Номер провадження 2/754/4720/19
Справа №754/2786/19
26 листопада 2019 року Деснянський районний суд м.Києва в складі:
головуючого - судді Зотько Т.А.,
за участі секретаря судового засідання Ковальової В.О.,
позивача ОСОБА_1 ,
3-особи: ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_2 , про визначення порядку користування житловим приміщенням, -
Позивач ОСОБА_1 , в лютому 2019 року звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_2 , із вимогою про визначення порядку користування житловим приміщенням. Свою позовну заяву мотивує тим, що вона з відповідачем є співвласниками квартири АДРЕСА_1 . Вищезазначена квартира в 1999 році була приватизована в рівних долях позивачкою, відповідачем та їх батьками: ОСОБА_5 (батько) та ОСОБА_6 (мати). Дана обставина підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 03.09.1999 року №3115. У 2006 році померла мати позивачки, а в 2015 році - батько. Після смерті своїх батьків позивачка та відповідач у порядку спадкування набули по ј частці спірної квартири кожний. Таким чином станом на день звернення до суду позивачу по справі ОСОБА_1 на праві приватної власності належить Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 . Співвласником іншої Ѕ частини спірної квартири є відповідач по справі - ОСОБА_3 . На даний час в квартирі фактично проживають 4 особи: позивачка, її чоловік, їх неповнолітній син та відповідач по справі. Оскільки між сторонами не досягнуто згоди, щодо порядку користування спірною квартирою, яка є їх спільною частковою власністю, позивачка звернулась до суду із позовом встановити порядок користування квартирою.
Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 28.02.2019 року позовну заяву було залишено без руху
Позивачем на виконання вищевказаної ухвали суду, у встановлений суддею строк, було усунуто зазначені недоліки.
Ухвалою Деснянського районного суду в м. Києві від 25.03.2019 року судом відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання
В порядку підготовчого провадження судом були вивчені матеріали справи, з`ясовані всі фактичні обставини справи, таким чином ухвалою суду від 24.09.2019 року було призначено справу до судового засідання в порядку загального позовного провадження
В судовому засіданні позивач підтримала вимоги позову, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Одночасно, щодо розгляду справи у відсутності відповідача с постановленням по справі заочного рішення не заперечувала.
Відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не відомі, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем його проживання, однак почтова кореспонденція, яка була направлена на адресу відповідача повернулася за закінченням встановленого строку зберігання.
В судовому засіданні третя особа, яка не заявлє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , який також діє в інтересах ОСОБА_4 , щодо задоволення вимог позовної заяви не заперечував.
Відповідно до положень ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи те, що відповідач повідомлявся судом про розгляд справи у встановленому законом порядку, однак поштову кореспонденцію не отримав та відзиву до суду не подав, суддя вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача по справі на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи та, враховуючи положення ст.ст. 280-281 ЦПК України постановити заочне рішення у справі.
Вислухавши вступне слово (пояснення) позивача, дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача з огляду на наступне.
Відповідно вимог до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Судом встановлено, що спірна квартира АДРЕСА_1 , відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації державного житлового фонду Ватутінської районної Ради № 3115 від 03.09.1999 року зареєстрована на праві приватної, спільної (сумісної або часткової ) власності на підставі «Свідоцтва про право власності на житло» і записана у реєстрову книгу за № 2394 20.09.1999 року, належала на праві власності ОСОБА_5 , та членам його сім"ї ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , в рівних частках (а.с.38).
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки та відповідача - ОСОБА_6 , у віці 54 років, про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за № 582 (а.с. 41)
07.06.2016 року Державним нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Романенко О.М., посвідчено про те, що після смерті батьків позивачка та відповідач у порядку спадкування набули по Ѕ частці спірної квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями свідоцтв про право на спадщину від 03.02.2016 року, зареєстрованих в реєстрі за № 6-22, 6-23 та копіями свідоцтв про право на спадщину від 07.06.2016 року, зареєстрованих в реєстрі за № 6-132, 6-133 (а.с. 43, 49, 55, 60)
Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
За даними технічного паспорту, виданого на квартиру, що знаходиться у власності ОСОБА_5 , в м. Києві від 1999 року, вказана наступна технічна характеристика спірної квартири, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 : квартира посімейного, спільного заселення розташована на 6 поверсі 10 поверхового будинку та складається з трьох кімнат загальною житловою площею 41, 8 кв.м., у тому числі: 1-ша кімната - 17, 0 кв.м., 2-га кімната - 14, 8 кв.м., 3-тя кімната 10, 0 кв.м., кухні площею - 7, 4 кв.м., ванної кімнати - 2, 6 кв.м., вбиральні - 1, 0 кв.м., коридору - 11, 9 кв.м., вбудованої шафи - 1, 1 кв.м. та лоджією. Загальна площа квартири становить 73, 1 кв.м. (а.с. 39, 40)
Позивач, її неповнолітній син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та відповідач зареєстровані та фактично проживають у даній квартирі.
Також, згідно інформації яка міститься в позовній заяві в спірній квартирі проживає чоловік позивачки - 3-особа: ОСОБА_2 ..
Посилаючись на те, що між сторонами у добровільному порядку не досягнуто згоди щодо користування спірною квартирою, позивач відповідно до вимог позову просить встановити наступний порядок користування квартирою АДРЕСА_1 : виділити в користування позивачки ОСОБА_1 , житлові кімнати площею 14, 8 кв.м. з лоджіями та жилою площею 10, 0 кв.м., з лоджією; в користування відповідача ОСОБА_3 , виділити житлову кімнату площею 17, 0 кв.м.; кухню, ванну кімнату, вбиральню коридор, вбудовану шафу залишити у спільному користуванні сторін. При цьому позивачка зазначає, що порядок користування квартирою фактично вже давно склався, адже сторони по справі спільного бюджету не ведуть, проживають окремо, позивач зі своєю родиною підтримують та дотримуються вказаного поділу житлової площі. Приміщення загального користування перебувають у спільному користуванні сторін. Позивачка сплачує комунальні платежі за квартиру, підтримує приміщення в належному стані, її родина постійно проживає в цій квартирі, натомість відповідач участі в сплаті комунальних послуг не приймає, веде антісанітарний спосіб життя.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (ст. 319 ЦК України).
Згідно вимог ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Відповідно до ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Згідно вимог ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно з ч. 1, 3, 4 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.
Згідно зі ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди
Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.95 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною власністю чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.
Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням (ч. 1).
За таких обставин, вивчивши письмові матеріали справи та враховуючи розмір часток співвласників у власності, розмір житлової площі, яка припадає на кожного співвласника, фактичний порядок користування сторонами спірною квартирою, суд вважає можливим відступити від рівності часток та встановити наступний порядок користування житловим приміщенням: виділити в користування ОСОБА_1 житлові кімнати жилою площею 14,8 кв.м. та жилою площею 10,0 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1 , виділити в користування ОСОБА_3 жилу кімнату, жилою площею 17,0 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1 .
Кухню, ванну кімнату, туалет, коридор, лоджії залишити в спільному користуванні сторін.
Одночасно суд не вбачає підстави для окремого виділення позивачу лоджій, а тому залишає їх у спільному користуванні сторін у справі.
Суд вважає, що даний варіант порядку користування квартирою є найбільш прийнятним, беручи до уваги права та законні інтереси сторін по справі, які є співвласниками та мають право користування спірним житловим приміщенням, а також враховуючи що фактично саме такий порядок користування квартирою склався між позивачем та відповідачем.
Крім того, судом також враховано той факт, що за усною домовленістю сторін у справі неповнолітній син позивачки - ОСОБА_4 проживає саме в кімнаті, жилою площею 10,0 м.кв..
За таких обставин, суд аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_2 , про визначення порядку користування житловим приміщенням, підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.150, 156 ЖК УРСР, ст.ст. 15, 316, 317, 319, 321, 355, 356, 358 ЦК України, ст.ст. 77-84, 141,142, 259, 264, 265, 280-289 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.95 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», суд -
Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 .
Виділити в користування ОСОБА_1 житлові кімнати жилою площею 14,8 кв.м. та жилою площею 10,0 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1 .
Виділити в користування ОСОБА_3 жилу кімнату, жилою площею 17,0 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1 .
Кухню, ванну кімнату, туалет, коридор, лоджії залишити в спільному користуванні сторін.
Стягнути з ОСОБА_3 , РНОКПП - НОМЕР_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40 грн..
В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Деснянський районний суд міста Києва.
Суддя: