РІШЕННЯ

іменем України

28 грудня 2019 рокуСправа №451/1639/17
Провадження № 2/451/139/19

Радехівський районний суд Львівської області

у складі головуючого-судді Семенишин О.З.

з участю: секретаря судового засідання Табен Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Радехові цивільну справу №451/1639/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи Нововитківська сільська рада Радехівського району Львівської області, Орган опіки та піклування Нововитківської сільської ради Радехівського району Львівської області про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,-

встановив:

07 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи Нововитківська сільська рада Радехівського району Львівської області, Орган опіки та піклування Нововитківської сільської ради Радехівського району Львівської області про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

В позовній заяві зазначає, що ОСОБА_1 , є власником будинку АДРЕСА_1 . Даний факт підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №3457048 від 15.05.2013 року. Відповідно до довідки про склад сім`ї, виданої Нововитківською сільською радою Радехівського району Львівської області, у даному будинку зареєстровано 8 людей, а саме: ОСОБА_1 , її дочка ОСОБА_5 , зять ОСОБА_6 , внуки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . Однак, відповідачі зареєстровані за вищевказаною адресою, фактично вже більше понад рік не проживають та не з`являються, не приймають будь - якої участі в утриманні будинку і взагалі не цікавляться вказаним майном. Оскільки, за вищевказаною адресою відповідачі не проживають, у позивача виникають проблеми із можливістю вільно розпоряджатися своїм майном, а також зі сплатою надмірних комунальних послуг, чим об`єктивно порушуються її права, тому змушена звернутися за захистом своїх прав до суду. Просить визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , такими що втратили право користування житловим будинком, а саме АДРЕСА_1 .

Позивач у судове засідання не з`явилася, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити (а.с.130).

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, хоч про день, час та місце розгляду судового засідання були повідомлені судом належним чином неодноразово, однак до суду повернулися рекомендовані повідомлення без вручення адресату (а.с. 65-70,87-91). Також 04.06.2019 року були повідомлені належним чином через офіційний сайт Радехівського районного суду Львівської області (а.с. 100-102,115-117).

Представник Нововитківської сільської ради Радехівського району Львівської області, надавши до суду заяву із визнанням вимог, у судове засідання не з`явився та клопотав про розгляд справи за його відсутності (а.с.33,77).

Представник третьої особи Орган опіки та піклування Нововитківської сільської ради Радехівського району Львівської області в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с.127).

Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не має для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 , є власником будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом, від 15 травня 2013 року та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №3457048 від 15.05.2013 року (а.с.7,8).

Відповідно до копії акту про фактичне місце проживання гр. ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , виданого виконкомом Нововитківської сільської ради Радехівського району Львівської області від 23.11.2017 року, гр. ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 зареєстровані по АДРЕСА_1 , але не проживають більше року (а.с.9).

Відповідно до копії довідки про склад сім`ї, від 23.11.2017 року, виданої виконкомом Нововитківської сільської ради Радехівського району Львівської області, ОСОБА_1 дійсно зареєстрована та проживає по АДРЕСА_1 і має склад сім`ї - дочка ОСОБА_5 , зять - ОСОБА_6 , внуки - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , сестра чоловіка - ОСОБА_2 , племінники - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . Вказане, також підтверджується записами в будинковій книзі (а.с.11,34-40).

Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Зміст ст.405 ЦК України передбачає, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користуватися цим житлом. Право користування житлом втрачає член сім`ї власника у разі відсутності без поважних причин понад один рік.

Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з ч. 2 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що неповнолітня дитина набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає.

Права неповнолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини непроживання неповнолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для неповнолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків.

Неповнолітня дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками.

Проаналізувавши наведені правові норми, суд приходить висновку, що інтереси дитини даним рішенням не порушуються з огляду на те, що неповнолітній у спірному будинку не мешкає. Залишення неповнолітнього зареєстрованим суперечило б ст.9 Конвенції про права дитини та ст.160 СК України.

Відповідно до ст.1 та ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.

Згідно з ч. 2 ст. 18 цього Закону, діти мають право користуватися займаним приміщенням як члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення.

Таким чином, системний аналіз цивільного та житлового законодавства дає підстави вважати, що неповнолітня дитина не може бути самостійним відповідачем за позовом про визнання її такою, що втратила права користування житлом, та зберігає або втрачає таке право автоматично разом з батьками.

З огляду на викладене, враховуючи, що неповнолітня дитина мешкає разом зі своєю матір`ю, яка за власною волею залишила спірне житло разом з дитиною, суд доходить висновку про обґрунтованість заявлених вимог та необхідність їх задоволення. Реєстрація відповідачки з неповнолітньою дитиною в помешканні позивача фактично перешкоджає останньому в реалізації прав власника жилого приміщення, яке підлягає відновленню шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право на користування жилим приміщенням.

Приймаючи до уваги вищенаведене, позицію Органу опіки та піклування Нововитківської сільської ради Радехівського району Львівської області, ті обставини, що відповідачі більше встановленого ст.405 ЦК України строку будинком АДРЕСА_1 без поважних причин не користуються, суд вважає, що їх слід визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням, від так позовні вимоги підлягають до задоволення.

Відповідно до ст.141 ЦПК України із відповідачів в користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати.

Керуючись ст.ст.12,13,81,141,258-259,263-265,279 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такими що втратили право користування житловим будинком, а саме АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої в АДРЕСА_1 , судові витрати в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання через Радехівський районний суд Львівської області апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

ГоловуючийСеменишин О. З.

Рішення суду виготовлдено в нарадчій кімнаті 28 грудня 2019 року.