ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3245/19 Справа № 205/3686/18 Суддя у 1-й інстанції - Басова Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Страхова компанія ВУСО на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія ВУСО, третя особа - ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 06 липня 2016 року о 19-00 год. ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки Daewoo, реєстраційний номер НОМЕР_1, на Кайдацькому мосту в м. Дніпрі, вул. Кайдацький шлях, 5 у районі електроопори №56, скоїв зіткнення з автомобілем позивача марки Dachia, реєстраційний номер НОМЕР_2, внаслідок чого автомобіль позивача був пошкоджений і згідно з висновком від 19 липня 2016 року №3897 вартість матеріального збитку склала 46143,23 грн.

Позивачем був проведений відновлювальний ремонт відповідно до наряду-замовлення від 01 серпня 2016 року, рахунку-фактури від 04 серпня 2016 року та товарного чеку від 05 серпня 2016 року, вартість якого склала 59525,00 грн. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки Daewoo застрахована ОСОБА_3 СК ВУСО. Позивачу у добровільному порядку ОСОБА_3 СК ВУСО здійснило часткову виплату страхового відшкодування в сумі 37452,69 грн. Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 серпня 2017 року, яке було частково змінене рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2017 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію матеріальної шкоди в сумі 8690,54 грн., компенсацію заподіяної моральної шкоди в сумі 2000,00 грн., компенсацію витрат з проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 1400,00 грн., компенсацію судових витрат у сумі 1102,40 грн., разом 13192,94 грн. Суд зазначив, ураховуючи сплату страховиком відшкодування в сумі 37452,69 грн., вважає, що решта вимог, висунутих ОСОБА_3 СК ВУСО, є передчасними, оскільки згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV страховик має відшкодувати саме оцінену шкоду, а зважаючи на те, що позивач не надав страховикові доказів проведення відновлювального ремонту, його право ще не порушено. При цьому суд роз'яснив позивачеві право на звернення до страховика з доказами проведення відновлювального ремонту, після чого у страховика і виникає обов'язок відшкодувати відповідні витрати.

02 лютого 2018 року позивач звернувся до ОСОБА_3 СК ВУСО з заявою про виплату решти страхового відшкодування у розмірі 13381,77 грн. за проведення відновлювального ремонту автомобіля, однак до цього часу виплата останнім проведена не була.

У зв'язку з чим, ОСОБА_1 просив суд стягнути з ОСОБА_3 СК ВУСР на користь позивача решту страхового відшкодування в розмірі 13381,77 грн., а також судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_3 СК ВУСО на користь позивача решту страхового відшкодування в розмірі 12547,31 грн. , а також вирішено питання щодо розподілу судових витрат та стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 704,80 грн.

В іншій частині позовних вимог було відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням ОСОБА_3 СК ВУСО подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

В своїй апеляційній скарзі відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та на неправильне застосування норм матеріального права, а також, на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

ОСОБА_1 в порядку вимог ст. 360 ЦПК України подав відзив, в якому просив апеляційну скаргу ОСОБА_3 СК ВУСО залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 2018 року без змін, посилаючись на його обґрунтованість та відповідність положенням діючого законодавства України.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06 липня 2016 року ОСОБА_2 на Кайдацькому мосту в м. Дніпрі, у районі електроопори №56, керуючи автомобілем марки Daewoo, реєстраційний номер НОМЕР_1, скоїв зіткнення з автомобілем ОСОБА_1 марки Dachia, реєстраційний номер НОМЕР_2, транспортні засоби отримали пошкодження.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки Daewoo застрахована ОСОБА_3 СК ВУСО.

Згідно з висновком експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТС від 19 липня 2016 року №3897, складеним експертом-автотоварознавцем, вартість матеріального збитку, заподіяного позивачеві, склала 46143,23 грн.

03 серпня 2016 року постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська за фактом дорожньо-транспортної пригоди відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

05 серпня 2016 року позивачем за послуги з відновлювального ремонту автомобіля було сплачено 59525,00 грн.

25 травня 2017 року ОСОБА_3 СК ВУСО сплатило позивачеві страхове відшкодування в сумі 37452,69 грн.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 серпня 2017 року, яке було частково змінене рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2017 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію матеріальної шкоди в сумі 8690,54 грн., компенсацію заподіяної моральної шкоди в сумі 2000,00 грн., компенсацію витрат з проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 1400,00 грн., компенсацію судових витрат у сумі 1102,40 грн., разом 13192,94 грн.

Водночас, в вищевказаному рішенні, було зазначено, що враховуючи сплату страховиком відшкодування в сумі 37452,69 грн., суд дійшов висновку, що решта вимог, висунутих ОСОБА_3 СК ВУСО, є передчасними, оскільки згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV страховик має відшкодувати саме оцінену шкоду, а зважаючи на те, що позивач не надав страховикові доказів проведення відновлювального ремонту, його право ще не порушено. При цьому, суд роз'яснив позивачеві право на звернення до страховика з доказами проведення відновлювального ремонту, після чого у страховика і виникає обов'язок відшкодувати відповідні витрати.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

02 лютого 2018 року позивач звернувся до ОСОБА_3 СК ВУСО з заявою про виплату решти страхового відшкодування у розмірі 13381,77 грн. за проведення відновлювального ремонту автомобіля, однак відповідачем виплату проведено не було.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля НОМЕР_3, застрахована в ОСОБА_3 СК ВУСО на підставі полісу №АЕ/7178961 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів строком дії 31 січня 2016 року по 30 січня 2017 року з лімітом відповідальності за шкоду заподіяну майну в розмірі 50000,00 грн.

Відповідно до абзацу першого пункту 22.1 статті 22 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно з абзацом четвертим статті 28 вказаного Закону шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, це шкода, пов'язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого.

У відповідності з частинами першою третьою статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За правилами, встановленими частиною першою статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив із того, що оскільки цивільно-правова відповідальність винного у скоєнні ДТП ОСОБА_2 застрахована в ОСОБА_3 СК ВУСО, то позивач має право на відшкодування решти збитків відновлювального ремонту свого автомобіля але в межах страхового відшкодування (50000,00 грн. (ліміт страхового відшкодування) 37452,69 грн. (сума стягнута на користь позивача за рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 серпня 2017 року = 12547,31 грн. (залишок ліміту страхового відшкодування).

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції та відхиляє доводи апелянта щодо вже наявного рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 серпня 2017 року та проведення відповідно до цього рішення страхових виплат на загальну суму в розмірі 37452,69 грн., оскільки в даній цивільній справі вирішується питання щодо стягнення суми відновлювального ремонту, у відшкодуванні якої було відмовлено вказаним рішення у зв'язку із передчасністю таких вимог та відсутності доказів на підтвердження проведення такого ремонту.

Посилання апелянта на те, що надані позивачем до суду першої інстанції наряд замовлення від 01 серпня 2016 року, рахунок Фактури 265 від 04 серпня 2016 року та товарний чек від 05 серпня 2016 року на суму 53525,00 грн. не є належними доказами на підтвердження факту проведення відновлювального ремонту, також не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції як підстава для скасування оскаржуваного рішення, так як їх оцінка була проведена судом, вони підтверджують факт звернення позивача за послугами проведення відновлювального ремонту автомобіля, проведення розрахунку спеціалістами таких послуг та їх оплата.

Інших доказів на спростування факту проведення відновлювального ремонту автомобіля позивача ОСОБА_3 СК ВУСО надано не було.

Окрім цього, ОСОБА_3 СК ВУСО в своїй апеляційній скарзі посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано розмір франшизи при визначенні суми збитків та вартості відновлювального ремонту.

Однак, колегія суддів відхиляє такий довід апелянта, оскільки як вбачається із матеріалів справи, при добровільній виплаті ОСОБА_3 СК ВУСО страхового відшкодування страховиком було утримано розмір фрашнизи в сумі 1000,00 грн. і при стягненні страхового відшкодування в 37452,69 грн. відповідно до рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 серпня 2017 року та вартості відновлювального ремонту в сумі 12547,31 грн. в межах залишку страхового ліміту відповідно оскаржуваного апелянтом рішення питання щодо стягнення франшизи не вирішувалось, так як її подвійне утримання суперечить нормам діючого цивільного законодавства України.

А тому, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Страхова компанія ВУСО залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

ОСОБА_4