Провадження №22-ц/812/161/19
П О С Т А Н О В А

Іме нем України

05 лютого 2019 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Цуркан І.І.

за участі: відповідача ОСОБА_1,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу №479/149/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення, яке постановив Кривоозерський районний суд Миколаївської області під головуванням судді Кондрачука Анатолія Петровича у приміщенні цього суду 21 травня 2018 року за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2018 р. Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК», Банк), звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що згідно кредитного договору № б/н від 30 серпня 2010 р. (далі - Договір), укладеного між Банком та ОСОБА_1, останній отримав кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну карту у розмірі 15000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Посилаючись на неналежне виконання позичальником умов кредитного договору, внаслідок чого станом на 31 грудня 2017 р. утворилась заборгованість по сплаті кредиту у загальному розмірі 117000 грн., з яких 13183 грн. 53 коп. - заборгованість за кредитом, 103816 грн. 47 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, позивач просив стягнути зазначену заборгованість, а також судові витрати в розмірі 1762 грн.

Заочним рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 21 травня 2018 р. позов Банку задоволений.

Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором б/н від 30 серпня 2010 р. в сумі 117 000 грн., яка складається з заборгованості за кредитним договором у розмірі 13183 грн. 53 коп. та заборгованості по відсоткам за його користування - 103 816 грн. 47 коп., а також судові витрати в сумі 1 762 грн. на користь держави.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач, відкривши картковий рахунок, отримавши кредит, прийняв на себе боргові зобов'язання перед банком, але відповідно до вимог, передбачених ст.526 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язання не виконував належним чином, відповідно до наданого позивачем розрахунку боргу станом на 31 грудня 2017 р., відповідач 26 червня 2015 року погасив борг в сумі 57 грн. 97 коп., що перериває строк позовної давності, тому суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Ухвалою суду від 03 грудня 2018 р. залишено без задоволення заяву ОСОБА_1 про скасування заочного рішенння.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить рішення суду скасувати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що він не брав участь у розгляді справи, повідомлення про судовий розгляд не отримував, а тому був позбавлений можливості надати свої заперечення проти позову, а суд не дослідив обставини, які мають значення для розгляду справи. 30 серпня 2010 р. між ним та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» був укладений договір, за умовами якого він отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 4 000 грн., зі сплатою 30% річних за користування кредитними коштами. Після втрати роботи він звернувся до позивача із заявою про реструктуризацію боргу, надання кредитних канікул, але згоди не отримав. З березня 2014 р. погашення по кредиту не проводив, а тому звернувшись з позовом 25 січня 2018 р. Банк пропустив строк позовної давності, що є підставою для відмови у позові. Він не погоджується із розрахунком заборгованості, оскільки розмір заборгованості не може підтверджуватися: наданим позивачем розрахунком, який не є первинним бухгалтерським документом; анкетою позичальника, яка не містить домовленості щодо суттєвих умов кредитного договору; Умовами та правилами надання банківських послуг, які не підписані відповідачем; випискою з особового рахунку, в якій не зазначено, по якій картці виник борг. Також матеріали справи не місять інформації про отримання відповідачем картки.

Заслухавши доповідь судді, пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково із таких підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним положенням закону рішення суду не відповідає.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що позивачем доведено позовні вимоги в повному обсязі, а крім того, є підстави для заочного розгляду справи, передбачені цивільно-процесуальним законодавством.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду, оскільки їх зроблено без повного встановлення обставин, що мають значення у справі, та всупереч вимогам матеріального і процесуального права.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

В силу вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій (ч. 5 ст. 12 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 76-84, 89, 263-265 ЦПК України, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні спорів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують).

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Однак, вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, суд порушив указані норми процесуального права щодо дотримання завдань цивільного судочинства, сприяння всебічному і повному з'ясуванню обставин справи.

Так, суд не вжив заходів щодо повного та всебічного встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема щодо укладання кредитного договору, отримання кредитних коштів відповідачем, не перевірив правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості, чи підтверджується такий розрахунок випискою по рахунку, яка містить операції по рахунку клієнта.

Як встановив суд першої інстанції і таке вбачається з матеріалів справи, 30 серпня 2010 р. ОСОБА_1. звернувся до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, зокрема, виявив бажання отримати платіжну кредитну картку з кредитним лімітом 4 000 грн., у зв'язку з чим підписав анкету-заяву № б/н (а.с. 13).

Своїм підписом в заяві ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які надавались йому у письмовому вигляді, складають договір про надання банківських послуг.

Також відповідачем 30 серпня 2010 р. підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду (а.с. 14), в якій визначені умови отримання кредитних коштів - тип кредитної лінії, відсоткова ставка, умови повернення кредитних коштів, відповідальність за невиконання умов щодо повернення кредитних коштів.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (ч. 1 ст. 205 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (ч. 1 ст. 207 ЦК України).

Таким чином, ОСОБА_1, підписавши анкету-заяву, довідку про умови кредитування, пройшовши ідентифікацію клієнта, отримавши та ознайомившись із Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, уклав з позивачем договір про надання банківських послуг, що підтвердив своїм підписом.

Такий договір є укладеним, оскільки дотримано вимоги до письмової форми (укладений шляхом підписання документу та приєднання до Умов і правил, Тарифів) і сторони, таким чином, дійшли згоди щодо усіх істотних умов, притаманних даному виду договору. Зокрема, умови надання банківських послуг в тому числі кредитування, та виконання умов договору, в тому числі - відповідальність сторін.

Кредитна картка - це іменний (з ідентифікатором власника) грошовий оплатно-розрахунковий банківський документ, який використовується для надання споживчого кредиту.

Згідно наданої позивачем виписки з особового рахунку позичальника ОСОБА_1, яка відповідно до положень статей 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» є первинним документом, довідки про видачу відповідачу кредитних карток після укладання договору про надання банківських послуг, ОСОБА_1 отримав у Банку кредитні картки: № НОМЕР_2 з терміном дії - 03/14 та № НОМЕР_3 з терміном дії - 02/18, за допомогою яких використовував кредитні кошти, надані позивачем.

З наведеного вбачається і таке підтверджується матеріалами справи, що 30 серпня 2010 р. між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є Акціонерне товариство КБ «ПРИВАТБАНК», та ОСОБА_1 укладений договір про надання банківських послуг шляхом підписання анкети-заяви та приєднання до Умов та правил надання банківських послуг (далі - Договір), в межах умов якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Таким чином, Банк надав відповідачу грошову банківську споживчу позику, тобто грошовий банківський споживчий кредит шляхом кредитування за допомогою кредитної картки.

На підставі такого договору відповідач отримав від позивача кредит у розмірі 4 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Банк виконав передбачені Договором зобов'язання, надавши 30 серпня 2010 р. відповідачу кредит у вигляді ліміту.

Як вбачається з виписки з особового рахунку позичальника ОСОБА_1, відповідач систематично використовував кредитні кошти та проводив виплати обов'язкових за умовами договору платежів.

Так, в останнє погашення заборгованості на суму 500 грн. відбулося 27 серпня 2014 р., що підтверджується випискою по рахунку (а.с. 54-57).

Факт укладання договору про надання банківських послуг, отримання кредитних карток та використання кредитних коштів, а також наявність заборгованості за кредитом в сумі 13 183 грн. 53 коп. відповідач не оспорював, підтвердив такі обставини в суді апеляційної інстанції.

У зв'язку з порушенням відповідачем умов договору щодо погашення кредиту та відсотків по ньому виникла заборгованість за кредитним договором, а тому суд вірно дійшов висновку, що встановлені обставини свідчать про неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору та наявність підстав, передбачених ст.ст. 526, 611, ч.2 ст. 1050 ЦК України, для стягнення на користь Банку із відповідача заборгованості за кредитним договором.

Звертаючись з позовом, позивач надав розрахунок, згідно з яким станом на 31 грудня 2017 р. заборгованість складає 117 000 грн., з яких: 13 183 грн. 53 коп. - заборгованість за кредитом, 103 816 грн. 47 коп. - проценти за користування кредитом;

Задовольняючи позов, суд погодився з наведеним розрахунком і вважав, що є підстави для стягнення заборгованості у повному обсязі.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком.

Щодо аргументів апеляційної скарги про застосування строку позовної давності та законності постановлення по справі заочного рішення колегія суддів виходить з такого.

За умовами укладеного кредитного договору сторони по справі погодили щомісячну сплату заборгованості за кредитом (частинами) та відсотків за наданим кредитом на суму залишку заборгованості.

Відтак, у межах строку кредитування (строку дії картки - 28 лютого 2018 р.) відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредитні кошти і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентами) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята цієї статті).

Частинами 3, 4 ст. 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як вбачається з матеріалів справи судом по справі постановлено заочне рішення.

Звертаючись із заявою про перегляд заочного рішення, ОСОБА_1 також подав відзив на позов (а.с. 79), в якому заявив про пропуск позивачем позовної давності та наявності у зв'язку із таким підстав для відмови у позові.

У перегляді заочного рішення судом відмовлено.

Порядок та умови заочного розгляду справи визначені Главою 11 Розділу ІІІ ЦПК України.

Згідно із ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) (ч. 4 ст. 223 ЦПК України).

Отже, процесуальний закон передбачає, що заочний розгляд справи може відбуватися у випадку повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином.

Згідно ухвали про відкриття провадження у даній справі від 06 квітня 2018 р. суд визначився із розглядом справи у порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 1).

Розгляд справ у порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи не передбачає проведення судового засідання, а отже за результатами розгляду у такому порядку справи заочне рішення не може бути постановлено.

Крім того, заочне рішення постановлено судом у першому судовому засіданні по справі.

За такого суд помилкового постановив по справі заочне рішення, оскільки правових підстав для заочного розгляду справи не було.

Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Порушення судом вимог процесуального закону щодо порядку постановлення рішення призвело до порушення прав відповідача на подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості.

За такого є підстави для вирішення апеляційним судом заяви відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції до постановлення рішення.

Отже, в укладеному сторонами кредитному договорі від 30 серпня 2010 р. встановлено обов'язкові щомісячні платежі у вигляді відсотків як плату за користування кредитом, проте договір не містить деталізації повернення боргу частинами, зокрема у формі графіка погашення суми боргу.

Відповідно до підпункту 2.1.2.11 Умова та правил надання банківських послуг (а.с. 32) картка діє до останнього дня місця, зазначеного на лицевому боці картки включно.

Відповідно до підпункту 2.1.1.12.5 Умова та правил надання банківських послуг (а.с. 36) строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, зазначеного на картці (поле «MONTH»).

Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (статті 257 ЦК України) щодо щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Враховуючи те, що кредитним договором не встановлено обов'язку позичальника щомісячно вносити платіж з повернення суми кредиту у конкретно визначеному розмірі та не передбачено самостійної відповідальності за невиконання цього обов'язку, а строк погашення кредиту в повному обсязі у договорі визначено останнім днем місяця, зазначеного на картці (строку кредитування), в такому випадку позовна давність обраховується з моменту закінчення строку кредитування, тобто з 28 лютого 2018 р., а тому звернувшись до суду 25 лютого 2018 р., Банк не пропустив строк звернення з позовом з вимогами про стягнення 13 183 грн. 53 коп. заборгованості за кредитом. Відповідач не заперечував проти стягнення цієї заборгованості.

Стосовно стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом колегія суддів виходить з наступного.

Враховуючи, що розмір сплати відсотків визначений сторонами у довідці про умови кредитування (а.с. 14) і становить на місяць 2,5% від суми заборгованості, то з урахуванням дати звернення до суду, загальної позовної давності, позивач має право на стягнення з відповідача процентів за період з 25 лютого 2015 р. по 31 грудня 2017 р., що становить загалом 1 040 днів.

З розрахунку позивача вбачається, що за весь час користування кредитними коштами були нараховані проценти в такому розмірі: 30% з 30 серпня 2010 р., 34,8% з 01 вересня 2014 р., 43,20% з 01 квітня 2015 р.

Колегія суддів вважає, що слід виходити із відсоткової ставки у 30 % за весь період нарахування процентів та безпідставним застосування позивачем зміненої (підвищеної) процентної ставки у 34,80% та 43,20%, враховуючи таке.

Суду не надано доказів зміни ставок за процентами згідно із Тарифами банку, ознайомлення з ними відповідача або узгодження їх з відповідачем.

Розмір процентів за один день становить 10,96 грн. ((13183,53 грн. х 30 %) / 360 днів) грн., за 1 040 днів - 11 398 грн. 40 коп. (1 040 днів х 10,96 грн.), а загальний розмір заборгованості - 24 581 грн. 93 коп. ( 13 183, 53 грн. + 11 398,40 грн.).

Враховуючи що судом безпідставно постановлено по справі заочне рішення і суд помилково визначився із розміром заборгованості, заочне рішення суду як постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права в силу положень п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що апеляційним судом постановлене нове рішення про часткове задоволення позову слід провести розподіл судових витрат, які поніс позивач в судах першої та апеляційної інстанцій.

При зверненні до суду з позовом позивачем було сплачено 1 762 грн. судового збору, які підлягають поверненню позивачу пропорційно задоволеним вимогам - 370 грн. 20 коп. (24581,93х1762:117000).

За подання апеляційної скарги позивачем сплачено 2 643 грн., а тому поверненню підлягає 555 грн. 30 коп. (24581,93х2643:117000), а всього необхідно стягнути з відповідача 925 грн. 50 коп. судового збору.

Керуючись ст. ст. 367,368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 21 травня 2018 року скасувати, постановити нове судове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає: АДРЕСА_1, ІПН: НОМЕР_1, на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», , рахунок № 3111, МФО № 305299, 24 581 (двадцять чотири тисячі п'ятсот вісімдесят одну) грн. 93 коп. заборгованості за договором про надання банківських послуг від 30 серпня 2010 року, з яких: заборгованість за кредитом - 13 183 грн. 53 коп., заборгованість за процентами за користування кредитом - 11 398 грн. 40 коп., а також 925 (дев'ятсот двадцять п'ять) грн. 50 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Т.Б. Кушнірова

Ж.М. Яворська

________________________________________

Повний текст постанови складений 06 лютого 2019 року