Справа № 152/1901/17
Провадження № 22-ц/801/2457/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Заярний А. М.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю.Б.,

суддів Міхасішина І.В., Стадника І.М.,

з участю секретаря судового засідання: Безрученко Н.Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 24 вересня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Заярного А.М. в м. Жмеринка Вінницької області, зі складенням його повного тексту 01 жовтня 2019 року,

у справі № 152/1901/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю СХК «Вінницька промислова група» про визнання правочину недійсним,

встановив:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю СХК «Вінницька промислова група», у якому просив визнати недійсною угоду від 13 лютого 2012 року, укладену між генеральним директором СТОВ «Поділля» Навродським А.В. та головою комітету співвласників ОСОБА_2 , визнати поважною причину пропуску строку для звернення до суду з позовом та поновити цей строк.

Позовна заява мотивована тим, що він є одним із членів спілки. 20 грудня 2003 року у Писарівській сільській раді отримав свідоцтво про право власності на майновий пай члена КСП (майновий сертифікат).

Рішенням зборів засновників в с. Писарівка Шаргородського району Вінницької області від 15 лютого 2003 року було створено спілку (об`єднання) громадян - співвласників майна реорганізованого КСП «Поділля» с. Писарівки. Позивач є одним із членів спілки. 20 грудня 2003 року у Писарівській сільській раді він отримав свідоцтво про право власності на майновий пай члена КСП (майновий сертифікат). Керівником спілки був обраний ОСОБА_2

15 лютого 2003 року спілка передала майно членів спілки в оренду ТОВ «СХК «Вінницька промислова група» терміном на 5 років. Дія договору закінчилась 15 лютого 2008 року. ТОВ «СХК «Вінницька промислова група» утримує майно та використовує його до даного часу, посилаючись на те, що діє законно відповідно до угоди від 13 лютого 2012 року, яка була укладена між ОСОБА_2 та ТОВ «СХК «Вінницька промислова група».

Позивач указував на те, що ОСОБА_2 заявив, що про таку угоду він нічого не знає, її не укладав та не підписував. На цій угоді є нотаріальне посвідчення підписів ОСОБА_2 та ТОВ «СХК «Вінницька промислова група», однак другий примірник угоди у Писарівській сільській раді Шаргородського району Вінницької області відсутній. Строк дії угоди від 13 лютого 2012 року сторонами на визначено, а лише зазначено, що угода діє на термін оренди СТОВ «Поділля» земельних часток (паїв) на території с. Писарівки. У подальшому частина орендованого майна була реалізована і частина членів спілки залишилась без майна взагалі, чим грубо порушено їх майнові права, в тому числі і права позивача.

Позивач вважає, що дана угода є недійсною, оскільки протирічить закону і є сфальсифікованою ТОВ «СХК «Вінницька промислова група» задля отримання майнової вигоди. Свідченням недійсності угоди є невиплата орендної плати йому та іншим членам спілки, оскільки майно фактично використовувалось та зношувалось.

Підставою для поновлення встановленого законом строку для звернення до суду за захистом порушеного права, позивач указував те, що 20 червня 2017 року Шаргородським районним судом Вінницької області ухвалено рішення, згідно якого відчуження майна відповідно до рішення зборів так званих власників майнових паїв реформованого КСП «Поділля» с. Писарівки Шаргородського району Вінницької області, оформлені протоколами від 07 лютого 2014 року, 03 квітня 2014 року та 25 квітня 2014 року визнано недійсними, що стало підставою для звернення з цим позовом.

В суді першої інстанції позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяві.

Представник ТОВ «СХК «Вінницька промислова група» просив відмовити в задоволенні позову в зв`язку з його необґрунтованістю та не доведеністю, вказав, що волевиявлення обох учасників оскаржуваної угоди при її укладенні були вільними і відповідали їхній внутрішній волі.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав зазначивши, що оспорювана угода була підписана ним як орендодавцем - уповноваженим представником співвласників майна пайового фонду СТОВ «Поділля», а з другого боку орендарем - генеральним директором СТОВ «Поділля» Навродським А.В. Зміст оскаржуваного правочину не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 24 вересня 2019 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю СХК «Вінницька промислова група» про визнання правочину (угоди від 13 лютого 2012 року, укладеної між генеральним директором СТОВ «Поділля» Навроцьким А.В. та головою комітету співвласників ОСОБА_2 ) недійсним.

Судове рішення мотивоване тим, що на час укладення оспорюваної позивачем угоди від 13.02.2012, укладеної між генеральним директором ТОВ «Поділля» та Головою комітету співвласників ОСОБА_2 , в розумінні статті 764 ЦК України строк дії договору оренди від 15.02.2003, підписаний між головою комітету співвласників ОСОБА_2 , який діяв на підставі довіреності (договору про спільне володіння, користування і розпорядження майном, що знаходиться у спільній частковій власності, від 15.02.2003) та директором СТОВ «Поділля» Миковоз М.П. , не закінчився, та вважався таким, що поновлений, за умови відсутності протягом одного місяця після закінчення строку дії договору оренди заперечення орендодавця.

Сторонами погоджено основні умови договору, зокрема п. 7.1. Договору оренди від 15.02.2013 визначено строк його дії 5 років.

Тобто Голова комітету співвласників ОСОБА_2 першочергово був уповноважений зборами спілки громадян-співвласників майна реорганізованого КСП "Поділля", на що йому надавалася у відповідності до п.25 Статуту спілки довіреність, укладати договір оренди основних засобів строком п`ять років.

Натомість доказу, що підтверджує повноваження ОСОБА_2 на підписання оспорюваної угоди від 13.02.2012, де фактично встановлені нові істотні умови оренди основних засобів щодо строку дії договору: «продовження дії договору оренди на термін оренди СТОВ «Поділля» земельних часток (паїв) на території с. Писарівки», яким відповідно до Статуту має бути письмова довіреність завірена в установленому порядку, матеріали справи не містять.

01.08.2019 у розгляді справи була оголошена перерва для надання сторонами додаткових доказів вищевказаного, однак сторони таких доказів суду не надали пославшись на їх відсутність, а тому суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог.

В той же час судом встановлено та не спростовано в судовому засіданні самим позивачем, що копія оспорюваної ним угоди від 13.02.2012 була отримана ОСОБА_1 ще 07.11.2013 в приміщенні Немирівського районного суду Вінницької області, і саме з цього часу він мав об`єктивну можливість знати про обставини порушення його прав та не мав жодних об`єктивних перешкод для звернення до суду з позовом про визнання угоди недійсною.

Вказана обставина в частині обізнаності позивача про порушення його прав підтверджена наявною в матеріалах справи копією оспорюваної угоди та поясненнями самого позивача наданими безпосередньо в судовому засіданні. Між тим, з даним позовом до суду позивач звернувся лише 04.12.2017, що підтверджується вхідним штампом канцелярії, тобто по спливу строку позовної давності.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що заява відповідача про застосування позовної давності у спорі є обґрунтованою та підлягає задоволенню, у зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають через пропуск позивачем загального строку позовної давності, передбаченого статтею 267 ЦК України, за умови відсутності поважності причин його пропущення.

Позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу з вимогою оскаржуване рішення скасувати та постановити своє рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю, визнавши недійсним правочин (додаткову угоду від 13.02.2012 до договору оренди майна пайового фонду).

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції правильно встановив порушення права позивача, проте протиправно задовольнив заяву відповідача ТОВ СХК «Вінницька промислова група» про застосування строків позовної давності. Суд помилково ототожнює момент, коли позивач дізнався про правочин з моментом, коли він дізнався про його недійсність. Зазначив, що мотивуючи свою заяву про поновлення строків, він послався на рішення Шаргородського районного суду по справі № 152/37/17 від 20.06.2017. Саме за насідками розгляду вказаної справи він дізнався про відсутність повноважень у голови спілки ОСОБА_2 Вказав на те, що дане порушення є триваючим правопорушенням його прав.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ТОВ «СХК «Вінницька промислова група» посилається на те, що вимоги апеляційної скарги вважає необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області по справі № 152/37/17 від 20.06.2017 було лише визнано недійсним рішення загальних зборів власників майнових паїв реформованого колективного сільськогосподарського підприємства «Поділля» з підстав порушення скликання загальних зборів і повноваження ОСОБА_2 , в тому числі щодо підписання оспорюваної додаткової угоди, не були предметом у вищевказаній справі. Позивачем ніяким чином не було обґрунтовано, чому порушення його прав є триваючим.

Від відповідача ОСОБА_2 відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційний суд перевірив у межах доводів та вимог апеляційної скарги законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанцій, за наслідками чого зробив висновки, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Отже, особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу в межах строку позовної давності.

Відповідно до частини 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники.

Аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами «довідалася» та «могла довідатися» у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

У травні 2019 року від представника ТОВ СХК «Вінницька промислова група» надійшла заява про застосування позовної давності до позовних вимог ОСОБА_1 ..

Згідно статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (стаття 236 ЦК України).

Отже, перебіг позовної давності за вимогами про визнання недійсним правочину починається за загальними правилами, визначеними у частині першій статті 261 ЦК України, тобто від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про вчинення цього правочину.

Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року у справі № 6-75цс15.

Судом встановлено, що відповідно до п. 25 Статуту спілки громадян-співвласників майна реорганізованого колективного сільськогосподарського підприємства «Поділля» Голова спілки на підставі письмової довіреності, завіреної в установленому порядку, та відповідного рішення: представляє Спілку, всіх чи окремих її членів з питань, пов`язаних з розпорядженням спільним майном, зокрема, підписує договори щодо передачі майна, визначеного в п. 8 цього Статуту (в оренду, позику, про продаж, обмін тощо); розглядає та підписує від імені співвласників зміни та доповнення до укладених договорів (т. 1 а. с. 193-200).

Позивач ОСОБА_1 є одним із членів спілки. 20 грудня 2003 року у Писарівській сільській раді він отримав свідоцтво про право власності на майновий пай члена КСП (майновий сертифікат).

Отже, колегія суддів вважає, що отримавши 07.11.2013 в приміщенні Немирівського районного суду Вінницької області копію оспорюваної угоди від 13.02.2012 і знаючи, що він, як член спілки громадян-співвласників майна реорганізованого колективного сільськогосподарського підприємства «Поділля» не надавав довіреність Голові спілки ОСОБА_2 на укладення такого договору, що відповідає п. 25 Статуту, повинен був знати про порушення свого права, за захистом якого він звернувся лише 04.12.2017.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в позові про визнання правочину недійсним у зв`язку зі спливом позовної давності.

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що порушення права, за захистом якого ОСОБА_1 звернувся до суду, є триваючим правопорушенням, оскільки такі доводи не гуртуються на вимогах закону.

Враховуючи наведене, колегія суддів прийшла до висновку залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги відмовлено, понесені судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 24 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складення повного тексту постанови.

Повний ткст постанови складено 20 грудня 2019 року.

Головуючий: Ю. Б. Войтко

Судді: І. В. Міхасішин

І. М. Стадник