Постанова

Іменем України

12 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 756/6183/16-ц

провадження № 61-32516св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - фізична особа-підприємець ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 17 лютого 2017 року у складі судді Яценко Н. О. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 17 липня 2017 року у складі колегії суддів: Панченка М. М., Волошиної В. М., Слюсар Т. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, з урахуванням уточнених позовних вимог просив захистити його права споживача, визнати дійсним укладений між сторонами договір побутового замовлення, а також зобов`язати відповідача виконати договір у натурі, стягнути з відповідача на свою користь пеню за прострочення виконання зобов`язання у сумі 48 780,00 грн.

Позов обгрунтований тим, що 08 червня 2014 року між ним та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 ( далі - ФОП ОСОБА_2 ) укладено усний договір №01/02, згідно з яким за замовленням позивача відповідач повинен був з власних пиломатеріалів виготовити для нього будівельні дерев`яні матеріали, зокрема, брус, лаги, дошку для підлоги, дошку дубову, дошку «вагонка» та ін.

Договір є довгостроковим, відповідач виготовлював окремі вироби на підставі окремих правочинів за заявками позивача. Відповідач неналежним чином договір не виконував.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 17 лютого 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 17 липня 2017 року, в позові відмовлено.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивач не довів укладання між сторонами договору побутового замовлення, згідно з яким відповідач взяв на себе зобов`язання виготовити для нього будівельні матеріали з дерева. Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог про визнання договору дійсним та настання правових наслідків невиконання зобов`язання.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 17 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 17 липня 2017 року, просив скасувати оскаржувані судові рішення, направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рух справи в суді касаційної інстанції

11 серпня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі.

У травні 2018 року справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з розпорядженням Верховного Суду від 04 червня 2019 року № 556/0/226-19 «Про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи», пунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки» доповідачем у справі відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Олійник А. С.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обгрунтована тим, що відповідно до засад цивільного судочинства, визначених ЦПК України 2004 року, суд зобов`язаний поважати честь і гідність усіх учасників цивільного процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом.

Суди безпідставно не застосували до спірних правовідносин положення Закону України «Про захист прав споживачів», Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та Господарського кодексу України (далі - ГК України), що реулюють питання захисту прав споживачів.

Суди порушили вимоги статті 212 ЦПК України 2004 року щодо всебічної, повної та об`єктивної оцінки обставин, правової форми і умов взаємовідносин сторін, письмових і речових доказів, аналізу показань свідків, зокрема у їх сукупності, що призвело до неправильної оцінки доказів у справі та неповного встановлення обставин справи, що і є підставою для направлення справи на новий розгляд.

Аргументи інших учасників справи

Заперечення на касаційну скаргу не надійшли.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа-підприємець.

За твердженням позивача ОСОБА_1 15 серпня 2012 року між ним та відповідачем, як суб`єктом господарювання, укладений усний довгостроковий договір № 01/02, згідно з яким передбачено виконання низки акцептованих відповідачем заявок з виробництва та реалізації пиломатеріалів власного виробництва з власної деревини і на власному обладнанні на промбазі в погоджений термін -рік-півтора року, замовлених і оплачених позивачем для своїх особистих споживчих потреб.

Протягом двох років відповідач виконав строкові, реальні, платні правочини з виробництва та реалізації пиломатеріалів, штабелювання, складування, зберігання яких відбувалось на критому складському майданчику на промбазі. Розрахункові документи на всю реалізовану товарну продукцію власного виробництва відповідач позивачу не надав, чим порушив його право власності.

Свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтвердили обставини, які навів позивач у позовній заяві, щодо факту укладення між сторонами договору.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (стаття 15 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із частиною першою статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до частини першої статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Різновидом договору підряду є побутовий підряд.

Відповідно до статті 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.

Згідно зі статтею 866 ЦК України договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору. Відсутність у замовника цього документа не позбавляє його права залучати свідків для підтвердження факту укладення договору або його умов.

Згідно з абзацом першим частини першої, частинами другою, третьою та четвертою статті 60 ЦПК Країни 2004 року кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, зобов`язана надати докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд ухвалює рішення у справі на користь протилежної сторони.

Відповідно до статті 57 ЦПК України 2004 року доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 58 ЦПК України 2004 року).

Суди встановили, що позивач, крім показань свідків, інших належних та допустимих доказів на підтвердження укладення між сторонами договору, а саме: розписки чи квитанції відповідача про отримання платежу від позивача на виконання указаного замовлення, акти прийому-передачі виконаних робіт за вказаним замовленням, або письмові проміжні заявки на виконання робіт, які прийнятті до виконання відповідачем, не надав.

Суд першої інстанції зазначив, що додані до позовної заяви розрахунки, креслення не містять конкретної інформації щодо виду робіт, їх вартості, замовника та виконавця, отже, не містять відомості, які є предметом доказування у справі.

З урахуванням того, що показання свідків не можуть бути єдиним належним засобом доказування у справі щодо укладення між сторонами договору та виникнення договірних правовідносин, позивач не надав достатньо доказів, суди дійшли висновків про відмову в позові в цій частині та, як наслідок, відмову в позові в частині стягнення з відповідача неустойки за неналежне виконання обов`язків за договором.

Доводи касаційної скарги щодо незастосування законодавства, що регулює питання захисту прав споживачів також є необгрунтованими, оскільки позивач не довів позовні вимоги.

Доводи касаційної скарги зводяться до власного тлумаченнянорм матеріального права, переоцінку доказів у справі, проте встановлення обставин справи і перевірка їх доказами не належить до компетенції суду касаційної інстанції.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судові рішення - без змін.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у цій справі оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 17 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 17 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко