КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 753/2011/18 Головуючий у І інстанції Коренюк А.М.
Провадження № 22-ц/824/1431/18 Доповідач у ІІ інст. Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 лютого 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - судді Таргоній Д.О.,

суддів: Журби С.О., Приходька К.П.,

за участі секретаря Немудрої Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Гаражно-будівельного кооперативу «Печерський» про визнання звільнення незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення невиплаченої заробітної плати й заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ГБК «Печерський» про визнання звільнення незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення невиплаченої заробітної плати й заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що наказом № 2 від 30 березня 2015 року ГБК «Печерський» вона була прийнята на посаду бухгалтера з 01 квітня 2015 року, а наказом № 9 від 20 червня 2017 року переведена на посаду касира.

Наказом № 30 від 05 січня 2018 року її було звільнено на підставі п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України, положення якого передбачає розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Так, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Вважає, що звільнення на такій підставі є незаконним, оскільки роботодавець не врахував положення ч.3 ст. 149 КЗпП України, а саме те, що при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Окрім того, при звільненні відповідач всупереч ст. 116 КЗпП України не здійснив виплату належних їй всіх коштів при звільненні, які складаються із заборгованості по заробітній платі за грудень 2017 року - 4 000 грн. 00 коп., за роботу по сумісництвом прибиральниці - 200 грн. 00 коп. та за січень 2018 року (4 робочі дні - з 02 по 05 січня 2018 року) - 761 грн. 92 коп., а всього - 6 361 грн. 92 коп.

Також, позивач зазначала, що у зв'язку із незаконним звільненням їй завдано моральної шкоди, розмір якої визначено нею в сумі 50 000 грн. 00 коп. які просила стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20 липня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Зокрема, в доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції не взяв до уваги тієї обставини, що в матеріалах справи відсутня розписка позивача про оголошення їй будь-яких стягнень, а також про те, що позивач була ознайомлена із актами перевірок. Вказує, що документ, відповідно до якого позивач нібито відмовилась від підпису про ознайомлення із розпорядженнями від 06.12 2017 року, 09 та 12 грудня 2017 року є підробленим. Крім того, судом не було враховано, що до обов'язків касира входили: робота з грошовими коштами, оприбуткування та видача з оформленням квитанцій, прибуткових та касових ордерів, заповнення касової книги. Інших обов'язків не передбачено. Посадової інструкції в ГБК «Печерський» по цій посаді не було. В той же час, суд першої інстанції в своєму рішенні посилається на посадову інструкцію, затверджену головою Правління ГБК «Печерський» від 15 грудня 2010 року, однак не дає оцінку тій обставині, що позивач із вимогами даної інструкції ознайомлена не була. Тому твердження відповідача стосовно інших трудових обов'язків, як то інвентаризаційна робота бухгалтерії, ведення обліку заборгованості членів кооперативу по сплаті членських внесків та сплати використаної електроенергії, оформлення табелю виходу на роботу та нарахування заробітної плати є хибними та не мають законних підстав.

Також, судом першої інстанції не дано належної оцінки обставинам створення ревізійної комісії, якою проводились бухгалтерські перевірки. Як зазначає позивач, ревізійна комісія обирається загальними зборами з числа членів кооперативу відповідно до його статуту. Членами ревізійної комісії не можуть бути члени правління чи спостережної ради кооперативу. Документів щодо обрання ревізійної комісії відповідачем надано суду не було. Під час розгляду справи судом першої інстанції було проігнороване клопотання представника позивача, яке ґрунтувалось на ч. 4 ст. 181 ЦПК України, щодо витребування у відповідача оригіналів документів, що підтверджують створення ревізійної комісії станом на день проведення перевірок, а також щодо обрання інвентаризаційної комісії.

Відзиву на апеляційну скаргу від відповідача до суду апеляційної інстанції не надходило.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що в задоволенні апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом № 2 від 30 березня 2015 року ГБК «Печерський» ОСОБА_2 була прийнята на посаду бухгалтера з 01 квітня 2015 року (а.с.9), а наказом № 9 від 20 червня 2017 року ОСОБА_2 переведена на посаду касира (а.с.10).

Наказом № 30 від 01 січня 2018 року ОСОБА_2 звільнена на підставі п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених трудовим договором, й такої, що раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення.(а.с. 11)

З матеріалів справи також вбачається, що розпорядженнями голови правління ГБК «Печерський» Ерохина С.И. від 06 грудня 2017 року доручено ревізійній комісії провести перевірку ведення касових книг та проведення інвентаризаційної роботи бухгалтером касиром ОСОБА_2 (а.с.38,39)

Відповідно до акту перевірки ведення касової книги бухгалтерією ГБК «Печерський» за період з 26.06.2017 по 28.11.2017, складеного 07.12.2017 року членами ревізійної комісії та головою правління, виявлено, що касова книга №1 закінчується сторінкою №50 за 21 серпня 2017 року, записи до касової книги здійснюються не рукою бухгалтера-касира ОСОБА_2 і жодна зі сторінок нею не підписана; касова книга №2 не прошита не опечатана, записи до касової книги здійснюються не рукою бухгалтера-касира ОСОБА_2 і сторінки не підписані, що є порушенням «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» (а.с. 40)

08 грудня 2017 року головою правління ГБК «Печерський» видано розпорядження за результатами перевірки касових книг про оголошення суворої догани бухгалтеру-касиру ОСОБА_2 за систематичне та грубе порушення ведення касових книг (а.с.42).

07 грудня 2017 року розпорядженнями голови правління ГБК «Печерський» Ерохина С.И. доручено ревізійній комісії провести перевірку роботи бухгалтерії по веденню обліку заборгованості членів кооперативу по оплаті членських внесків і оплаті за спожиту електроенергію. (а.с.44)

Актом перевірки обліку бухгалтерією ГБК «Печерський» заборгованості по виплаті членських внесків від 08 грудня 2017 року встановлено відсутність відомостей обліку заборгованості членів кооператива по виплаті членських внесків та оплаті за спожиту електроенергію за серпень, вересень, жовтень, листопад; відсутні дані обзвону боржників; вказані документи відсутні як в паперовому, так і в електронному вигляді. (а.с.45)

09 грудня 2017 року головою правління ГБК «Печерський» видано розпорядження за результатами перевірки обліку бухгалтерією заборгованості по сплаті членських внесків про оголошення суворої догани бухгалтеру-касиру ОСОБА_2 і головному бухгалтеру ОСОБА_5 за відсутність систематичного ведення обліку заборгованості по виплаті членських внесків та оплаті за спожиту електроенергію (а.с.46)

Проведеною 12 грудня 2017 року на підставі розпорядження від 06 грудня 2017 року членами ревізійної комісії спільно із головою правління ГБК «Печерський» перевіркою встановлено відсутність в кабінеті бухгалтера-касира інвентаризаційних відомостей за серпень, вересень, жовтень та листопад 2017 року, про що складено акт від 12 грудня 2017 року.

02 січня 2018 року головою правління ГБК «Печерський» видано розпорядження ревізійній комісії про проведення перевірки ведення касових ордерів і касової книги за грудень 2018 року (а.с.48).

Проведеною 03 січня 2018 року перевіркою виготовлено акт перевірки ведення касових ордерів і касової книги за грудень 2018 року та виявлено ряд порушень, які містять ознаки непереривних та систематичних, який підписаний головою правління та членами ревізійної комісії (а.с. 49).

За результатами проведеної перевірки розпорядженням від 03 січня 2018 року позивачу було оголошено сурову догану (а.с.51).

03 січня 2018 року ГБК «Печерський» видано розпорядження про проведення перевірки бухгалтерії та з'ясування причин затримки виплати заробітної плати на грудень 2017 року, за наслідками якої встановлено відсутність в кабінеті бухгалтера-касира табелів виходу на роботу працівників за грудень 2017 року, відсутність відомостей по нарахуванню та видачі заробітної плати за грудень 2017 року, що викладено в акті від 04 січня 2018 року (а.с.53).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що звільнення ОСОБА_2 відбулось з дотриманням вимог трудового законодавства, оскільки остання систематично не виконувала покладені на неї трудові обов'язки, у зв'язку з чим до неї застосовувались заходи дисциплінарного впливу.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками не погоджується, оскільки вони зроблені за неповного з'ясування обставин, що мають значення по справі та за недоведеності обставин, що мають значення по справі, які суд вважав встановленими.

У пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" судам роз'яснено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно виявилося порушення, що стало приводом до звільнення; чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктом 3 ст. 40 КЗпП України; чи додержано власником або уповноваженим ним органом передбачених статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правил і порядку застосування дисциплінарних стягнень.

Згідно зі статтею 147 КЗпП Україниза порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення.

Статтею 149 КЗпП Українипередбачено, що порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівникам. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Відповідно до вимог статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом (якому надано право прийняття на роботу) безпосередньо за виявлення проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або його перебування у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладено пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Перш ніж винести працівникові догану чи звільнити його роботодавець повинен отримати від нього письмові пояснення з приводу вчиненого дисциплінарного правопорушення. Якщо на підставі такого пояснення працівника роботодавець дійде висновку, що дисциплінарний проступок дійсно мав місце і відсутні будь-які обставини, які можна було б вважати такими, що виключають притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, то роботодавець видає наказ (розпорядження) про застосування дисциплінарного стягнення.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Отже, зі змісту п. 3 ст. 40 КЗпП України убачається необхідність наявності факту не першого, а повторного (тобто вдруге чи більше разів) здійснення працівником винного невиконання чи неналежного виконання обов'язків після того, як до нього уже застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення за вчинення таких дій раніше. Тобто, працівник і раніше порушував трудову дисципліну, не виконував своїх посадових обов'язків, у результаті чого до нього застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення .

В доводах апеляційної скарги представник позивача звертає увагу суду на ту обставину, що в матеріалах справи відсутня жодна розписка позивача про оголошення їй будь-яких стягнень, так як фактично ніяких перевірок щодо порушення трудової дисципліни не відбувалося, із жодним документом про результати відповідних перевірок позивач не була ознайомлена. Крім того, позивач ніколи не була ознайомлена з посадовою інструкцією бухгалтера-касира.

В порушення вимог процесуального законодавства, вирішуючи трудовий спір, суд першої інстанції належним чином не перевірив доводи позивача, не надав належної оцінки тій обставині, що позивач ОСОБА_2 не була належним чином ознайомлена з переліком завдань та обов'язків бухгалтера - касира, відображених у посадовій інструкції бухгалтера, бухгалтера-касира ГБК «Печерський», затвердженій 15 грудня 2010 року (а.с.98-101), що підтверджується відсутністю підпису ОСОБА_2 в графі «з інструкцією ознайомлений».

Обґрунтованими є також доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не перевірив доводи позивача щодо обставин створення ревізійної комісії, яка здійснювала перевірку виконання позивачем своїх посадових обов'язків.

Так, 20 липня 2018 року в судовому засіданні суд першої інстанції необґрунтовано відхилив клопотання представника позивача щодо витребування доказів вчинення дій відповідачем щодо обрання ревізійної комісії станом на день призначення перевірок.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 грудня 2018 року задоволено клопотання представника позивача та витребувано у ГБК «Печерський» статут, довідку про розмір заробітної плати ОСОБА_2 за листопад-грудень 2017, довідку про заборгованість по заробітній платі ОСОБА_2, табель обліку робочого часу за листопад, грудень 2017 року, січень 2018 року; документи, що підтверджують створення ревізійної комісії (наказ, розпорядження тощо), яка проводила перевірку роботи ОСОБА_2 у грудні 2017 року та у січні 2018 року.

На виконання ухвали суду апеляційної інстанції ГБК «Печерський» надіслав витребувані документи, серед яких довідка за підписом директора ГБК «Печерський» Пилипчука Ю.М. про те, що документів (розпоряджень, наказів, протоколів, тощо), підтверджуючих створення ревізійної комісії у період з січня по грудень 2017 року на підприємстві немає. Загальні збори членів кооперативу за це період не проводилися.(т. 2 а.с. 38)

Відповідно до розділу 10 Статуту ГБК «Печерський» від 28.03.2002 року, ревізійна комісія є контрольним органом, який ревізує фінансово-господарську діяльність правління і підзвітна Загальним зборам членів кооперативу. Ревізійна комісія обирається зборами членів кооперативу у складі не менше 3 осіб строком на п'ять років. Ревізійна комісія обирає зі свого складу Голову та секретаря та працює на громадських засадах.(т. 2 а.с. 54-55)

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду, з урахуванням відсутності в матеріалах справи доказів, які б підтверджували легітимність ревізійної комісії у складі ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, приходить до висновку, що Акти перевірок ведення касових книг, обліку заборгованості по виплаті членських внесків, інвентаризаційної роботи бухгалтерії ГБК «Печерський» не можна розглядати як докази, що підтверджують систематичність порушення ОСОБА_2 своїх трудових обов'язків.

Крім того, матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували витребування у позивача письмових пояснень по кожному із встановлених ревізійною комісією порушень трудової дисципліни.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, виходячи з відсутності систематичності порушень трудової дисципліни, для звільнення ОСОБА_2 на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України не було достатніх правових підстав, а тому припинення з нею трудових відносин відбулося незаконно.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Враховуючи зазначене, вимоги позивача про поновлення її на посаді касира та скасування наказу голови Гаражно-будівельного кооперативу «Печерський» Єрохина С.И. від 05 січня 2018 року № 30 про звільнення ОСОБА_2 за ст. 40 п. 3 КЗпП України, а також стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - є обґрунтованими.

Відповідно до частини 1,2 статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України "Про оплату праці"за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку).

Здійснюючи розрахунок середнього заробітку, суд апеляційної інстанції бере до уваги довідку ГБК «Печерський» від 18.01.2018 року, відповідно до якої ОСОБА_2 отримала у листопаді 2017 року заробітну плату 4009,51 грн., у грудні 2017 року - 5600,00 грн. (т. 2 а.с. 37)

Згідно з даними розрахункових листів, наявного в матеріалах справи, кількість робочих днів, відпрацьованих позивачем у листопаді 2017 року становить 4 дні, у грудні 2017 року - 20 днів.

При обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством не враховуються одноразові виплати, тому при здійсненні розрахунку, суд виходить з розміру отриманої позивачем заробітної плати без врахування оплати відпустки та оплати за суміщення.

Таким чином, розмір середньоденної заробітної плати становить (4000 +727,27)/(20+4)=197 грн.

Період вимушеного прогулу становить з 05 січня 2018 року по 05 лютого 2019 року. Кількість днів в оплачуваному періоді (відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України №1-р від 11.01.2018 року Про перенесення робочих днів на 2018 рік та норми тривалості робочого часу на 2018р.) становить 269 днів.

Загальна сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить 197*269=52993 гривень.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 6 постанови від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

З огляду на вказане, колегія суддів апеляційного суду вважає необхідним зазначення в резолютивній частині рішення суду, що розмір середнього заробітку визначається без врахування утримання прибуткового податку й інших обов'язкових платежів.

Крім того, судом першої інстанції не було належним чином перевірено доводів позивача щодо наявності заборгованості по виплаті їй заробітної плати.

Матеріалами справи підтверджується, що на день звільнення з роботи з ОСОБА_2 не було виплачено заборгованість по заробітній платі, яка становить 5121,33 гривень. (т. 2 а.с. 36)

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Визнаючи порушеними трудові права ОСОБА_2, апеляційний суд вважає також частково обґрунтованими доводи позивача щодо стягнення з відповідача на її користь моральної шкоди.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

В правовій позицій, викладеній у постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року в справі № 6-54цс1, зазначено, що ст. 237-1 КЗпП України містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. За змістом вказаного положення закону передумовою для відшкодування працівнику моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП Україниє наявність порушення прав працівника у сфері трудових відносин, з урахуванням специфіки об'єкту яких, завдана моральна шкода може бути відшкодована працівнику у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі. Суд, установивши порушення трудових прав позивача та наявність підстав для покладення на роботодавця відповідальності за завдану працівникові моральну шкоду, повинен застосовувати відповідальність, що передбачена ст. 237-1 КЗпПУкраїни.

Встановлено, що законне право позивача на працю та отримання заробітної плати було порушене.

Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (статті 3, 4, 11, 31 ЦПК України).

Доводи позивача про те, що відповідач допустив порушення її прав, як працівника, пов'язані із незаконним звільненням, чим заподіяв моральних страждань, які полягають у втраті нормальних життєвих зв'язків, необхідності докладати додаткових зусиль для організації свого життя, знайшли своє часткове підтвердження. Враховуючи характер, тривалість та обсяг заподіяних позивачу моральних страждань, істотність вимушених змін у її житті, ступінь вини відповідача, а також виходячи із засад розумності, справедливості та виваженості, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 10000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Розглядаючи справу по суті, суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям постанови про часткове задоволення позову.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК Україниякщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки при подачі даного позову до суду позивач була звільнена від сплати судового збору, до стягнення з відповідача на користь держави підлягає сума судового збору за подання позову до суду в розмірі 704,80 грн.*3 (по кількості вимог) =2 114,4 грн., а також витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги - 2114,4*150%=3171,60 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381 - 384 ЦПКУкраїни, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 липня 2018 рокускасувати.

Ухвалити по справі нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до Гаражно-будівельного кооперативу «Печерський» про визнання звільнення незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення невиплаченої заробітної плати й заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ голови Гаражно-будівельного кооперативу «Печерський» Єрохина С.И. від 05 січня 2018 року № 30 про звільнення ОСОБА_2 за ст. 40 п. 3 КЗпП України з роботи касира ГБК «Печерський».

Поновити ОСОБА_2 на роботі на посаді касира Гаражно-будівельного кооперативу «Печерський» з 05 січня 2018 року.

Стягнути з Гаражно-будівельного кооперативу «Печерський» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 52 993 (п'ятдесят дві тисячі дев'ятсот дев'яносто три) гривні без врахування утримання прибуткового податку й інших обов'язкових платежів.

Стягнути з Гаражно-будівельного кооперативу «Печерський» на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі за грудень 2017 року, січень 2018 року в розмірі 5 121 (п'ять тисяч сто двадцять одну) гривень 33 копійки.

Стягнути з Гаражно-будівельного кооперативу «Печерський» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень.

Стягнути з Гаражно-будівельного кооперативу «Печерський» в дохід держави судовий збір 5 286 (п'ять тисяч двісті вісімдесят шість) гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 лютого 2019 року.

Головуючий Таргоній Д.О.

Судді Журба С.О. Приходько К.П.