справа № 179/1265/19
провадження № 2/179/682/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 листопада 2019 року Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області у складі
головуючого судді Ковальчук Т.А.
при секретарі Бондар О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Магдалинівка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Дмухайлівська сільська рада Магдалинівського району Дніпропетровської області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, та зняття з реєстраційного обліку,

До Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Дмухайлівська сільська рада Магдалинівського району Дніпропетровської області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, та зняття з реєстраційного обліку.
Позивач посилається на те, що вона є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 .
З 16 грудня 2003 року за згодою позивача в будинку були зареєстровані ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - дочка, та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - онук.
Відповідачі добровільно зніматись з реєстрації не бажають, не проживають у будинку позивача більше року, зі слів позивача знаходяться за кордоном. Через реєстрацію в будинку відповідачів, створюються перешкоди вільного користування та розпорядження нерухомим майном, що порушує її права як власника.
На підставі наведеного, позивач прохає усунути перешкоди в користуванні житловим будинком шляхом зняття з реєстрації, визнавши відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
Позивач в судове засідання не з`явилася, вона та представник позивача надали до суду заяву, в якій прохали розглянути справу без їх участі, підтримують позовні вимоги, не заперечують проти ухвалення заочного рішення.
Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надавши суду письмову заяву, в якій не заперечує проти розгляду справи без його участі.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково, виходячи з наступного.
Зі згоди позивача та представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає положенню ст. 280 ЦПК України.
Судом встановлено, що житловий будинок і господарські споруди, які знаходяться по АДРЕСА_1 , є приватною власністю ОСОБА_1 . (а. с. 7-8).
В довідці, виданій виконкомом Дмухайлівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, № 470 від 01 липня 2019 року значиться, що: ОСОБА_1 дійсно зареєстрована в АДРЕСА_1 , дочка ОСОБА_2 та онук ОСОБА_3 зареєстровані, але не проживають. (а. с. 9).
Згідно акту обстеження домогосподарства ОСОБА_1 вих. № 471 від 01 липня 2019 р., в домогосподарстві ОСОБА_1 . зареєстрована дочка ОСОБА_2 , 1984 р. н., та онук ОСОБА_3 , 2003 р. н., але протягом трьох років не проживають. (а. с. 10).
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).
Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11.
Як вбачається з довідки, виданої виконкомом Дмухайлівської сільської ради № 470 від 01.07.2019 року, в житловому будинку, який належить позивачу, зареєстрований неповнолітній: ОСОБА_3 , 2003 року народження;
Статтею 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до вимог ст. 72 Житлового Кодексу України - визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
У відповідності до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
З матеріалів справи вбачається, що в житловому будинку позивача зареєстрований неповнолітній, якого позивач просить визнати таким, що втратив право на користування житловим будинком. Однак, жодного висновку з даного приводу щодо доцільності визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, від Служби у справах дітей позивачем суду не надано.
Частиною 2 та 3 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.
Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.
Реєстрація неповнолітнього була вчинена за згодою всіх членів сім`ї, зокрема позивача як власника житлового будинку, і це надає можливість батькам неповнолітньої дитини реалізовувати права на виховання, навчання та лікування своїх дітей за місцем реєстрації - у дитячих садочках, школах, лікарнях, тощо.
Позивачем не доведено, що неповнолітня дитина чи його мати, які зареєстровані в її будинку, мають своє житло та можуть відповідно і забезпечити реєстрацію своєї дитини на теперішній час, а тому, в разі зняття неповнолітньої дитини з реєстраційного обліку в будинку, тягне позбавлення можливості та права на реалізацію законних прав дитини, тобто, це суперечить інтересам дитини.
Виходячи з наведеного, суд вважає, що вимоги про визнання повнолітньої ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням обґрунтовані, виходячи з факту відсутності протягом тривалого часу вказаної особи за зареєстрованим місцем проживання. Позовні вимоги про визнання неповнолітнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням, за даних конкретних обставин направлено всупереч інтересів неповнолітньої дитини, а тому, суд, не може визнати обґрунтованими вимоги позивача в цій частині.
Згідно із статтею 32 ЦК України, статтею 177 СК України та статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання.
Крім того, у відповідності до ст. 29 ЦК України, ст. 177 СК України, ст. ст. 5, 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 1, 4 Закону України «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей», ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», постанови КМ України від 24.09.2008 року N 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», орган опіки та піклування здійснює захист майнових та житлових прав дітей, а дозволи на відчуження майна співвласниками чи користувачами якого є діти, надає лише за заявою батьків дітей або осіб, що їх замінюють на підставі закону та за заявою відповідних документів.
За таких обставин суд вважає, що позові вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.
Що стосується стягнення судових витрат за вимогою позивача, суд вважає за необхідне вирішити це питання наступним чином.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги задоволено частково, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути половину суми судового збору, який вона сплатила при подачі позовної заяви до суду, а саме 384,20 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 5, 10-13, 81, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, ст. ст. 319, 391, 405 ЦК України, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Усунути перешкоди в здійсненні ОСОБА_1 , як власником житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , права користування та розпорядження майном, шляхом визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та зняття з реєстрації із вказаного будинку:
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої АДРЕСА_1 , паспорт серія НОМЕР_1 , виданий 10 грудня 2003 р. Магдалинівським РВ УМВС України в Дніпропетровській області, РНОКПП НОМЕР_2 , на користь позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серія НОМЕР_3 , виданий 14 липня 1997 року Магдалинівським РВ УМВС України в Дніпропетровській області, РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрованої та проживаючої АДРЕСА_1 , судовий збір в сумі 384, 20 грн.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.
Суддя Т.А.Ковальчук