№ 336/4788/18
пр. № 2/336/1114/2019
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 р. м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Дмитрюк О.В.,

за участю секретаря Петрова С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «Служба миттєвого кредитування» звернулось 20.08.2018 р. до суду з вищевказаним позовом.

За позовом, посилаючись на ст.ст.526, 1046-1053, 1054 ЦК України, умови кредитного договору № 44 від 17.07.2014 р., ТОВ «Служба миттєвого кредитування» просить стягнути з ОСОБА_1 16 939,62 грн., у якості заборгованості за кредитним договором, а також стягнути судові витрати.

Ухвалою судді від 28.08.2018 р. було відкрито провадження і справа призначена до розгляду.

05.11.2018 р. у справі було постановлено заочне рішення, яким позовні вимоги ТОВ «Служба миттєвого кредитування» були задоволені в позовному обсязі.

Ухвалою від 17.12.2018 р. заочне рішення скасовано, справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження на 30.01.2019 р.

Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує, просить задовольнити.

Розгляд справи за відсутності учасника справи узгоджується з положеннями ч.3 ст.211 ЦПК України.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позов (а.с.94-96).

Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію представника позивача, заслухавши пояснення представника відповідача, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 17.07.2014 р. ОСОБА_1 уклав з ТОВ «Служба миттєвого кредитування» кредитний договір № 44, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 500 грн.

Згідно п.3.3 договору ОСОБА_1 зобовязався повернути отримані кошти в сумі 500 грн., а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами в сумі 140 грн., що разом складає 640 грн., до 30.07.2014 р.

07.10.2014 р. ОСОБА_1 відповідно до п.2.3 договору сплатив частково відсотки пені за прострочення заборгованості в сумі 200 грн.

В порушення умов договору відповідач взяті на себе зобовязання по поверненню кредитних коштів станом на 10.08.2018 р. не виконав.

Вищевикладене підтверджено наданими позивачем письмовими доказами, наявними в матеріалах справи.

Суд дійшов висновку, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню ст.ст. 526, 543, 625, 629, 1048-1050, 1054, 1055 ЦК України, з системного аналізу яких вбачається, що зобов'язання за договором, у тому числі за договором кредиту, за яким кредитодавець надає кошти, а позичальник зобов'язується їх повернути за сплатою процентів, є обов'язковими для виконання сторонами, має виконуватися належним чином, з застосуванням відповідальності за порушення грошового зобов'язання.

Відповідачем порушуються взяті на себе зобовязання щодо повернення кредиту та сплати процентів, внаслідок чого станом на 10.08.2018 року відповідно до розрахунку виникла заборгованість у розмірі 15 160 грн., з яких: 500,00 грн. - тіло кредиту; 140 грн. - відсотки; 14 520 - пеня (а.с.10-35).

Щодо посилання відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності, як на підставу для відмови у задоволенні позовних вимог, суд зауважує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Ст.257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права чи про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

У п. 9.2 кредитного договору сторони домовились про договірну позовну давність 10 років.

З урахуванням того, що сторонами у кредитному договорі позовну давність збільшено до 10 років, то у суду відсутні підстави для застосування до вимог про стягнення заборгованості як загальної, так і спеціальної позовної давності, передбачених ст.257, ч. 2 ст. 258 ЦК України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

На підставі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України).

Частиною третьою статті 551 ЦК України, зокрема передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 03.09.2014 року у справі № 6-100цс14, від 04.11.2015 року у справі № 6-1120цс15 та від 18.05.2016 року у справі 6-474цс16.

За даним кредитним договором розмір збитків становить 640 грн. (500 грн. (тіло кредиту) + 140 грн. (відсотки) = 640 грн.), а сума пені, яку просить стягнути позивач з відповідача становить 14520 грн., що значно перевищує розмір збитків, у звязку з чим суд, виходячи з засад виваженості, розумності та справедливості, вважає за можливе зменшити розмір пені з 14520,00 грн. до 1000,00 грн.

Таким чином, аналізуючи наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки свої договірні зобовязання ОСОБА_1 за кредитним договором не виконав, та суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 1640 грн., з яких: 500,00 грн. - тіло кредиту; 140 грн. - відсотки; 1000,00 грн. - пеня.

Посилання відповідача на вимоги ЗУ «Про ліцензування видів господарської діяльності», як на підставу для відмови в задоволенні позову, суд вважає безпідставними, оскільки даний Закон був прийнятий 02.03.2015 р., тобто після укладання договору між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, саме: судовий збір.

Таким чином, суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 190,69 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 141, 261, 264, 265, 354ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» (м.Запоріжжя, вул.40 років Радянської України, 39-а, оф.25, ) заборгованість за кредитним договором № 44 від 17.07.2014 р. в сумі 1640,00 грн. (500 грн. - тіло кредиту; 140 грн. - відсотки; 1000,00 грн. пеня).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» суму судового збору в розмірі 190,69 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В.Дмитрюк