Постанова

Іменем України

26 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 759/15612/15-ц

провадження № 61-23236св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк»,

третя особа, яка не заявляэ самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 ,

за зустрічним позовом:

позивач за зустрічним позовом - Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк»,

відповідачі за зустрічним позовом: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником ОСОБА_3 , на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 січня 2017 року у складі судді Ковальчук Л. М. та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 13 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Волохова Л. А., Мельника Я. С., Матвієнко Ю. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати недійсними кредитний договір від 02 липня 2008 року № 14.24/08-КД, іпотечний договір від 02 липня 2008 року № 14/24/08-ДІ та договір поруки від 02 липня 2015 року№ 14.24/08-ДП1, а також вилучити з Державного реєстру іпотек чинний на теперішній час запис про іпотеку квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , та вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна чинний на цей час запис про заборону відчуження квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що під час укладення кредитного договору банк приховав від неї як позичальника повну та об`єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту, оскільки вказав у договорі занижені значення показників суттєвих умов договору, чим увів її в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку сплатив би позичальник банку, повертаючи кредит у порядку, визначеному графіком погашення заборгованості.

На думку позивача ОСОБА_1 , беззаперечним обманом з боку банку є належне інформування позичальника про розмір відсоткової ставки, а саме, що вона є більшою, ніж передбачено договором кредиту. Ця обставина вплинула б на рішення позичальника щодо укладення спірного кредитного договору.

Вважає, що наведене дає підстави відповідно до статей 203, 230 ЦК України для визнаня недійсними як кредитного договору, так і договрів поруки та іпотеки як похідних від основного зобов`язання.

Короткий зміст зустрічних позовних вимог

У грудні 2015 року ПАТ «ВТБ Банк» звернулося до суду із зустрічним позовом, у якому просило стягнути із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 72 024,87 дол. США, що в еквіваленті становить 1 562 263,94 грн.

Зустрічні позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 , отримавши та користуючись кредитними коштами, свої зобов`язання за кредитним договором щодо повернення суми основного боргу та сплати відсотків, нарахованих за користування кредитними коштами, належним чином не виконувала.

Станом на 16 жовтня 2015 року ОСОБА_1 нараховано заборгованість за кредитним договором у розмірі 72 024,84 дол. США, у тому числі: борг за кредитом з урахуванням 3 % річних, нарахованих у зв`язку з порушенням зобов`язань щодо повернення кредиту, - 61 223,20 дол. США, що в еквіваленті становить 1 327 968,98 грн, борг за процентами з урахуванням 3 % річних, нарахованих у зв`язку з порушенням зобов`язань щодо сплати процентів, - 9 811,74 дол. США, що в еквіваленті становить 212 822,63 грн та нарахована пеня в розмірі 989,93 дол. США.

Також банк зазначав, що відповідно до умов укладеного між ним та ОСОБА_2 договору поруки у разі невиконання зобов`язань за кредитним договором позичальник ОСОБА_1 та поручитель ОСОБА_2 відповідають перед банком як солідарні боржники.

Враховуючи викладене, ПАТ «ВТБ Банк» просило стягнути з відповідачіві вищевказану заборгованість солідарно.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 січня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Зустрічний позов ПАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором від 02 липня 2008 року № 14.24/08-КД в розмірі 72 024,87 дол. США, що в еквіваленті становить 1 562 263,79 грн, у тому числі: поточна заборгованість за кредитом - 60 554,82 до. США, що еквівалентно 1 313 471,47 грн, заборгованість за простроченим кредитом - 658,87 дол. США, що еквівалентно 14 291,30 грн, 3 % річних - 9,51 дол. США, що еквівалентно 206,22 грн, прострочена заборгованість за відсотками - 7 359,04 доларів США, що еквівалентно 159 622,13 грн, 3 % річних - 71,86 дол. США, що еквівалентно 1 558,62 грн, заборгованості за нарахованими процентами 2 380,84 дол. США, що еквівалентно 51 641,89 грн, пеня - 989,93 дол. США, що в еквіваленті становить 21 472, 16 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що доводи ОСОБА_1 про те, що банк увів її в оману, надаючи їй споживчий кредит з відсотковою ставкою 14 %, а в подальшому збільшив її розмір, не повідомивши її про реальну відсоткову ставку і про здорожчення кредиту в цілому, є безпідставними, оскільки позивач не надав суду переконливих та безспірних доказів на обґрунтування заявлених вимог. Натомість банк довів, що позичальник не виконує належним чином взятих на себе зобовязань за кредитним догвором.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 13 квітня 2017 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 січня 2017 року залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції виходив з того, що суд повно і всебічно з`ясував усі обставини справи, надав належну правову оцінку доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 13 квітня 2017 року просить їх скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення її позову.

Рух справи в суді касаційної інстанції

18 травня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за вказаною касаційною скаргою.

У травні 2018 року справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з розпорядженням Верховного Суду від 12 червня 2019 року № 682/0/226-19 «Про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи», відповідно до пунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30 (зі змінами та доповненнями), постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки» доповідачем у справі відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Олійник А. С.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди неправильно застосували норми матеріального права до спірних правовідносин.

Висновком судово-економічної експертизи було підтверджено, що реальна процентна ставка за кредитним договором та сукупна вартість кредиту не відповідають визначеним у кредитному договорі, проте суд апеляційної інстанції не надав оцінки вказаному висновку.

Ненадання під час укладення кредитного договору відповідачем повної та об`єктивної інформації щодо реальної процентної ставки, що призводить до збільшення обсягу відповідальності, є обманом зі сторони відповідача.

Підставою позову стало те, що банк увів її в оману щодо істотних умов договору - реальної відсоткової ставки саме під час укладення кредитного договору, а не під час підписання змін до спірного договору, як зазначають суди.

Доводи інших учасників справи

Заперечень на касаційну скаргу від інших учасників не надходило.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки ОСОБА_1 оскаржує судові рішення в частині первісного позову, просить їх скасувати та задовольнити її позов, то Верховний Суд переглядає судові рішення лише в частині первісного позову.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди установили, що 02 липня 2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ «ВТБ Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВТБ Банк», укладений кредитний договір № 14.24/08-КД, відповідно до умов якого банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 70 000,00 дол. США строком на 20 років до 30 червня 2028 року, зі сплатою 14 % річних за користування кредитом, із цільовим призначенням - для придбання однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 48,3 кв. м, житловою 21 кв. м.

Відповідно до пункту 2.4 кредитного договору підписанням цього договору позичальник підтверджує, що він письмово ознайомлений про особу і місцезнаходження банку, про його кредитні умови та умови договору застави, про сукупну вартість кредиту та послуг з оформлення договорів застави, оцінки майна та інші фінансові зобов`язання. Позичальник цим підтверджує свою згоду із зазначеними чинними умовами.

Згідно з пунктом 2.5 цього договору позичальнику надаються банківські та супутні послуги, які сплачуються, а саме: банківські послуги - згідно з тарифами банку; послуги нотаріуса; послуги страхових компаній та суб`єктів оціночної діяльності - згідно з їх тарифами.

Розрахунок сукупної вартості кредиту з урахуванням наведених витрат викладено в Додатку 1 до цього договору.

Відповідно до пункту 8.3 кредитного договору погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюється позичальником в період з 1 до 8 числа кожного місяця згідно з додатком 1 до цього кредитного договору (Графік повернення кредиту і сплати процентів, розрахунок вартості супутніх послуг). Погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюється шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в банку.

У разі несвоєчасного повернення кредиту позичальник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 30 процентів річних від простроченої суми. У разі несвоєчасної (неналежної) сплати процентів за користування кредитом, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день прострочення виконання. Виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором може забезпечуватися будь-якими іншими видами забезпечення, встановленими Цивільним кодексом України (пункти 9.1, 9.2, 9.3 кредитного договору).

У подальшому між сторонами були укладені договори про внесення змін до кредитного договору від 02 липня 2008 року № 14.24/08-КД, а саме: договір про внесення змін № 1 до кредитного договору від 14 квітня 2009 року; договір про внесення змін № 2 до кредитного договору від 29 грудня 2010 року; договір про внесення змін № 3 до кредитного договору від 06 серпня 2012 року, відповідно до умов яких вносились зміни за погодженням сторін щодо процентної ставки, способів погашення кредиту та процентів, порядку нарахування, сплати процентів за користування кредитом та погашення кредиту.

23 жовтня 2014 року ОСОБА_1 та ПАТ «ВТБ Банк» уклали договір про внесення змін № 4 до кредитного договору № 14.24/08-КД від 02 липня 2008 року, згідно з пунктом 1 якого сторони погодили та виклали пункт 1.1 кредитного договору в такій редакції: «банк зобов`язується надати позичальнику грошові кошти в порядку та на умовах, зазначених в цьому договорі, а позичальник зобов`язується прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, повернути банку кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісійну винагороду та інші платежі на умовах та у строки, що встановлені цим договором».

Згідно з пунктом 3.3.1 договору про внесення змін № 4 до кредитного договору проценти за користування кредитом нараховуються банком за процентною ставкою у розмірі 14 % річних, з урахуванням можливості автоматичного її перегляду згідно з відповідними підпунктами пункту 3.3 кредитного договору. Сторони за взаємною згодою, досягнутою при укладенні кредитного договору, встановили, що розмір визначеної у цьому пункті процентної ставки може змінюватись шляхом укладення договору про внесення змін до кредитного договору у випадку і порядку, встановленому пунктом 5.2.7 кредитного договору.

Відповідно до пункту 3.3.2 договору про внесення змін № 4 до кредитного договору у разі невиконання та/або незабезпечення виконання позичальником зобов`язань, визначених пунктом 5.3.2 та/або пунктом 5.3.3 цього договору, розмір процентів згідно з пунктом 3.3.1 автоматично підвищується на 5 % річних з третього робочого дня невиконання та/або незабезпечення виконання позичальником хоча б одного із зобов`язань, передбачених пунктом 5.3.2 та/або пунктом 5.3.3 цього договору.

Відповідно до пункту 3.4 договору про внесення змін № 4 до кредитного договору сторонами погоджено спосіб повернення кредиту та процентів - щомісяця, відповідно до графіка повернення кредиту і сплати процентів та розрахунку вартості супутніх послуг. Ануїтетні платежі - регулярні рівні щомісячні платежі, що направляються на виконання зобов`язань згідно з цим договором, а саме суми кредиту і процентів, які розраховуються таким чином, що в кінці строку договору за умовами виконання зобов`язання позичальником заборгованість повністю погашається.

Згідно з пунктом 3.8 договору про внесення змін № 4 до кредитного договору підписанням цього договору позичальник підтверджує, що він перед укладанням цього договору письмово ознайомлений з інформацією про особу і місцезнаходження банку, про умови кредитування та умови договорів забезпечення, а також про орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому вираженні) з урахуванням процентної ставки за кредитом та вартості всіх супутніх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням кредиту, оформленням цього договору, оформленням договорів забезпечення та фінансовими зобов`язаннями, пов`язаними зі страхуванням. Позичальник цим підтверджує свою згоду із зазначеними діючими умовами.

Пунктами 4.1, 4.2, 4.4 договору про внесення змін № 4 до кредитного договору передбачено, що за користування кредитом позичальник сплачує банку проценти в розмірі, зазначеному в пункті 3.3 цього договору, або у розмірі, який змінений відповідно до вимог пункту 3.3 та підпункту 5.2.7 цього договору. Проценти за користування кредитом за поточний місяць нараховуються двічі на місяць: 7 числа та в останній робочий день кожного місяця. Період, за який сплачуються відсотки, - з 8 числа (включно) попереднього місяця по 7 число (включно) поточного місяця. При розрахунку процентів за кількість днів у році приймається 360 днів.

Також 02 липня 2008 року між ВАТ «ВТБ Банк» ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель поручається перед банком за виконання позичальником зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, пені, штрафних санкцій та збитків, розмір, термін та умови повернення та сплати яких встановлюються кредитним договором від 02 липня 2008 року № 14.24/08-КД та будь-якими додатковими угодами до нього (в тому числі, що збільшують основне зобов`язання).

Відповідно до пункту 4 договору поруки у разі невиконання зобов`язань за кредитним договором поручитель та позичальник відповідають перед банком як солідарні боржники.

Крім того, на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 02 липня 2008 року № 14.24/08-КД між ВАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 02 липня 2008 року був укладений іпотечний договір № 14.24/08-ДІ.

Суди установили, що банк виконав свої зобов`язання перед ОСОБА_1 , надавши їй кредит у розмірі 70 000,00 дол. США відповідно до заявки на видачу готівки. Однак позичальник взятих на себе зобов`язань за кредитним договором не виконувала, неналежним чином сплачувала заборгованість за кредитом та процентами, у зв`язку з чим на початку 2015 року в неї виникла заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 72 024,87 дол. США, що в еквіваленті станом на 16 жовтня 2015 року становить - 1 562 263,94 грн.

Через порушення умов кредитного договору 27 серпня 2015 року банк направляв на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 досудові вимоги від 02 липня 2015 року за № 5589/1-2.26 та від 27 серпня 2015 року № 7264/1-2.53 про погашення суми боргу. Однак вказані вимоги банку ні позичальник, ні його поручитель не виконали.

Крім того, за клопотанням ОСОБА_1 у справі було призначено судово-економічну експертизу.

На виконання вимог ухвали суду про проведення судово-економічної експертизи від 06 квітня 2016 року судовий експерт Київської незалежної судово-експертної установи Віхляєв О. К. надав висновок експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи від 10 жовтня 2016 року № 1932.

За результатами експертизи, виходячи з наданих документів та керуючись умовами, викладеними на момент укладення кредитного договору від 02 липня 2008 року № 14.24/08-Кд, розрахунково встановлено, що реальна процентна ставка на момент укладання кредитного договору від 02 липня 2008 року № 14.24/08-Кд становить 17,20 % та є вищою від процентної ставки, зазначеної в умовах договору 14 %.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 509 ЦК України, зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, зокрема, це є відсоткова ставка та ціна договору (стаття 638 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою (стаття 546 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 цього Кодексу).

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина першастатті 553 ЦК України).

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частиною першоюстатті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частини першої статті 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (стаття 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Згідно з частиною другої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції на час укладання спірних договорів, перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції на час укладення спірних договорів, яка регулює визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними (окремих положень, а не договору в цілому).

Відповідно до частини п`ятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції на час укладення кредитного договору, до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України та статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» істотними умовами кредитного договору є сума кредиту, умови його надання, обов`язки сторін, умови повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами.

Суди встановили, що сторони договору погодили, що підпис позичальника на договорі є письмовим підтвердженням ознайомлення позичальника у письмовій формі з інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання кредиту, вартості, видів та предметів супутніх послуг, а також надання позичальнику іншої інформації, надання якої вимагає чинне законодавство.

Установивши, що ОСОБА_1 погодилася з умовами кредитного договору, в тому числі в частині, що стосується та відсоткової ставки, підписавши кредитний договір особисто і без застережень, не відмовилася від його виконання, а тривалий час користувалася кредитними коштами, що також свідчить про її згоду з умовами договору, суди обґрунтовано виходили з відсутності підстав для визнання кредитного договору недійсним, оскільки позивач був ознайомлений з умовами кредитування, орієнтовною сукупною вартістю кредиту (в процентному значенні та грошовому вираженні), з урахуванням процентної ставки за кредитом та вартості всіх супутніх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням кредиту, оформленням цього договору, оформленням договорів забезпечення та фінансовими зобов`язаннями, пов`язаними зі страхуванням, про що свідчить підпис на кредитному договорі.

Доводи касаційної скарги про те, що судине врахували висновку судово-економічної експертизи щодо розміру реальної відсоткової ставки, є необгрунтованими, окільки суди правильно зазначили, що існує різниця між реальною і номінальною ставкою. Номінальна ставка - це ставка, яка вказується в договорі і на базі якої нараховуються проценти, а реальна (ефективна) ставка - це загальна сума платежів, що розраховуються як сукупний показник, який включає сумарний борг, номінальну процентну ставку, страхові платежі, супутні послуги з обслуговування кредиту. Укладаючи кредитний договір, позичальник ОСОБА_1 та кредитор ПАТ «ВТБ» погодили істотні умови кредитного договору, у тому числі й сплату супутних платежів та можливість зміни відсоткової ставки.

Крім того, суди правильно зазначили, що ОСОБА_1 сама підписувала додаткові угоди, які передбачали збільшення процентної ставки.

Таким чином, розглядаючи цей позов, суди першої та апеляційної інстанцій повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, у результаті чого ухвалили законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Оскільки доводи касаційної скарги повторюють зміст позовної заяви та апеляційної скарги, яким суди надали належну оцінку, і не спростовують правильності висновків судів першої та апеляційної інстанцій та не дають підстав вважати, що суди неправильнозастосували норми матеріального права та порушили норми процесуального права, то суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) рішення від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, ВерховнийСуд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій в частині вирішення питання первісного позову- без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 13 квітня 2017 року в частині позовуОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , про визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко