Провадження № 22-ц/801/2382/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Борисюк І. Е.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю.Б.,

суддів Стадника І.М., Матківської М.В.,

з участю секретаря судового засідання: Безрученко Н.Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 вересня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Борисюк І.Е. в м. Вінниця у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи,

у справі № 127/18687/19 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

В липні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому позивач просив стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 228 454, 39 гривень за кредитним договором б/н від 25.01.2018, а також просив суд стягнути з відповідача на його користь судові витрати у розмірі 3 426, 82 гривень..

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 25.01.2018 відповідач отримав кредит у розмірі 192 000, 00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. У порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 13.06.2019 становить 329 754, 23 гривень, з яких: 228 454, 39 гривень - заборгованість за кредитом; 101 299, 84 гривень - заборгованість по процентах за користування кредитом. Однак, законодавством не передбачено вимагати від боржника лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати будь-яку частину заборгованості за кредитом. Таким чином до стягнення становить 228 454,39 гривень, що є заборгованістю за кредитом.

Враховуючи положення ст. 128 ЦПК України, відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи.

У строк, визначений судом ухвалою суду від 17.07.2019, від відповідача відзив на позов не надійшов. Будь-які докази по справі чи клопотання від відповідача на адресу суду не надійшли.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23 вересня 2019 року відмовлено в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 25.01.2018 в сумі 228 454, 39 гривень.

Судом першої інстанції встановлено, що 25.01.2018 відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій зазначено, що дана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правила надання банківських послуг, а також Тарифами, становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг. (а.с. 9)

Відповідно до нової редакції статуту Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» останнє є правонаступником за всіма правами і обов`язками Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк». (а.с. 39-40)

До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/. (а.с. 10-29)

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 13.06.2019 становить 329 754, 23 гривень, з яких: 228 454, 39 гривень - заборгованість за кредитом; 101 299, 84 гривень - заборгованість по процентах за користування кредитом. (а.с. 7-8)

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, позивач не пред`явив.

Відмова в задоволенні позову мотивована судом тим, що надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених ч. 1 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Вищевказане узгоджується із правовою позицією висловленою Великою Палатою Верховного Суду 03.07.2019 у справі № 342/180/17.

З анкети-заяви від 25.01.2018 вбачається, що відповідач виявив бажання оформити кредитну картку, однак яку саме - не вказано.

Позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог не надано належних, допустимих і достовірних доказів того, що відповідачу після укладення кредитного договору видавалась банківська картка та відкривався картковий рахунок; якщо банківська картка видавалась, то яка саме картка була видана, який термін її дії.

Розрахунок заборгованості за кредитним договором № б/н від 25.01.2018 не є належним доказом видачі та отримання кредиту, а є лише обґрунтуванням позовних вимог щодо розміру заборгованості, яка повинна бути підтверджена первинними документами. Наданий позивачем розрахунок не є первинним документом, оскільки не містить обов`язкових реквізитів, передбачених для первинних та зведених облікових документів.

Суд вважав, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи.

Суд прийшов до висновку, що в даному випадку, відсутні підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом стягнення з відповідача на його користь згідно з договором б/н від 25.01.2018 заборгованості в сумі 228 454,39 гривень, оскільки такі вимоги є необґрунтованими і недоведеними належними і допустимими доказами, враховуючи вищевикладене.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 вересня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, недостатньо досліджені письмові докази та дійсні обставини справи, що мають значення для справи, а тому ухвалене необґрунтоване, незаконне рішення. Позивач надав до суду розрахунок заборгованості станом на 13.06.2019, копію анкети-заяви від 25.01.2018, Умови та правила надання банківських послуг. Відповідач заперечень проти позову не подавав, розмір обчисленої позивачем заборгованості, в тому числі нарахованих відсотків не оспорював, факт укладення договору, отриманих кредитних коштів, ознайомлення з Умовами та правилами, Тарифами банку не заперечував. А тому рішення суду першої інстанції щодо безпідставності та недоведеності позовних вимог ґрунтується на припущеннях, що заборонено ч. 6 ст. 81 ЦПК України. Позичальник висловив згоду про укладення договору та особистим підписом засвідчив, що згоден з «Умовами» та «Правилами» надання банківських послуг, а також "Тарифами". На підставі укладеного договору відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку «Універсальна», що підтверджується фотографуванням клієнта з карткою. Таким чином позивач свої зобов`язання за договором перед відповідачем виконав. При цьому банк надає можливість клієнтам, які мають кредитну картку АТ КБ ПРИВАТБАНК скористатися сервісом «Миттєва розстрочка», якою скористався відповідач. Доказом користування кредитними коштами є виписка по рахунку. Судом першої інстанції фактично звільнено відповідача від виконання зобов`язань за кредитним договором, а саме повернення кредиту всупереч вимогам договору.

Від відповідача відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Закон-ним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з до-триманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦПК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (в тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до положень ч. 3 ст. 12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як наголошено в Рішенні Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Суд може визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, однак зобов`язаний встановити обставини, які підлягають доказуванню і зобов`язаний вжити всіх необхідних заходів з метою встановлення істини. Принцип змагальності не виключає необхідності всебічного та повного дослідження всіх обставин справи задля встановлення об`єктивної істини та об`єктивного вирішення справи.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57 - 60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, чинного на час розгляду справи, визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, наявності доказів, що їх підтверджують).

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Вищевказане узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеної в постанові від 11.09.2019 у справі № 153/1334/16.

Судом першої інстанції було встановлено, що 25.01.2018 відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій зазначено, що дана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правила надання банківських послуг, а також Тарифами, становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с. 9). Відповідно до нової редакції статуту Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» останнє є правонаступником за всіма правами і обов`язками Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк». До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 13.06.2019 становить 329 754, 23 гривень, з яких: 228 454,39 гривень - заборгованість за кредитом; 101 299,84 гривень - заборгованість по процентах за користування кредитом (а.с. 7-8).

Позивач просить стягнути заборгованість за кредитом в сумі 228 454,39 гривень, вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, позивач не пред`явив.

Зазначене узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, що висловлена в постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17.

Відмовляючи в позові суд вказав на те, що з анкети-заяви від 25.01.2018 вбачається, що відповідач виявив бажання оформити кредитну картку, однак яку саме - не вказано. Позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог не надано належних, допустимих і достовірних доказів того, що відповідачу після укладення кредитного договору видавалась банківська картка та відкривався картковий рахунок; якщо банківська картка видавалась, то яка саме картка була видана, який термін її дії. Розрахунок заборгованості за кредитним договором № б/н від 25.01.2018 не є належним доказом видачі та отримання кредиту, а є лише обґрунтуванням позовних вимог щодо розміру заборгованості, яка повинна бути підтверджена первинними документами. Наданий позивачем розрахунок не є первинним документом, оскільки не містить обов`язкових реквізитів, передбачених для первинних та зведених облікових документів.

Відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених ч. 1 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Суд прийшов до висновку, що в даному випадку, відсутні підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом стягнення з відповідача на його користь згідно з договором б/н від 25.01.2018 заборгованості в сумі 228 454,39 гривень, оскільки такі вимоги є необґрунтованими і недоведеними належними і допустимими доказами, враховуючи вищевикладене.

Частиною першою статті 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1067 ЦК України договір банківського рахунку укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунку в банку на погоджених сторонами умовах.

Згідно з частиною першою статті 1069 ЦК України якщо відповідно до до-говору банківського рахунку банк здійснює платежі з рахунку клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунку), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

З матеріалів справи встановлено, що позивачем надана суду копія анкети-заяви від 25.01.2018, якою Позичальник ОСОБА_1 висловив згоду на укладення договору та особистим підписом засвідчив таку згоду.

На підставі укладеного договору відповідачу був відкритий картковий рахунок та видано кредитну картку «Унівесальна», що підтверджується фотографією клієнта з наданою карткою (а. с. 88).

Таким чином, АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором перед відповідачем виконав, надавши кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картку. У свою чергу відповідач умови договору щодо своєчасного повернення грошових коштів не виконав, що підтверджується розрахунком заборгованості станом на 13.06.2019 та випискою по рахунку за період з 25.01.2018 по 13.06.2018 (а. с. 79-84).

Зазначені обставини укладення кредитного договору б/н від 25.01.2019, отримання кредитної картки «Унівесальна», кредитних коштів та розміру обчисленої позивачем заборгованості за кредитним договором не спростував.

При цьому апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 вересня 2019 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Оскільки апеляційна скарга та позовні вимоги підлягають задоволенню, в силу ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь позивача слід стягнути суму сплаченого судового збору у суді першої інстанції та суму сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги, а всього у розмірі 8 567,05 грн..

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 вересня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , проживає: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (, вул. Грушевського, буд. 1Д, м. Київ, 01001) заборгованість за кредитним договором № б/н від 21.01.2018 у розмірі 228 454,39 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати, пов`язані із сплатою судового збору в сумі 8 567,05 грн.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 21 грудня 2019 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді І. М. Стадник

М. В. Матківська