Ухвала

21 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 344/20993/18

провадження № 61-22630ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Гулейкова І. Ю., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 березня 2019 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 05 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини-інваліда,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на своє утримання.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_2 є особою з інвалідністю другої групи (інвалід з дитинства). В даний час він проживає окремо від батьків, з бабусею - ОСОБА_3 Зважаючи на інвалідність, він потребує постійного дороговартісного лікування. Відповідач є його батьком, однак з моменту розлучення з його матір`ю (2002 рік), матеріальної допомоги в добровільному порядку йому не надає. Через постійний головний біль він не має можливості працевлаштуватися та заробляти кошти на своє лікування. Державної соціальної допомоги та пенсії бабусі похилого віку, з якою він проживає, не вистачає на необхідне повноцінне лікування. Відповідач є здоровим, працездатним та платоспроможним, часто буває за кордоном, займаючись неофіційним заробітком, а тому має можливість надавати йому матеріальну допомогу.

Посилаючись на наведене, просив стягнути з ОСОБА_1 аліменти на його утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 2 000,00 грн щомісячно безтерміново.

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 25 березня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання останнього, як повнолітньої непрацездатної особи, яка є інвалідом другої групи з дитинства, в сумі 2 000,00 грн щомісячно починаючи з 20 грудня 2018 року до 01 червня 2021 року. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що оскільки позивач є інвалідом другої групи, потребує витрат на лікування, при цьому отримувана ним державна соціальна допомога не може забезпечити його повноцінне лікування, то позовні вимоги про стягнення аліментів у заявленому позивачем розмірі є обґрунтованими. Однак, зважаючи на те, що згідно з актом огляду медико-соціальною експертною комісією інвалідність ОСОБА_2 встановлена на строк до 01 червня 2021 року, то виплату аліментів слід призначити до вказаної дати.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 05 листопада 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Івано-Франківського міського суду від 25 березня 2019 року залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції у своїй постанові зазначив, що позовні вимоги є обґрунтованими, а відповідачем не надано доказів, які б свідчили про його неспроможність сплачувати аліменти у заявленому розмірі.

ОСОБА_1 у грудні 2019 року засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 25 березня 2019 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 05 листопада 2019 року у вищевказаній справі, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення аліментів ціна позову визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.

Предметом позову у цій справі є стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини-інваліда у розмірі 2 000,00 грн щомісячно безтерміново.

У зв`язку з викладеним, та з урахуванням положень пункту 3 частини першої статті 176 ЦПК України, ціна позову у даній справі становить 12 000,00 грн, що є меншими, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (192 100,00 грн), а тому у розумінні ЦПК України справа є малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Крім того, аналіз судових рішень у справі не дає підстав для висновку про те, що справа стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, і що справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у даній справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи малозначною, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у загальних положеннях цього Кодексу, то вона поширюються й на касаційне провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Враховуючи, що оскаржувані судові рішення прийняті у малозначній справі, а випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, відсутні, тому у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 березня 2019 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 05 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини-інваліда відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. Ю. Гулейков