Справа № 364/1390/18
Провадження № 2/364/41/19
08.02.2019 р. Володарський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді Макаренко Л.А.,
при секретарі судового засідання Кулинич Г.І.,
сторони не зявилися,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Володарського районного суду Київської області в смт Володарка Київської області цивільну справу
за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2
про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей,
До Володарського районного суду Київської області 16.11.2018 р. надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, в якій Позивач просить суд: стягнути з Відповідача на її користь аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) Відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття.
На обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач у позовній заяві зазначила, що вона з Відповідачем 13.11.2015 р. уклала шлюб, зареєстрований виконкомом Старопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області; у шлюбі в них народилися зазначені діти, ІНФОРМАЦІЯ_3 і ІНФОРМАЦІЯ_4, Відповідач ухиляється від їх утримання, добровільно виділяти кошти на утримання дітей відмовляється, їх інтересами не цікавиться.
Ухвалою суду від 03.12.2018 р. відкрито провадження в справі, задоволено клопотання Позивача та вирішено питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін і проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами, проте через відсутність підтвердження повідомлення Відповідача про поданий щодо нього позов суд з метою забезпечення рівності сторін, права особи на захист ухвалою від 04.01.2019 р. змінив порядок розгляду справи, вирішивши здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, встановивши строк Відповідачеві для подання відзиву, призначив судове засідання на 24.01.2019 р., відкладене через неявку Відповідача на 08.02.2019 р.
У судове засідання 08.02.2019 р. Позивач не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена, 24.01.2019 р. подала до суду заяву з проханням розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримує, проти заочного рішення не заперечує (а.с. 32).
Відповідач у судове засідання 08.02.2019 р. повторно не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений за зареєстрованою адресою місця проживання (а.с. 14), судові повістки поверталися з відміткою «за адресою не проживає» (а.с. 21, 31), у звязку з цим викликався в порядку частини одинадцятої статті 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) шляхом розміщення оголошення на офіційному веб сайті суду (а.с. 28-29, 38-39), а також телефоном (а.с. 22, 36), не повідомив своєї адреси місця проживання, просив
надіслати усі документи на названу ним електронну пошту, що було зроблено (а.с. 37).
За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому згідно з частиною четвертою статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою Позивача, викладеною письмово в заяві (а.с. 32), вбачає за можливе розглянути справу за відсутності Відповідача у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення.
У звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (частина друга статті 247 ЦПК України).
Суд, ознайомившись з матеріалами справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з такого.
З матеріалів справи судом встановлено, що сторони 13.11.2015 р. зареєстрували шлюб, що підтверджено копією свідоцтва про шлюб, серія I-ОК № 188498, виданого 13.11.2015 р. виконавчим комітетом Старопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області, актовий запис № 15 (а.с. 6).
Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджено копіями свідоцтва про їх народження відповідно серії I-ОК № 331263 та серії І-ОК № 362920, виданих 08.06.2016 р. і 29.09.2017 р. Володарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актові записи № 55 та № 117 відповідно (а.с. 7, 8).
Діти проживають разом з Позивачем та перебувають на її утриманні, що підтверджено копіями довідок Капустинської сільської ради Володарського району Київської області від 22.10.2018 р. № 140 (а.с. 9) та про склад сімї (а.с. 10).
Декларацією прав дитини Генеральної Асамблеї Організації Обєднаних Націй від 20.11.1959 р. проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння; вона повинна рости, зокрема, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості (принцип 6).
За статтею 27 Конвенції про права дитини, схваленою Генеральною Асамблеєю Організації Обєднаних Націй 20.11.1989 р. та ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789-XII, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини; батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Аналогічно стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» закріплює, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку; батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Батьки зобовязанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття; зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обовязку батьківського піклування щодо неї (стаття 51 Конституції України, статті 150, 180 Сімейного кодексу України).
Згідно з положеннями частин першої, третьої статті 181, частини першої статті 191 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними;за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька та/або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина;аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову.
Відповідно до статті 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття; якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.
За вимогами частини другої статті 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Розміри прожиткового мінімуму на поточний 2019 рік, зокрема, для дітей відповідного віку визначені статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік».
Зважаючи на усе викладене, оцінивши в сукупності наявні докази, беручи до уваги розмір аліментів, заявлений Позивачем до стягнення (1/3 частки доходу Відповідача), який відповідає визначеному законом розміру аліментів на двох неповнолітніх дітей, що може бути стягнутий навіть безспірно в наказному провадженні (частина пята статті 183 Сімейного кодексу України, пункт 4 частини першої статті 161 ЦПК України), суд вважає, що Відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини та зобовязаний згідно із законом належним чином забезпечувати і утримувати цю дитину, тому позов підлягає задоволенню.
Задовольняючи позовні вимоги, суд виходить із непорушності конституційного права неповнолітньої дитини на утримання батьками до досягнення нею повноліття; обовязок батьків утримувати свою дитину не припиняється із припиненням шлюбу між батьками та спільного проживання з дитиною.
Суд у порядку пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення з Відповідача аліментів на користь Позивача на утримання неповнолітніх дітей у межах суми платежу за один місяць.
Крім того, за імперативними вимогами частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, у тому числі судового збору (частина перша статті 133 ЦПК України), з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли.
Керуючись статтями 180-183, 191 Сімейного кодексу України, статтями 2, 3, 12, 13, 76, 81, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280-284, 288, 289, 351, 352, 354, 355, підпунктом 15.5 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей задовольнити повністю.
Стягнути зі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5 (зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6; РНОКПП НОМЕР_1), на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7 (зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_8, РНОКПП НОМЕР_2), аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня предявлення позову з 16.11.2018 р. та до досягнення найстаршою дитиною повноліття до 06.06.2034 р.
Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути зі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5 (зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6; РНОКПП НОМЕР_1), на користь держави судовий збір у сумі 704,80 грн.

Копію заочного рішення суду направити сторонам.

Заочне рішення суду може бути переглянуте Володарським районним судом Київської області за письмовою заявою Відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня проголошення цього заочного рішення. Заява про перегляд заочного рішення подається в письмовій формі та повинна відповідати вимогам статті 285 ЦПК України.

Заочне рішення суду може бути оскаржено Позивачем шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду або через Володарський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги, якщо протягом цього строку не було подано заяви про перегляд заочного рішення або апеляційної скарги, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: Л.А. Макаренко