РОЗІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 327/125/19
Провадження № 2/327/66/2019
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29.08.2019 року смт. Розівка
Розівський районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді Завіновської А.П.,
при секретарі судового засідання Літвіновій Т.А.,
за участю позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши в судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_5 , про позбавлення права користування житловим приміщенням,
ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду із наведеним вище позовом, який в подальшому уточнили, в обґрунтування якого зазначали наступне.
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 після смерті матері ОСОБА_6 , отримали спадщину, до складу якої увійшов і житловий будинок АДРЕСА_1 .
В інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 дії ОСОБА_1 , як опікун на підставі розпорядження голови Розівської районної державної адміністрації від 23.04.2018 року № 165.
У будинку за вищезазначеною адресою зареєстрований ОСОБА_4 , який не є членом сім`ї та понад три роки не проживає у будинку, місце знаходження відповідача позивачам невідомо, як невідомі засоби зв`язку з ним, добровільно для зняття з реєстрації відповідач не з`являється. Позивачі мають намір продати житловий будинок за вищевказаною адресою, проте через те, що у ньому зареєстрований відповідач, вони обмежені у реалізації права на розпорядження майном.
З огляду на вказане, ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просила позбавити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , права користування житловим будинком, який належить ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Співпозивач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Крім того, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, повідомивши зокрема, що підтримує позовні вимоги та не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі за наявності для цього правових підстав (а.с. 112, 130, 133).
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_5 , в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, також подав заяву про розгляд справи за його відсутністю, зокрема повідомивши, що проти задоволення позовних вимог не заперечує (а.с. 126, 134).
Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання повторно не з`явився без повідомлення (поважних) причин, відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України, вважається таким, що належним чином був сповіщений про час, дату і місце здійснення судового засідання. Відзив не подав (а.с. 122, 126, 127, 137-139).
Вимогами ч. 4 ст. 223 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
За згодою позивачів, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
В судовому засіданні ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 пояснила, що відповідач ОСОБА_4 це колишній цивільний чоловік її померлої доньки ОСОБА_6 , але він покинув вказане домоволодіння ще за життя останньої і десь приблизно з 2014 року позивач його не бачила, де він перебуває наразі їй невідомо. На даний час вони мають намір продати будинок але не можуть, оскільки в ньому прописаний відповідач, який не є членом сім`ї власників будинку, а тому просила позов задовольнити в повному обсязі.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що вона проживає по сусідству із домоволодінням по АДРЕСА_1 , де раніше проживала померла ОСОБА_6 , знає цю родину. Відповідач ОСОБА_4 це колишній цивільний чоловік померлої, останній приблизно три роки за вказаною адресою не проживає та не з`являється, де він перебуває свідку невідомо.
Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що вона також живе поряд із вказаним домоволодінням, ОСОБА_4 , який був колишнім чоловіком померлої ОСОБА_6 , вона не бачила приблизно чотири роки, з тих пір як останній покинув дане житлове приміщення.
Заслухавши позивача, свідків, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.
Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом від 12.11.2018 року, зареєстрованих в реєстрі за № 1332 та № 1336, а також витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 144945666 від 12.11.2018 року та № 144946303 від 12.11.2018 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с. 10-13).
Крім того, факт належності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності житлового будинку АДРЕСА_1 , також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 164128114 від 18.04.2019 року, копією технічного паспорта та домової книги на вищезазначений житловий будинок (а.с. 23-25, 92-97, 98-100).
Згідно до розпорядження голови Розівської районної державної адміністрації Запорізької області № 165 від 23.04.2018 року, ОСОБА_9 . ОСОБА_10 призначена опікуном ОСОБА_2 (а.с. 7).
З довідки, виданої виконавчим комітетом Розівської селищної ради Розівського району Запорізької області за № 1548 від 22.03.2019 року вбачається, що відповідач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проте з 2016 року за даною адресою не проживає (а.с. 16).
Виходячи з вимог, викладених в статтях 16, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду із вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.
Згідно до статей 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном, які він здійснює на власний розсуд. Право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до статті 41 Конституції України, статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Пунктом 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», роз`яснено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити з такого.
Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Отже підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення його прав і об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
За правилами статті 150 ЖК України власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Аналогічні вимоги містить стаття 383 ЦК України.
Виходячи з норм, викладених в ч.ч. 1, 2 ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
При тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, за виключенням випадків, визначених законом згідно до яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців (ч. 1, ч. 3 ст. 71 ЖК України).
Частиною 2 статті 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Таким чином, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 , не є членом сім`ї власників житла, більше трьох років не проживає у спірному будинку, тобто не веде з останніми спільного господарства, а тому його реєстрація в спірному будинку порушує право власності позивачів, з огляду на ці обставини, суд задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про позбавлення відповідача ОСОБА_4 права користування житловим будинком.
В силу ч. 2 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.
Питання щодо стягнення з відповідача понесених судових витрат в сумі 768, 40 грн. в позовній заяві не порушувалось.
Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 16, 317, 319, 321, 346, 383, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 64, 71, 150 ЖК України, ст. ст. 12, 13, 19, 76, 81, 136, 141, 211, 223, 259, 263-265, 273, 274, 280-283 ЦПК України, суд
позов ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 задовольнити.
Позбавити ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) права користування житловим будинком, який належить ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, Розівським районним судом Запорізької області, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через суд першої інстанції, Розівський районний суд Запорізької області шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 30 серпня 2019 року.

Суддя: А.П. Завіновська