Житомирський апеляційний суд
Справа №274/1981/14-ц Головуючий у 1-й інст. Корбут В. В.
Категорія 26 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Галацевич О.М.,

суддів: Григорусь Н.Й., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №274/1981/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Укрсоцбанк»,

на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області, ухвалене 17 травня 2019 року суддею Корбутом В.В. у м. Бердичеві, повний текст рішення складено 22 травня 2019 року,

в с т а н о в и в :

У квітні 2014 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі -ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості в сумі 1 593 422,76 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 14 травня 2007 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКБСР «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 було укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 286/25-451, згідно умов якого з урахуванням додаткової угоди № 2 від 30 червня 2009 року остання отримала кредит траншами у сумі 100 359,36 дол. США зі сплатою 15 % річних за користування кредитом, із кінцевим терміном повернення всіх траншів кредиту до 13 травня 2022 року (включно). Цього ж дня на забезпечення виконання вказаного договору між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір поруки №286/25-452, за умовами якого поручитель зобов`язався солідарно з ОСОБА_1 відповідати перед позивачем за виконання зобов`язання за указаним кредитним договором.

У порушення умов кредитного договору, а також статей 509, 526, 1054 ЦК України, відповідачі зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконували, чим порушили умови кредитного договору. Станом на 24 березня 2014 року утворилась заборгованість у сумі 156 271,54 дол. США, що еквівалентно за офіційним курсом Національного банку України 1 593 422,76 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 92 829,14 дол. США; заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 53 866,14 дол. США; пені за порушення терміну погашення кредиту у розмірі 33 943,71 грн та пені за порушення терміну погашення процентів у розмірі 63 700,67 грн.

Заочним рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 16 жовтня 2014 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії від 14 травня 2007 року № 286/25-451 у сумі 1 593 422,76 грн, що еквівалентно за офіційним курсом Національного банку України 156 271,54 дол. США.

Постановою апеляційного суду Житомирської області від 17 січня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 05 вересня 2018 року заочне рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 16 жовтня 2014 року та постанову апеляційного суду Житомирської області від 17 січня 2018 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 17 травня 2019 року відмовлено у задоволенні позову акціонерного товариства «Укрсоцбанк».

В апеляційній скарзі представник акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - АТ «Укрсоцбанк», Банк), посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 17 травня 2019 року та ухвалити нове про задоволення позовних вимог Банку.

На його думку, суд залишив поза увагою положення абз. 6 ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яка діяла на час укладення договору і час спірних правовідносин, та п. 3 додаткової угоди № 2 від 30 червня 2009 року, відповідно до яких у Банку виникло право вимоги про дострокове стягнення всієї заборгованості за кредитом з 28.03.2014, тобто після спливу 30 днів з дати отримання ОСОБА_1 вимоги про дострокове виконання зобов`язань, а не з 16.08.2010, як помилково вважав суд. Отже, суд помилково застосував строк позовної давності до всієї суми позовних вимог Банку. Вважає, що такий строк міг бути застосований лише до частини чергових платежів згідно графіку, зокрема за період з 23.07.2010 (враховуючи, що останній платіж здійснено 22.07.2010) і по 12.04.2011. До решти періоду строк позовної давності не минув, так як позов до суду подано 12.04.2014.

У відзивах на апеляційну скаргу ОСОБА_2 та представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 просили залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на безпідставність доводів, зазначених у ній. ОСОБА_3 вказав, що прострочена заборгованість за позичальником почала рахуватися із 11.02.2009, а відповідно до п. 1.1.2 додаткової угоди погашення траншів кредиту здійснюється згідно графіку до 10 числа кожного місяця, тому згідно п. 4.3 кредитного договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 5 днів, тобто з 15.03.2009. Отже, Банк пропустив строк позовної давності, звернувшись до суду лише 12.04.2014. При цьому, вважає, що додаткова угода від 30.06.2009 не може братися судом до уваги, оскільки укладена поза межами строку дії основного договору. Також послався на ту обставину, що факт закінчення строку дії кредитного договору за вимогами п. 4.3. Кредитного договору встановлений рішенням Бердичівського міськрайонного суду від 28.08.2018, залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 04.12.2018.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 06 листопада 2019 року залучено до участі у справі правонаступника акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - акціонерне товариство «Альфа-Банк» (а.с. 205 т.2)

В судовому засіданні представник акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі АТ «Альфа-Банк») Михніцький Г.Ю. просив апеляційну скаргу задовольнити, надав детальний розрахунок заборгованості згідно доводів апеляційної скарги. Представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на доводи, викладені у відзиві.

Заслухавши пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне.

Судом першої інстанції встановлено та із матеріалів справи вбачається, що 14 травня 2007 року між АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 було укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 286/25-451, згідно умов якого з урахуванням додаткової угоди № 2 від 30 червня 2009 року остання отримала кредит траншами у сумі 100 359,36 дол. США зі сплатою 15 % річних за користування кредитом, із кінцевим терміном повернення всіх траншів кредиту до 13 травня 2022 року (включно).

Цього ж дня на забезпечення виконання вказаного договору між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 286/25-452, за умовами якого останній зобов`язався солідарно з ОСОБА_1 відповідати перед позивачем за виконання зобов`язання за указаним договором про надання невідновлювальної кредитної лінії.

Із наданого Банком розрахунку вбачається, що ОСОБА_1 порушила умови кредитного договору стосовно своєчасного повернення суми отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за ним процентів, унаслідок чого станом на 24 березня 2014 року утворилась заборгованість у сумі 156 271,54 дол. США, що еквівалентно за офіційним курсом Національного банку України 1 593 422,76 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 92 829,14 дол. США; заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 53 866,14 дол. США; пені за порушення терміну погашення кредиту у розмірі 33 943,71 грн та пені за порушення терміну погашення процентів у розмірі 63 700,67 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов договору про надання невідновлювальної кредитної лінії № 286/25-451 від 14.05.2007, змінився строк виконання основного зобов`язання (п. 4.3 договору), та 16.08.2010 розпочався перебіг позовної давності, а відтак Банк мав право протягом трьох років від цієї дати звернутись до суду з позовом за захистом свого порушеного права, однак позовну заяву подав лише у квітні 2014 року. Також, суд виходив із того, що порука, встановлена договором поруки № 286/25-452 від 14.05.2007, припинилась, оскільки з позовом до ОСОБА_2 Банк звернувся лише у квітні 2014 року, тобто більше ніж через шість місяців від дня настання строку виконання зобов`язання за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії № 286/25-451 від 14.05.2007.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Умовами кредитного договору передбачено повернення кредиту та процентів шляхом сплати щомісячного платежу (пункти 1.1.2.1., 2.5. договору).

Пунктом 4.3 кредитного договору сторони передбачили, що у разі не виконання позичальником зобов`язань щодо сплати кредиту й процентів згідно умов цього договору, протягом більше ніж 5 календарних днів строк користування кредитом вважається таким, що сплив та відповідно позичальник зобов`язаний погасити кредит в повному обсязі та сплатити проценти за фактичне використання кредиту та нараховані штрафні санкції.

Водночас, 30 червня 2009 року сторони уклали додаткову угоду № 2 про внесення змін до кредитного договору, пунктом 3 якої передбачили, що у разі порушення позичальником строків сплати процентів, визначених пунктом 2.5 договору, та/або кредиту як в повному обсязі, так і частково, більш ніж на 30 календарних днів кредитор має право вимагати дострокового погашення кредиту, нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій в повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення позичальнику, а позичальник в свою чергу зобов`язується достроково погасити в повному обсязі кредит, нараховані проценти та можливі штрафні санкції протягом 30 календарних днів з дати одержання вищезазначеного письмового повідомлення кредитора (т. 1 а.с. 83).

Як свідчать матеріали справи, 14.02.2014 Банк на адреси відповідачів надіслав вимоги про погашення кредитної заборгованості, які отримані ОСОБА_1 25.02.2014, ОСОБА_2 31.03.2014 (т. 1 а.с. 5-6). Такі обставини не заперечувались відповідачами.

Надіславши такі вимоги, Банк змінив строк виконання зобов`язання за кредитним договором з 13.05.2022 на 28.03.2014 (тридцятий день з дня отримання вимоги ОСОБА_1 ). Заборгованість відповідачами погашена не була.

12.04.2014 Банк звернувся в суд з указаним позовом до відповідачів про солідарне стягнення кредитної заборгованості.

Із наданого позивачем розрахунку кредитної заборгованості вбачається, що останній платіж боржником здійснено 22.07.2010.

Отже, оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Під час нового розгляду справи представник ОСОБА_1 в суді першої інстанції просив відмовити у задоволенні позову, у тому числі з підстав пропуску Банком строку позовної давності (т. 2 а.с. 58-61).

Тому, оскільки, крім встановлення строку дії договору про надання кредиту, сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі кредитного договору, позичальник не виконував свої зобов`язання за кредитним договором, починаючи з 22.07.2010, а з позовом Банк звернувся 12.04.2014, з боржника ОСОБА_1 підлягала стягненню заборгованість у межах трирічного строку позовної давності, зокрема: з 12.04.2011 щомісячні платежі по тілу кредиту (в межах трирічного строку та всі чергові платежі по тілу за договором після цієї дати), з 12.04.2011 по 28.03.2014 - проценти за користування кредитом (в межах трирічного строку по змінену Банком дату строку виконання договору, після якої проценти за договором не нараховуються, а діють положення ст. 625 ЦК України), з 12.04.2013 по 12.04.2014 пеня згідно п. 4.1 договору.

Водночас, у даному випадку поручитель не може нести повну солідарну відповідальність з боржником.

Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 05.09.2018, скасовуючи заочне рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 16 жовтня 2014 року та постанову апеляційного суду Житомирської області від 17 січня 2018 року і направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

За змістом ч. 5 ст. 411 ЦПК України висновки суду касаційної інстанції, в зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Так, згідно ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Зазначений висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Договором поруки від 14.05.2007 (т. 1 а.с. 15-16) не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором (пункт 6.2 договору поруки).

Останній платіж боржником здійснено 22.07.2010, а з позовом Банк звернувся 12.04.2014, тобто поза межами шестимісячного строку з моменту настання строку погашення чергового платежу.

За таких обставин, поручитель та боржник відповідають солідарно за період з 12.10.2013 по тілу кредиту (в межах шестимісячного строку та всі чергові платежі по тілу за договором після цієї дати); з 12.10.2013 по 28.03.2014 по процентах за користування кредитом (в межах шестимісячного строку по змінену Банком дату строку виконання договору, після якої проценти за договором не нараховуються, а діють положення ст. 625 ЦК України), з 12.04.2013 по 12.04.2014 по пені.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову підлягає скасуванню з ухваленням судом апеляційної інстанції нового судового рішення про часткове задоволення позову.

З урахуванням розрахунку заборгованості, наданого до позовної заяви (т. 1 а.с.21-29) та розрахунку, наданого до апеляційної скарги (т. 2 а.с. 223-224), з боржника та поручителя підлягає солідарному стягненню 77 119,22 доларів США тіла кредиту та процентів, що станом на 17.12.2019 еквівалентно 1 811 530,4 грн, а з боржника 46958,99 доларів США тіла кредиту та процентів, що станом на 17.12.2019 еквівалентно 1 103 066,6 грн. Солідарному стягненню підлягає також пеня в сумі 97644,38 грн.

Разом з тим, як вбачається із прохальної частини позовної заяви Банку, останній просив стягнути на його користь з відповідачів заборгованість за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії № 286/25-451 від 14.05.2007 у національній валюті в сумі 1 593 422,76 грн.

Враховуючи положення ч.1 ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу у межах заявлених позивачем вимог, з боржника та поручителя підлягає стягненню на користь АТ «Альфа-Банк» солідарно заборгованість за кредитним договором в сумі 1 005 186, 00 грн, а з боржника - в сумі 588 236,70 грн.

Також з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» підлягає стягненню 6090 грн судових витрат, а з ОСОБА_2 - 3045 грн судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Посилання у відзиві на апеляційну скаргу на пропуск Банком строку позовної давності, зважаючи на положення на п. 4.3 кредитного договору, є помилковими з огляду на наявність узгоджених сторонами у додатковій угоді № 2 від 30 червня 2009 року змін до кредитного договору щодо порядку дострокового погашення в повному обсязі кредиту, нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій.

Доводи відповідачів про те, що така додаткова угода не може братися судом до уваги, оскільки укладена поза межами строку дії основного договору, який на їх думку закінчився 15.03.2009, є помилковими та не узгоджуються з нормами чинного законодавства.

Зміст рішення Бердичівського міськрайонного суду від 28.08.2018 у справі №274/1402/18 за позовом ОСОБА_1 до Банку про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, яке залишено без змін Житомирським апеляційним судом від 04.12.2018, спростовує доводи відповідачів про встановлення цим рішенням факту закінчення строку дії кредитного договору згідно з вимогами п. 4.3. кредитного договору (т. 2 а.с. 178-184). Вказівка суду на те, що виконавчий напис вчинено поза межами строку, передбаченого ст. 88 Закону України «Про нотаріат» не вказує на ту обставину, що перебіг такого строку встановлений судом саме за положеннями п. 4.3. кредитного договору. Крім того, задовольняючи позов, суд виходив із того, що ОСОБА_1 була позбавлена можливості висувати свої заперечення щодо розміру заборгованості та вчинення нотаріусом виконавчого напису у зв`язку з неотриманням повідомлення з вимогою усунути порушення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити частково.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 17 травня 2019 року скасувати, ухваливши нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100, ) заборгованість за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії № 286/25-451 від 14 травня 2007 року в сумі 1005186,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100, ) заборгованість за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії № 286/25-451 від 14 травня 2007 року в сумі 588236,70 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» 6090 грн судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» 3045 грн судових витрат.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 23 грудня 2019 року.