Провадження № 22-ц/812/1453/10 Суддя-доповідач апеляційного суду - Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Бондаренко Т.З., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання - Біляєвою В.М.,

без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 , поданої в її інтересах ОСОБА_2

на заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 травня 2019 року, ухваленого під головуванням судді - Чулуп О.С. в приміщенні того ж суду по справі за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Миколаївської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до територіальної громади в особі Миколаївської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом на гараж АДРЕСА_5

Позивачка зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько - ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина до складу якої, зокрема, увійшов гараж АДРЕСА_6, побудований у 1973 році. У встановлений законом строк вона звернулася до нотаріуса для прийняття спадщини, однак нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на вказаний гараж.

Посилаючись на те, що вказаний гараж був побудований у 1973 році та з 1986 року батько був членом кооперативу «Ракета» після фактичного завершення будівництва, а відтак гараж є власністю спадкодавця, позивачка просила суд про задоволення позову, оскільки іншого способу ніж як у судовий захистити свої спадкові права не можливо.

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 травня 2019 року у задоволені позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що хоча спадкоємець і користувався спірним об`єктом, проте такий в експлуатацію не приймався, право власності за ним не зареєстроване, пайові внески за будівництво гаражу не сплачував, а тому спірний гараж до спадкової маси не увійшов і не може успадковуватися.

В апеляційній скарзі представник позивачки - ОСОБА_2 посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскільки гараж побудовано у 1973 році і на той час жоден законодавчий акт не передбачав державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, то права спадкодавця на гараж вважаються дійсними. Крім того, з огляду на дату забудови суд безпідставно дійшов висновку про необхідність введення гаража в експлуатацію, а також відсутність пайових внесків у кооперативі на момент вступну в його члени спадкодавця.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судове засідання сторони не з`явились, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення відповідає.

Згідно з частинами першою, другою статті 19-1 Закону України «Про кооперацію» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не викупив це майно. У разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна. Право власності на таке майно у члена кооперативу виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону.

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що відповідно до виписки з рішення Миколаївської міської ради №839 від 22 червня 1971 року було утворено кооператив з будівництва та експлуатації індивідуальних гаражів в районі Ракетного Урочища в кварталі вулиць: Привольній, Кірпічній, Шкапіна, пер. Курьєрного (а.с.10).

З копії Статуту кооперативу гаражів «Ракета», перереєстрованого рішенням виконкому Центральної районної ради м. Миколаєва № 511 від 21 вересня 1979 року, який прийнято загальними зборами кооперативу, протокол №30 від 10 березня 1979 року, вбачається, що кооператив по експлуатації гаражів для автомобілів, що перебувають у приватній власності громадян утворено в районі Ракетного Урочища м. Миколаєва по вул. Привольна з метою забезпечення зберігання та технічного обслуговування автомобілів шляхом будівництва гаражів на власні гроші членів кооперативу (п.1).

Членами кооперативу можуть бути громадяни, які є членами товариства «Автомотолюбитель УССР», досягли 18-річного віку, постійно проживають на території міста, мають автомобіль, що належить їм на праві приватної власності, зареєстрований в місцевих органах Державтоінспекції Міністерства внутрішніх справ УССР (п.4).

Кооператив здійснює експлуатацію збудованих гаражів на праві приватної власності, які не можуть бути продані або передані як цілком, так і частково ні організаціям, ні окремим особам без згоди правління кооперативу та виконкому (п.5).

Відповідно до 11, 12 пункту Статуту, кожному члену кооперативу надається місце для будівництва боксу для автомобіля розміром, встановленим для конкретної марки автомобілю, а в подальшому для експлуатації боксу на весь час володіння автомобілем. Член кооперативу зобов`язаний сплачувати внески на усі витрати по управлінню гаражем та його експлуатації в розмірі, визначеному загальними зборами або правлінням.

В подальшому загальними зборами уповноважених членів гаражного кооперативу «Ракета» від 17 квітня 2004 року, зареєстрований реєстраційною палатою 07 травня 2004 року новий Статут ОГК «Ракета», в якому зазначено, що ОГК «Ракета» є правонаступником 100% майнових прав та обов`язків кооперативу гаражів «Ракета».

Згідно п. 3.1. Статуту кооператив створюється у формі обслуговуючого гаражного кооперативу для обслуговування переважно своїх членів на основі поєднання їх особистих та колективних інтересів, поділу між ними ризиків, витрат і доходів, розвитку їх самоорганізації, самоуправління та самоконтролю. Предметом діяльності кооперативу є організація та комплексна експлуатація авто гаражів, автостоянок, автозаправних станцій та станцій технічного обслуговування для своїх потреб та потреб своїх членів та інші види діяльності.

Отже, умовами Статуту кооперативу не передбачено порядок введення в експлуатацію збудованих гаражів їх членами, а передбачає лише їх експлуатацію та обслуговування.

На підставі рішення виконкому Миколаївської міської ради № 310 від 29 травня 1997 року Обслуговуючому гаражному кооперативу «Ракета» виділено земельну ділянку площею 7,6125 га та видано державний акт на право постійного користування землею (а.с.9, 10).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, актовий запис про смерть №4754 від 23 листопада 2015 року (а.с.11).

ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_3 (а.с.4, 42,43).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, яку прийняла його донька ОСОБА_1 , отримавши свідоцтвj про право на спадщину за законом на 1/3 частку квартири АДРЕСА_4 та транспортного засобу марки М 2140, 1986 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 (а.с.51, 53).

Постановою державного нотаріуса Другої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області від 27 квітня 2017 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на гараж з підвалом АДРЕСА_5 у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів щодо належності вказаного гаражу спадкодавцеві (а.с.5).

Як на підставу задоволення своїх вимог, позивачка посилається, на те, що з моменту фактичного завершення будівництва гаражу, батька було прийнято у члени кооперативу, а тому з цього часу і до дня смерті гараж був його власністю.

Так, з виписки рішення Центрального районного виконкому № 278 від 18 липня 1986 року та довідки голови правління обслуговуючого гаражного кооперативу «Ракета» вбачається, що ОСОБА_3 було прийнято та включено в члени обслуговуючого гаражного кооперативу «Ракета», який має в кооперативі кам`яний гараж АДРЕСА_5, розміри якого становлять 3,5 х 6 метрів, 1973 року забудови. Також, зазначено, що заборгованості по утриманню гаражу немає. На момент вступу в кооператив пайових внесків не існувало.

Відповідно до вимог статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Отже, на відміну від об`єктів цивільних прав (речей, майна, майнових прав тощо), об`єктами спадщини за ЦК України є права та обов`язки, в тому числі об`єкти цивільних прав, які належали особі на час смерті, право власності або права за договором, якщо ці права не пов`язані з особою спадкодавця.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України, яка містить певні умови та підстави для застосування.

Стаття 331 ЦК України встановила загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. З моменту прийняття новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації виникає і право власності на цей об`єкт, яке може бути об`єктом спадкування.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2004 року № 1243 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» прийняття в експлуатацію закінчених об`єктів полягає у підтверджені державними приймальними комісіями готовності об`єкта до експлуатації за його цільовим призначенням відповідно до будівельних норм та правил.

Отже, саме із цього моменту новостворене майно з категорії побудови переходить до категорії майна як об`єкта цивільного права.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Згідно довідки Миколаївського МБТІ від 13 квітня 2016 року, за результатами обстеження встановлено, що гараж з підвалом № 38 блок № 6 в АГК «Ракета», має загальну площу 17,70 кв.м. та 17,80 кв.м. відповідно, власників станом на 28 грудня 2012 року не зареєстровано (а.с.6).

Отже, встановлене свідчить про відсутність будь-яких доказів щодо прийняття в експлуатацію гаражу та будь-яких правовстановлюючих документів на вказаний гараж.

З урахуванням встановленого та положень вказаних вище норм, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки у спадкодавця ОСОБА_3 не виникло за життя права власності на спірний гараж. При цьому не є дискреційними повноваженнями суду визнавати право власності на нерухоме майно, в той час як державою уповноважені органи на здійснення реєстрації права власності та введення нерухомого майна в експлуатацію.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом помилково зазначено про необхідність введення в експлуатацію гаражу та реєстрацію права власності на гараж не заслуговують на увагу, оскільки належність правовстановлюючих документів встановлюється відповідно до законодавства, яке було чинними на час набуття права власності на гараж, а не на час смерті спадкодавця.

Між тим, як встановлено судомспадкодавець - ОСОБА_3 з моменту будівництва гаражу, з 1973 року і до моменту своєї смерті - 19 листопада 2015 року будь-яких дій для набуття права власності на спірний гараж не вчиняв.

Доводи апеляційної скарги про те, що єдиним та достатнім документом на нерухоме майно є технічний паспорт є безпідставними, оскільки технічний паспорт, який виготовлено у 2016 році після смерті спадкодавця містить лише технічні характеристики спірного гаражу та не є правовстановлюючим документом на підтвердження право власності на нього.

Крім того, умовою переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на нерухоме майно то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно.

Як встановлено, належними та допустимими доказами не підтверджено, що ОСОБА_3 оформив своє право власності на спірний гараж у встановленому законом порядку.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування рішення суду, ухваленого з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак, апеляційна скарга на підставі ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданої в її інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 травня 2019 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного її тексту до Верховного Суду у порядку та випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Т.З. Бондаренко

В.І. Темнікова

Повний текст постанови складено 02 вересня 2019 року.