської райсанепідемстанції, листами-відповідями № 313 від 11.09.2012 року, № 177 від 28.05.2014 року № 224 від 29.07.2014 року, актом про наслідки перевірки заяви ОСОБА_4 від 20.05.2014 року, № 90 від 28.03.2016 року, № 406 від 10.11.2017 року, протоколами № 113/69 від 23.11.2017 року, № 128/82 від 18.12.2017 року, листом-відповіддю № 7а від 04.01.2018 року та актом від 04.01.2018 року Управління Держпродспоживслужби в Рожнятівському районі підтверджується, що стайня, стодола та гнойова яма відповідачів розташовані на неналежній відстані від будівель та криниці позивача, відповідним чином не облаштовані, витоки з яких розливаються по його земельній ділянці і в криницю, не влаштовано відповідний септик, внаслідок чого питна вода з криниці непридатна для споживання. Отже, вказаними державними органами встановлено, що господарські будівлі збудовані з порушенням будівельних та санітарних норм і правил.

Від того, що господарські будівлі та гнойова яма збудовані відповідачами на невеликій відстані від житлового будинку, літньої кухні та криниці позивача, з яких постійно витікають брудні стоки від утримання худоби та свиней під будинок, літню кухню, в колодязь та на земельну ділянку, що спричинює перенасичення нечистотами грунту, забруднення питної води в криниці та інше, постійний неприємний запах та отруйні випари, що негативно впливає на самопочуття позивача, завдає йому глибокі душевні переживання, перенесення постійного дискомфорту, приниження честі та гідності, погіршенню стану його здоров`я.

Позивач ОСОБА_4 , є особою похилого віку, інвалідом другої групи від отриманої травми підчас виконання військового обов`язку, і тому, виходячи з перенесених ним моральних страждань, які спричинені діями відповідачів, йому завдано істотну моральну шкоду, яку він оцінює в 50 000 гривень. Відшкодування відповідачами моральної шкоди позивачу буде відповідною компенсацією за спричинені йому душевні страждання.

В судовому засіданні представниця позивача ОСОБА_6 - ОСОБА_7 позов підтримала з підстав наведених в позовній заяві та відповіді на відзив. Крім того пояснила, що відповідачі в стайні та стодолі утримують шість штук великої рогатої худоби, свині, кози. Мустівка з стайні попадає на їхню земельну ділянку в криницю, під житловий будинок, літню кухню, воду неможливо використовувати для харчування, земля на їхньому подвір`ї просякла мустом, нічого не росте, підчас опадів не можливо вийти на присадибну ділянку, а підчас погоди від випарів мустівки не можливо дихати, розповсюджується неприємний запах. Стайню відповідач обложив шлакоболоками на бутобетонному фундаменті недавно, в гнойовій ямі також недавно залив бетонні стінки, в септик мустівка не попадає. Криниця позивача облаштована відповідно до санітарно-гігієнічних норм, однак поскільки земля просякла витоками мустівки, то ця мустівка все таки проникає в криницю. Відповідачі вперто ігнорують вимоги закону, насміхаються над ними чим завдають моральні страждання, тим більше чоловікові, який є військовим інвалідом другої групи і хворою людиною. Представниця позивача надала додатковий розрахунок про понесені судові витрати, просила стягнути з відповідачів в солідарному порядку судові витрати за надання адвокатом кваліфікованої правничої допомоги в сумі 3000 гривень та додаткові витрати в сумі 1383,46 гривень.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав, вважає його безпідставиним з викладених у відзиві на позов підстав ( а.с.40-41). Крім цього суду пояснив про те, що будівлі, які розміщені на його ділянці, жодним чином не створюють незручності позивачу та його сім`ї. Спірна стайня була відремонтована, тобто дерев`яну стайню він обклав шлакоблоками, при цьому її розміри не змінилися. У своєму господарстві утримує дві корови, порося, кури. На земельній ділянці позивача був каптаж, для забору води для худоби. Коли позивач углубив даний каптаж, тим самим зробив криницю, то повинен був врахувати наявність канави, їхньої стайні, та своєї стайні. Крім того, земельна ділянка позивача дозволяла йому розмістити криницю й в іншому, більш придатному місці. Однак позивач, викопав криницю біля самої межі, поблизу канави, що несе стоки аж від школи. В нього самого вода в криниці не відповідає санітарним нормам, однак це загальна ситуація в селі, оскільки відсутня централізована каналізація. Що стосується неприємних запахів про які вказує представник позивача, то саме обкладанням стайні шлакоблоками, та забетонуванням гнойової ями, він мінімалізував негативні фактори сільськогогосподарської діяльності.

Представник відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_3 також вважає позов безпідставним з підстав, про які він зазначив у відзиві на позов ( а.с.40-41), а крім цього пояснив про те, що будинок відповідачів, стайня і стодола знаходяться на цій земельній ділянці з 70 - х років 20 століття, а використання криниці позивачем почалося з 2008 року. Раніше, до побудови нового будинку на цьому місці знаходились господарські будівлі позивача: стайня, стодола, сарай, в яких утримувалась худоба, вказана криниця слугувала тільки для напоювання худоби, а забір води для споживання людьми відбувався позивачем у сусідів. У 2014 році відповідачі забетонували гнойову яму а гній з ями після її заповнення вивозяться на поле, як добрива. Всі будівлі відповідачів, розміщено на їхній земельній ділянці у відповідності до проекту та санітарних і будівельних норм. Будинок позивача був побудований значно пізніше від господарських об`єктів відповідачів.

Відповідачі не визнали позов в частині моральної шкоди, вважають, що відсутній причинний зв`язок між господарською діяльністю відповідачів на власній земельній ділянці та погіршенням якості питної води в криниці відповідача. Також, відповідачі не визнали позов про стягнення судових витрат.

Представник третьої особи Вербівський сільський голова Пацкун В.В. в судове засідання не прибув, однак в минулому судовому засіданні пояснив, що в селі є проблема з якістю води. Ведення господарства, зокрема утримання худоби вимагає дотримання норм і стандартів, однак з врахуванням особливостей місцевості, існують випадки такої невідповідності. Дійсно стайня, стодола і гнойова яма Боринців розташована на земельній ділянці, яка за рельєфом є вищою від земельної ділянки ОСОБА_4 , в стайні та стодолі утримується велика рогата худоба. Можливо, з гнойової ями витоки витікають на земельну ділянку позивача, однак встановити чи такі попадають в криницю неможливо. При ухваленні рішення покладається на розсуд суду.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 дали суду показання якими заперечили наявність прямих стоків з території господарства відповідача на земельну ділянку позивача. Домогосподарство відповідачів збудоване 50 років тому, а домогосподарство позивача збудоване 5-7 років тому. Будуючи своє домоволодіння позивач повинен був врахувати наявність домоволодіння відповідачів.

Свідок ОСОБА_10 -спеціаліст Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту прав споживачів управління Держпродспоживслужби в Рожнятівському районі суду пояснила, що вона в складі комісії з участю представників Вербівської сільської ради 04.01.2018 на місці проводила обстеження спірних об`єктів і встановила, що з гноєсховища ОСОБА_2 на земельну ділянку ОСОБА_4 можуть потрапляти витоки. Гнойова яма на час огляду була належним чином не облаштована, не накрита, стінки незабетоновані. Норми розташування стайні та гноєсховища відповідачів до криниці та житлового будинку позивача не витримані. Відстань від стайні до криниці має бути 20 м. Облаштування відповідачами належним чином гноянки виключило б витікання мустівки.

ОСОБА_11 - начальник відділу містобудування і архітектури Рожнятівської райдержадміністрації суду дав показання про те, що якщо існуюча господарська будівля за своїми розмірами збільшилася під час ремонту, то згідно ДБН це є реконструкцією, а не капітальним ремонтом і тому необхідно виготовляти Будівельний паспорт та дозвіл на початок виконання будівельних робіт, однак це питання потребує перевірки. При видачі будівельного паспорта ОСОБА_4 проектантами не було враховано суміжного землекористувача - ОСОБА_5 , домоволодіння якого було збудоване значно раніше за домоволодіння позивача.

Вислухавши сторін та свідків, вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд зобов`язаний поважати честь і гідність усіх учасників судового процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних та інших ознак ( ст.6 ЦПК України).

Відповідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Сторони підтвердили суду, що інших доказів на підтвердження чи заперечення позову, крім тих що є в матеріалах даної справи не існує.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Судом встановлено наступні обставини та відповідні їм спірні правовідносини.

Сторони є сусідами, проживають в с.Вербівка Рожнятівського району, між ними є спір з приводу дотримання відповідачами санітарних норм і правил щодо розташування та облаштування господарських споруд та гноєвої ями.

ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 0,1474 га., яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) та житлового будинку з господарськими спорудами, які знаходяться в АДРЕСА_1 , що підтверджено копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1 , виданого 20.10.2011 року Вербівською сільською радою Рожнятівського району Івано-Франківської області та копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.9-11)

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2 , виданого 04.10.2010 Вербівською сільською радою Рожнятівського району Івано-Франківської області (а.с.45) та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_5 є власником земельної ділянки площею 0,1682 га., яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) та житлового будинку з господарськими спорудами, які знаходяться в АДРЕСА_1 (а.с.228).

Позивач та його представник просять суд зобов`язати відповідачів знести стайню та стодолу та перенести гноєву яму на відповідну санітарним нормам відстань, від їх житлового будинку та криниці.

З матеріалів геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування вбачається, що відстань від гнойової ями відповідачів до криниці позивача становить 17,69 м., до житлового будинку 20,49 м, відстань від господарських споруд відповідачів до криниці позивача становить 14,40 м., 13,35 м., до житлового будинку 13,45 м ( а.с.216).

Приписом від 22.05.2006 ( а.с.15), листами від 11.09.2012, 28.05.2014 та 29.07.2014 ( а.с.16-18), актом від 20.05.2014 про наслідки перевірки заяви ОСОБА_7 щодо порушення Санітарних норм та правил ОСОБА_2 ( а.с.19), рішенням Вербівської сільської ради від 25.07.2014 № 9-27/14 ( а.с.20), попередженням від 28.03.2016 ( а.с.21), листом від 10.11.2017 ( а.с.22), протоколом № 248/1455 від 16.08.2001 року ( а.с.23), протоколами № 113/69 від 23.11.2017, № 128/82 від 18.12.2017 ( а.с. 24, 25), листом -рекомендацією від 04.01.2018 ( а.с.26), актом від 04.01.2018 ( а.с. 27), фотографіями ( а.с. 82-89,130-134,139-149,192-193) підтверджено, що відповідачі здійснюють на своїй земельній ділянці господарську діяльність яка є перешкодою для позивача ОСОБА_4 у користуванні домоволодінням, яке знаходиться в АДРЕСА_1 .

Разом з тим, копією технічного паспорта на житловий будинок АДРЕСА_2 підтверджено, що господарські будівлі ОСОБА_5 побудовані у 1971 році ( а.с.219 - 222), а копією технічного паспорта на житловий будинок АДРЕСА_1 підтверджено, що домоволодіння ОСОБА_4 збудоване у 2016 році ( а.с.223 - 227).

Факт побудови ОСОБА_4 свого домоволодіння у 2016 році підтверджено і копією будівельного паспорта виданого йому відділом містобудування, архітектури та регіонального розвитку Рожнятівської РДА, який виданий у 2012 році ( а.с.208-209).

Про те, що об"єкти нерухомості на земельній ділянці позивача побудовані значно пізніше за господарські споруди відповідачів, не заперечили в судовому засіданні і сторони .

З пояснень начальника відділу містобудування, архітектури та регіонального розвитку Рожнятівської РДА Українця Б.Д. встановлено, що при наданні дозволу ОСОБА_4 на будівництво домоволодіння, що по АДРЕСА_1 помилково не було враховано наявність існуючих будівель, які належали ОСОБА_5 . З урахуванням існуючих будівель ОСОБА_5 позивачу ОСОБА_4 слід було здіснювати будівництво свого домоволодіння, а неврахування раніше існуючих будівель відповідачів призвело до порушення розривів між будівлями позивача та відповідачів.

Частиною першою статті 15 ЦПК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до вимог ст. 96 Земельного Кодексу України землекористувач зобов`язаний не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, та дотримуватися правил добросусідства.

Згідно ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Статтею 104 вказаного кодексу встановлено, що власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров`я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше.

Згідно вимог ст.152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків.

Позивач ставить вимогу про знесення стайні й стодоли відповідача, як таких, що є самовільно збудовані.

Спірні правовідносини щодо самочинного будівництва та його наслідків регулюються ст. 376 ЦК України у сукупності із положеннями законодавства України про містобудування, яке складається, зокрема, із Конституції України, відповідних положень Цивільного кодексу України, Земельного Кодексу України, Законів України «Про основи містобудування», «Про архітектурну діяльність», «Про регулювання містобудівної діяльності», «Про землеустрій» та іншими нормативно-правовими актами, виданими на їх виконання, з дотриманням яких повинно здійснюватися будівництво об`єктів нерухомості.

Відповідно до ч.ч.1, 4 та 7 статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

З урахуванням змісту статті 376 ЦК України в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом.

Вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Такий висновок узгоджується з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України, згідно з якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 19 листопада 2014 р. у справі N 6-180цс14).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідачі в 2014 році самочинно без відповідного дозволу, проектної документації перебудували стайню чим збільшили її розмір, і цим самим наявність зазначених будівель порушує його права, оскільки об`єкт побудовано на відстані 11 м. від його житлового будинку,та 10 м від криниці, що порушує санітарні, гігієнічні та будівельні норми для зазначеної категорії капітальних споруд та створює для нього та його сім`ї незручності для проживання у своєму будинку (неприємні запахи, забруднення тощо).

Однак судом достовірно встановлено, що домоволодіння відповідачів збудоване значно раніше за домоволодіння позивача, який, отримуючи дозвільні документи на будівництво свого будинку і здійснюючи його будівництво, повинен був врахувати наявність існуючих будівель відповідачів.

Копією рішення виконкому Вербівської сільської ради № 85 від 11.09.2012 року (а.с.138) підтверджується, що відповідачу ОСОБА_5 надано дозвіл на проведення капітального ремонту сараю. Крім того, у ОСОБА_5 , наявний будівельний паспорт на забудову земельної ділянки від 01 березня 2011 року (а.с.206-207).

Дані докази спростовують посилання позивача про самовільне будівництво відповідачами господарських споруд, які останній вимагає знести. Крім того, вимагаючи знести господарські будівлі, позивач не ставить вимогу про скасування правовстановлюючого документу на спірні будівлі.

Саме по собі посилання на самовільність реконструкції стайні не є доказом порушення прав позивача та не є достатньою, самостійною підставою для задоволення позову. Доказів притягнення відповідачів до відповідальності за самовільне будівництво матеріали справи не містять.

Суд погоджується з твердженням позивача про те, що відповідачі здійснюють свою господарську діяльність з порушенням існуючих норм, однак з урахуванням позовних вимог, які суд вирішує у відповідності до вимог ст. 13 ч.1 ЦПК України, беручи до уваги вищенаведені докази, підстави ухвалювати рішення про усунення перешкод в користуванні домоволодінням шляхом знесення господарських будівель відповідачів, у суду відсутні.

За таких обставин, оцінюючи надані сторонами та досліджені безпосередньо в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог про усунення перешкод в користуванні майном шляхом знесення господарських будівель відповідачів слід відмовити .

Не підлягає до задоволення і вимога позивача про стягнення на його користь з відповідачів моральної шкоди у сумі 50000 гривень.

Як на підставу своїх позовних вимог, щодо стягнення моральної шкоди, позивач вказав, що він є військовим інвалідом другої групи і хворою людиною, а відповідачі вперто ігнорують вимоги закону, насміхаються над ними чим завдають моральні страждання. Мустівка з стайні відповідачів попадає на земельну ділянку в криницю, під житловий будинок, літню кухню, воду неможливо використовувати для харчування, земля на їхньому подвір`ї просякла мустом, нічого не росте, підчас опадів не можливо вийти на присадибну ділянку, а підчас погоди від випарів мустівки не можливо дихати, розповсюджується неприємний запах, що спричинює моральні страждання для нього та його сім`ї.

Частиною другою статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

В даному випадку, відшкодування моральної шкоди та її обґрунтованість є похідним від вирішення спору про правомірність вимог позивача про усунення перешкод в користуванні майном, а оскільки в процесі розгляду справи факти, викладені позивачем в обґрунтування вимог щодо усунення перешкод в користуванні майном не знайшли свого підтвердження, суд відмовляє у відшкодуванні моральної шкоди, заявленої позивачем.

Як зазначено у ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Керуючись ст.ст. 132, 134, 139, 141, 247, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд -

ухвалив :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 та ОСОБА_2 про зобов"язання ОСОБА_5 та ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_4 в кристуванні житловим будинком, літньою кухнею, криницею та земельною длянкою площею 0,1474 га. призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд ( присадибна ділянка), які знаходяться в АДРЕСА_1 шляхом знесення стодоли і стайні та перенесення гнойової ями, які знаходяться в АДРЕСА_2 та стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 моральної шкоди в розмірі 50 000 гривень, а також судових витрат по справі відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: