Провадження № 2/686/3238/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2019

Хмельницький міськрайонний суд

в складі: головуючого судді - Салоїд Н.М.,

при секретареві - Лоб І.А.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 ,

та представника відповідача Канюки Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницький в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування

в с т а н о в и в :

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

У квітні місяці 2019 року позивачка ОСОБА_2 звернулася із позовом до відповідача ОСОБА_3 , який обгрунтовує тим, що 03.04.2009 року вона за нотаріально посвідченим договором подарувала своїй племінниці ОСОБА_3 двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 54.2 кв.м., житловою площею 28,4 кв.м.

Спірна квартира належала їй відповідно до свідоцтва про право особистої власності на квартиру від 08.10.2000 року у якій вона разом із своїм чоловіком ОСОБА_4 проживає з 1986 року по теперішній час. Означена квартира була спільною сумісною власністю подружжя.

Вона є інвалідом дитинства ІІ групи довічно, постійно хворі, знаходиться під наглядом лікарів, тому змоги працювати у неї не було.

ОСОБА_5 у період з 2005 по 2009 рік проживала та працювала в Італії, та після повернення в Україну на наполегливі прохання її сестри, переконавши свого чоловіка, що вони і надалі будуть проживати у своїй квартирі, але завдяки договору дарування матимуть довічний догляд, піклування та турботу.

Означена квартира для них з чоловіком була єдиним помешканням, натомість відповідач має у власності однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 та 04.05.2018 року за договором купівлі-продажу придбала квартиру за АДРЕСА_3 .

24.11.2003 року ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право на спадщину на будинковолодіння по АДРЕСА_4 .

Про порушення свого права вона взнала лише на початку 2019 року про погрозу виселення їх з чоловіком з квартири. Просить визнати договір дарування квартири недійсним.

В судовому засіданні позивач та її представник заявлені вимоги підтримали та просять їх задоволити із викладених у заяві підстав.

В судовому засіданні відповідач та її представник заявлених вимог не визнали. Суду пояснили, що дійсно 03 квітня 2009 року позивач зі згоди свого чоловіка уклала договір дарування квартири, що належала ОСОБА_2 на праві власності. Ніяких ні усних, ані письмових домовленостей про догляд із позивачкою та її чоловіком не було Вона не заперечує про те, що перешкод у користуванні позивачці та її чоловіку квартирою вона не чинила та не має на меті позбавлення їх житла. Насамкінець, позивачці на момент укладення договору дарування було всього лише 53 роки, тому вона на час укладання спірного договору не потребувала допомоги та стороннього догляду. Вона могла себе сама обслуговувати. Вона не заперечує того факту, що є власником декількох об`єктів нерухомого майна, якими користується, здає в оренду, але повертати спірну квартиру у власність позивачці наміру не має, оскільки не вважає що в цьому є потреба. В задоволені позову просить відмовити.

2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

Ухвалою судді від 06 травня 2019 року відкрито провадження та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 15 квітня 2019 року забезпечено позов шляхом накладення арешту на спірну квартиру.

12 серпня 2019 року відповідач подала заяву про застосування строків позовної давності

12 серпня 2019 року представником відповідача подано відзив на позов.

Відповідач та її представник подали заяву про відкладення розгляду справи 19.11.2019 року та подали таке клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю представника у іншому судовому засіданні на 09.12.2019 року, Суд вважає, що слід таке клопотання відхилити, оскільки про кожне чергове засідання повідомляються сторони та із представниками сторін узгоджується дата їх проведення з якими ці представники погоджуються.

09 грудня 2019 року ухвалено рішення по суті спору.

3. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

Суд, заслухавши доводи позивача та її представника, заперечення відповідача та її представника, перевіривши матеріали справи доказами, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

03 квітня 2009 року ОСОБА_2 подарувала, ОСОБА_6 , діючи від імені обдарованої прийняв у дар квартиру під номером АДРЕСА_5 . Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Твердохліб Г.Г. Вказана квартира належала ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право особистої власності на квартиру, виданого 08.10.2000 року Хмельницьким міським виробничим управлінням житлово-комунального господарства, на підстав рішення виконкому Хмельницької міської ради народних депутатів № 138-В від 27.06.1991 року, зареєстрованого Хмельницьким бюро технічної інвентаризації в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстровим номером 26800569.

ОСОБА_4 , чоловік позивачки, дав письмову згоду своїй дружині ОСОБА_2 придбану під час зареєстрованого шлюбу, квартиру під номером АДРЕСА_1 подарувати ОСОБА_3 , яка засвідчена нотаріально.

Позивач є інвалідом дитинства 2 групи довічно та є непрацюючою особою, що підтверджується пенсійним посвідченням за № 120148 та отримує пенсію в розмірі 1497,0 грн.

Чоловік позивачки не працюючий пенсіонер згідно довідки, виданої Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Позивачка з чоловіком не мають іншого житла, крім спірної квартири, в якій постійно проживають з 1986 р., сплачуючи за неї комунальні послуги до цього часу.

Відповідачці ОСОБА_3 належить на праві власності, крім спірної квартири з 28.04.1998 р. домогосподарство по АДРЕСА_6 , з 24.11.2003 р. домоволодіння по АДРЕСА_4 , з 20.03.2012 р. однокімнатна квартира АДРЕСА_2 , а з 04.05.2018 року квартира АДРЕСА_3 .

Цих обставин сторони не заперечують.

Позивач вважає, що укладаючи спірний договір дарування, вона помилялась щодо обставин, які мають істотне значення, а саме щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін договору, маючи на меті отримання взамін квартири догляд, піклування та турботу з боку відповідачки, а тому спірний правочин не відповідав на час його укладення її внутрішній волі, внаслідок неправильного сприйняття фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання.

4. Оцінка доводів сторін.

Позивач, ОСОБА_2 , вважає, що укладаючи договір дарування вона не мала наміру покинути це єдине для неї з чоловіком житло, оскільки не мала ніякого іншого житла, а лише взамін на догляд за нею та її чоловіком до смерті.

Така воля позивача підтверджується фактичними обставинами, оскільки після укладення в 2009 році договору дарування, позивачка з чоловіком продовжували проживати у квартирі, користувались нею та користуються нею й досі, зареєстровані в ній з часу вселення, до цього часу оплачують комунальні послуги за користування цим житлом.

Як на підстави для визнання договору дарування недійсним, позивач посилається на те, що при укладенні договору дарування вони з чоловіком допустили помилку, що має істотне значення, а саме щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, оскільки відповідач обіцяла доглядати їх та надавати їм необхідну допомогу і саме з такими умовами вони погоджувались підписати договір.

ОСОБА_2 є інвалідом дитинства 2 групи, враховуючи стан її здоров`я є непрацюючою особою та потребуючи сторонньої допомоги і догляду, як на момент вчинення правочину так і надалі, адже спірна квартира була єдиним її житлом, тому відчуження квартири відбувалось з умовою надання їй допомоги та здійснення догляду. Її чоловік, який надавав згоду на відчуження квартири, також був пенсіонером, який за станом здоров`я потребував сторонньої допомоги, не міг забезпечити надання постійної допомоги позивачці, а єдиною особою, яка була родичем, та могла надавати позивачці допомогу була відповідачка донька рідної сестри позивача.

Такі доводи позивачки суд вважає обґрунтованими, оскільки в ході судового розгляду справи вони знайшли своє підтвердження, оскільки відповідач достеменно знала про те, що позивач та її чоловік іншого житла не мають, за станом здоров`я потребують догляду. Насамкінець, позивач з чоловіком продовжували проживати у спірні й квартирі, залишаються зареєстрованими у ній, сплачують комунальні послуги, відповідач забезпечена іншим житлом.

Означені обставини підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 ОСОБА_8 та ОСОБА_4 .

Своєю чергою, відповідач пояснила, що на момент укладання договору позивач ОСОБА_2 не була особою похилого віку та догляду не потребувала, а мала намір подарувати їй квартиру.

Такі доводи відповідача суд відхиляє, оскільки відповідачем не надано суду будь-яких доказів на підтвердження цих пояснень, адже ОСОБА_3 достовірно були відомі обставини про те, що відповідач є інвалідом дитинства ІІ групи та самостійно працювати не може.

Обставинами, які вказують на помилку при вчиненні договору дарування стало неправильне сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, якими на думку суду є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному, спірна квартира є єдиним житлом сім`ї позивача, після укладення оспорюваного договору дарування позивач з чоловіком продовжувала проживати у спірній квартирі, передача якої фактично не відбулася, що підтверджує реальні наміри позивачки на укладення договору довічного утримання, а не договору дарування.

Під час розгляду справи судом, до ухвалення рішення, відповідач звернулася до суду із заявою про застосування позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Загальний строк позовної давності відповідно до статті 257 ЦК України становить три роки.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» має на увазі форму захисту - шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов.

Судом установлено, що позивачка дізналась про порушення свого права на початку 2019 року, коли відповідач почала погрожувати їй з чоловіком виселенням з квартири та її продажем, суд дійшов висновку про відсутність підстав застосування до вимог ОСОБА_2 строку позовної давності, у зв`язку з тим, що перебіг строку позовної давності почався з моменту коли позивачка дізналась про порушення свого права, тому, звертаючись у квітні 2019 року до суду із цим позовом, позивач не пропустила трирічний строк звернення до суду.

5. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування

Відповідно до статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

За умовами договору дарування житла до обдарованого переходить право власності на житло, дарувальник фактично втрачає право на володіння, користування та розпорядження ним, право на проживання, а в обдарованого не має обов`язку надавати відчужене на його користь житло для проживання дарувальнику.

Згідно з частинами першою - третьої, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Суд виходить з того, що помилка - це неправильне сприйняття особою фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна було б вважати, що правочин не був би вчинений. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати на момент вчинення правочину.

Відповідно до статей 229-233 ЦК Україниправочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

На підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним особа повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Суд на підставі встановлених обставин справи, їх правової оцінки, а також оцінки доказів у справі, показів свідків, які підтвердили позицію позивача, дійшов висновку, що позивач, який є інвалідом, через похилий вік та за станом здоров`я потребував сторонньої допомоги і догляду, вчинив договір дарування під впливом помилки, який має бути визнаний недійсним.

Оскільки за встановленими у цій справі обставинами один із співвласників спірної квартири, укладаючи договір дарування, діяла під впливом помилки, тобто у неї не було волевиявлення на розпорядження цим нерухомим майном у зазначений спосіб, оспорений договір є недійсним в цілому навіть за наявності відповідного волевиявлення у іншого співвласника зазначеного майна, так як вказаний правочин без згоди (волевиявлення) другого з подружжя не міг бути укладений.

Враховуючи викладене, позивач на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним довела на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін, свідків допитаних в судовому засіданні і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ці обставини дійсно мають істотне значення.

6. Судові витрати

Судові витрати у справі складаються з судового збору, сплаченого позивачем в сумі 768,40 грн., і підлягають стягненню на його користь з відповідача в повному обсязі в зв`язку із повним задоволенням заявлених позовних вимог.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 13, 141, 247, 263-265, 273, 289 ЦПК України, ст. ст. 203,229,717 ЦК України, суд -

у х в а л и в :

Позов задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладеного 03 квітня 2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Твердохліб Г.Г., реєстраційний номер 882.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 768,4 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Хмельницького апеляційного суду через Хмельницький міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення суду. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Дата складання повного рішення суду 17.12.2019 року.

Позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_7

Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_8 .

Суддя: