ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/407/19 Справа № 191/5625/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Гречко Ю. В. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року Дніпровський Апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.

за участю секретаря Лященко С.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ спільного сумісного майна

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 серпня 2018 року,-

В С Т А Н О В И В:

15 грудня 2016 року позивач звернулась до суду з позовом, в обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що з 1994 року вона проживала однією сім`єю разом з відповідачем ОСОБА_2 , у шлюбі не перебували, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася донька ОСОБА_3 . За час спільного проживання сторони набули наступне майно: житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який був закінчений будівництвом у 1995 році, однак в подальшому сторони продовжували його ремонтувати і приводити до ладу; вантажний автомобіль КАМАЗ-5511, 1983 року випуску, реєстраційний номер: НОМЕР_1 , зареєстрований 12 березня 2003 року; вантажний автомобіль МАN НОМЕР_2 , 2005 року випуску, реєстраційний номер: НОМЕР_3 , зареєстрований 15 серпня 2014 року. У 2016 році відповідач повідомив позивача про намір розійтися з нею і став вимагати від позивача виселитися з будинку, на даний час позивач не має можливості проживати у вказаному будинку через створення відповідачем та його новою жінкою нестерпних умов проживання. Позивач вважає, що поділ вищенаведеного спільного майна можливий шляхом визнання за нею права власності на Ѕ частину житлового будинку та, з урахуванням того, що вантажні автомобілі є речами неподільними і знаходяться у користуванні відповідача, на її користь з відповідача необхідно стягнути суму компенсації в розмірі Ѕ частини вартості транспортних засобів. Також позивач посилається на вимоги ст.74 СК України, згідно якої правила щодо поділу майна осіб, які перебувають у фактичних шлюбних відносинах, поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі. Вважає вищезазначене майно спільною сумісною власністю її і відповідача, у зв`язку з чим просить суд встановити факт спільного проживання однією сім`єю її та відповідача без шлюбу з січня 1994 року по березень 2016 року, визнати вищезазначене майно спільно нажитим майном її та відповідача, визнати за нею право власності на Ѕ частину вказаного житлового будинку, стягнути з відповідача на її користь в рахунок компенсації вартості Ѕ частини вантажних автомобілів грошову суму 262493,50 грн.(том 1 а.с.2-5,92-95).

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 серпня 2018 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, розташованого за адресою АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину вантажного автомобіля «MAN 18/220», реєстраційний номер: НОМЕР_3 , 2005 року випуску.

У задоволенні іншої частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати (том 1 а.с.215-218).

Додатковим рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 серпня 2019 року у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу відмовлено (т. 2 а.с. 55).

Додаткове рішення сторонами та їх представниками не оскаржується.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовним вимог в оскаржуваній частині (том 1 а.с.223-229).

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просила оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення, посилаючись на те, що судом вірно встановлені обставини справи (том 2 а.с.3-6).

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Враховуючи, що апелянт в своїй апеляційній скарзі фактично просить скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість вищевказаного рішення суду першої інстанції в цих межах.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду в оскарженій частині слід скасувати, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині, виходячи з наступного.

Судом 1 інстанції встановлено, згідно копії Акту Державної технічної комісії по прийманню в експлуатацію індивідуального житлового будинку, господарських та побутових споруд, житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , був прийнятий в експлуатацію у листопаді 2003 року, при цьому в Акті зазначено, що будівництво вказаного будинку розпочато у 1992 році і закінчено у 1995 році.

Випискою із рішення виконкому Синельниківської міської ради народних депутатів від 31 жовтня 2003 року підтверджується той факт, що відповідачеві було вирішено узаконити самовільне будівництво вищезазначеного житлового будинку.

Копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 19 січня 2004 року, а також копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19 січня 2004 року підтверджується факт належності відповідачеві ОСОБА_2 житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

За відповідачем вантажний автомобіль КАМАЗ-5511, 1983 року випуску, реєстраційний номер: НОМЕР_1 , зареєстрований 12 березня 2003 року, а вантажного автомобіля МАN НОМЕР_2 , 2005 року випуску, реєстраційний номер: НОМЕР_3 , зареєстрований 15 серпня 2014 року, що підтверджується довідкою начальника сектору Рибакова А.П., а також відповідними картками.

Згідно довідки виконавчого комітету Мар`ївської сільської ради від 07 червня 2017 року позивач ОСОБА_1 з 15 грудня 1995 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , і має склад сім`ї: доньку ОСОБА_3 , мати ОСОБА_4 і батька доньки ОСОБА_2 .

Копією свідоцтва про народження ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , доводиться факт того, що її матір`ю є ОСОБА_1 , а батьком ОСОБА_2 .

З урахуванням зазначених обставин, суд 1 інстанції вважав доведеним факт проживання сторін та їх доньки в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , з 1994 року.

Однак, при ухваленні додаткового рішення, суд 1 інстанції, обґрунтовуючи рішення в частині відмови у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу, вважав за необхідне зазначити, що ця вимога задоволенню не підлягає, оскільки нормами КпШС України не передбачалась законна підстава встановлення такого факту.

Також судом було встановлено, що за відповідачем зареєстровані: 12 березня 2003 року вантажний автомобіль КАМАЗ-5511, 1983 року випуску, реєстраційний номер: НОМЕР_1 , 15 серпня 2014 року вантажний автомобіль МАN НОМЕР_2 , 2005 року випуску, реєстраційний номер: НОМЕР_3 , а також 19 січня 2004 року житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який був прийнятий в експлуатацію у листопаді 2003 року, який був побудований з 1992 р. по 1995 р.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд 1 інстанції вважав, що правовідносини у сторін виникли у 1994 році і продовжували існувати після 01 січня 2004 року, та зважаючи на те, що право власності на будинок відповідач зареєстрував 19 січня 2004 року, у зв`язку з чим суд вважав, що на вказані правовідносини поширюються вимоги СК України і вказаний будинок є об`єктом права спільної власності.

Що стосується визнання права власності за ОСОБА_1 на 1/2 частину вантажного автомобіля MAN 18/220, реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2005 року випуску, суд 1-ї інстанції виходив з того, що вказаний автомобіль зареєстрований за відповідачем з 15 серпня 2014 року, та посилаючись на ст. 74 СК України дійшов висновку що вказаний автомобіль є об`єктом спільної сумісної власності позивача та відповідача.

Враховуючи, що вантажний автомобіль КАМАЗ-5511, 1983 року випуску, реєстраційний номер: НОМЕР_1 , зареєстрований за відповідачем 12 березня 2003 року, тобто до набрання чинності Сімейного Кодексу України, то підстави для визнання його спільним майном сторін та його розподіл відсутні.

Однак, з такими висновками суду, враховуючи зміст додаткового рішення, яке не оскаржується, колегія суддів погодитись не може, оскільки вони є необґрунтованими та зроблені з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Так, до відносин, які виникли до 1 січня 2004 року, застосовуються положення Кодексу про шлюб та сім`ю, яким не передбачено можливості визнання факту спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, як підстави для визнання набутого майна спільною сумісною власністю.

Згідно роз`яснень які містяться в пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16 Закону «Про власність», ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України); майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім`ї не передбачено інше.

У період з січня 1994 року по 01 січня 2004 року Кодекс про шлюб та сім`ю України не містив положень про порядок врегулювання відносин між особами, які проживали як чоловік та жінка однією сім`єю без реєстрації шлюбу, і до набрання законної сили Сімейного кодексу України законодавством не передбачалось встановлення такого факту.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Майно, набуте до 1 січня 2004 року під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їх спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці.

Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року у справі № 6-135сц13.

Зі справи вбачається, що сторони не перебували у зареєстрованому шлюбі, а додатковим рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 серпня 2019 року, яке наразі не оскаржується, у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу відмовлено.

Отже, вбачається, що сторони у шлюбі не перебували та як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу не проживали.

Враховуючи, що відповідач заперечує спільне проживання з позивачкою саме як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, висновки суду щодо наявності підстав вважати спірний будинок та вантажний автомобіль МАN 18.220, 2005 року випуску, реєстраційний номер: НОМЕР_3 їх спільною сумісною власністю, яка підлягає розподілу відсутні.

Суд 1 інстанції на зазначене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку, при наявності додаткового рішення, яке не оскаржується, щодо наявності підстав вважати спірний будинок та вантажний автомобіль МАN 18.220 спільною сумісною власністю сторін, яка підлягає розподілу на підставі положень ст. 74 СК України.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Однак рішення суду 1-ї інстанції в частині що оскаржується, зазначеним вимогам закону не відповідає, а тому підлягає скасуванню на підставі п.1,2,3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення в цій частині про відмову у задоволенні позову, з вищезазначених підстав.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з ОСОБА_1 необхідно стягнути судовий збір у сумі 4 739,07 грн. сплачений апелянтом за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 серпня 2018 року в оскарженій частині скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна будинку розташованого за адресою АДРЕСА_1 , та вантажного автомобіля «MAN 18/220», реєстраційний номер: НОМЕР_3 , 2005 року випуску відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 ) сплачену суму судового збору у сумі 4739,07 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: