Справа № 190/516/19
Провадження №2/190/310/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2019 року м.П`ятихатки

Дніпропетровська область

П`ятихатський районний суд

Дніпропетровської області

в складі головуючого-судді Митошоп В.М.

за участі секретаря Пронської Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.П`ятихатки цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

АТ КБ"ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказуючи, що 29.08.2007 року між банком та ОСОБА_1 , укладено кредитний договір (підписана заява) б/н, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 21600,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідно до умов договору, відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, в результаті чого станом на 20.03.2019 року утворилась прострочена заборгованість по кредиту, а саме:

-3617,83 грн. - заборгованість за тілом кредиту;

-4095,66 грн.- заборгованість за простроченим тілом кредиту

-6933,42 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання;

-1150,00 грн. - нараховано пені за несвоєчасність сплати бргу на суму від 100 грн.;

-250,00 грн. - штраф (фіксована частина);

-789,85 грн. штраф (процентна складова).

Загальна сума заборгованості складає 16836 грн. 76 коп., яку просять стягнути з відповідача в примусовому порядку. Крім того просять стягнути з відповідача 1921 грн.00 коп. сплаченого судового збору.

Представник позивача в судове засідання не явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, надав до матеріалів позовної заяви клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязів.( а.с.40)

Відповідач ОСОБА_1 , в судове засідання не явилася, про розгляд справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги не визнала у повному обсязі, оскільки з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» і зміною кредитного ліміту не була ознайомлена та їх не підписувала.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

29.08.2007 року між АТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 , укладено кредитний договір б/н, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 21600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, «Правилами користування платіжною карткою», та Тарифами банку складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. ( а.с.13-14,15-29)

Згідно розрахунку наданого позивачем заборгованість за кредитним договором від 29.08.2007 року станом на 20.03.2019 року складає 16836 грн.276 коп., з яких:3617,83 грн. - заборгованість за тілом кредиту;4095,66 грн.- заборгованість за простроченим тілом кредиту 6933,42 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання;1150,00 грн. - нараховано пені за несвоєчасність сплати бргу на суму від 100 грн.;250,00 грн. - штраф (фіксована частина);789,85 грн. штраф (процентна складова). (а.с.6-9,10-12)

Згідно п. 2.1.1. Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, які долучені позивачем до матеріалів позовної заяви, вказані умови використання кредитних карт ПАТ КБ ПриватБанку, Пам`ятка клієнта/Довідка про умови кредитування, Тарифи на випуск і обслуговування кредитних карт (Тарифи), а так само Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, встановлюють правила випуску, обслуговування і використання кредитних карт Банку.

Дані Умови регулюють відносини між банком та клієнтом з випуску і обслуговування карт. Банк випускає клієнту картку на підставі заяви, належним чином заповненої і підписаної клієнтом. Випуск карти та відкриття рахунку картки здійснюється у випадку прийняття банком позитивного рішення щодо можливості випуску клієнту картки. Клієнт зобов`язується виконувати правила випуску, обслуговування і використання карт банку і за наявності додаткових карт забезпечити виконання правил власниками додаткових карт.

Згідно п. 2.1.1.2. вищевказаного Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у Пам`ятці клієнта/Довідці про умови кредитування і заяві, підписанням

якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладання договору являється дата отримання картки, вказана у заяві.

Згідно матеріалів справи, 29.08.2007 року відповідачем складена та підписана Анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Остання підтвердила, що погоджується із тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

За вимогами ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 1 та 2 ст. 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Таким чином, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, визначено, що Умови та Правила надання банківських послуг, Пам`ятка Клієнта, Тарифи, а також заява про приєднання до Умов та Правил становить укладений Договір про надання банківських послуг.

Одночасно з цим, позивачем не надано суду доказів оформлення та укладання між сторонами та відповідно отримання позичальником Умов та Правил надання банківських послуг, Пам`ятки клієнта і Тарифів, що в сукупності із Заявою, свідчило про укладений у належній формі договір між сторонами про надання банківських послуг.

Зі змісту анкети вбачається, що відповідачу не надавалась для ознайомлення під підпис Пам`ятка клієнта, яка є невід`ємною складовою частиною договору про надання банківських послуг у відповідності до вимог Умов та Правил надання банківських послуг, про що також зазначено в анкеті-заяві відповідача.

За ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Верховний Суд України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року висловив правову позицію, яка підтримана Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, з приводу того, що за частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Виходячи з правового аналізу вказаних норм Умови надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови в подальшому не змінювались.

Відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Таким чином, враховуючи, що за умовами заяви позичальника, остання разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами складає між позичальником та банком договір про надання банківських послуг, а долучений позивачем до матеріалів позовної заяви Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, не містить підпису позичальника, то суд приходить до висновку, що позивачем не доведено, що під час підписання заяви позичальника відповідач була ознайомлена саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг.

Крім того, суду не надано доказів того, що відповідна Картка, яка передбачена умовами Заяви, була видана відповідачу, як і не надано суду відомостей, що підтверджують тип та строк дії Картки, що є істотними умовами договору, доказів зарахування кредитних коштів на картку.

Також, позивачем не надано суду доказів відкриття на ім`я відповідача рахунку, виписки по даному рахунку, який і мав би підтвердити рух грошових коштів, наявність або відсутність заборгованості, та з якого суд мав би встановити який саме розмір грошових коштів було отримано відповідачем (позичальником), а доданий до матеріалів Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не містить відомостей про тип картки, яка була надана відповідачу, відомостей про отримання вказаних документів з боку позичальника, ознайомлення останньої з обраним Тарифом кредитування, враховуючи, що вказаний витяг містить чотири типи карток «Універсальна» з різним видом кредитування, а згідно анкети відповідачем обрано кредитну картку «Універсальну».

При цьому, позивач зазначає, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт в розмірі 21600,00 грн, однак заява позичальника взагалі не містить відомості про бажаний та наданий кредитний ліміт, відповідне рішення банку про встановлення кредитного ліміту суду не надано.

Згідно ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких грунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Згідно ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати

докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Із доказів, наявних в матеріалах справи, не вбачається підтвердження того, що відповідачем отримано та ознайомлено її під підпис з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку» та «Пам`яткою клієнта».

Дані документи є складовою договору про надання банківських послуг, а отже на підставі наявних в матеріалах справи доказів не можна встановити, що сторони дійшли згоди із усіх істотних умов договору.

Крім того, відповідно до ст.ст.1048, 1054 ЦК України кредитний договір є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, а отже банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором.

Розрахунок заборгованості, сам по собі, без надання доказів отримання кредитних коштів відповідачем, не може бути належним та допустимим доказом її наявності та розміру, а також укладення кредитного договору, адже будь-яких доказів перерахування кредитних коштів на картку чи на рахунок відповідача позивачем не надано, і нічим іншим не підтверджується та його правильність неможливо перевірити.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Разом із тим, в матеріалах справи міститься лише нічим не обґрунтований розрахунок заборгованості, а отже в силу принципу змагальності сторін, визначеного ст. 12 ЦПК України, позивач мав надати належні та допустимі докази надання відповідачу грошових коштів за кредитним договором та розміру заборгованості у випадку її наявності, чого ним зроблено не було.

Крім того позивачем не надано жодного доказу того, що ним була проведена пролонгація кредитного договору від 29.08.2007 року, що кредитна картка перевипускалася на новий строк і була отримана відповідачем.

Таким чином, оскільки позивачем не доведено, що між сторонами досягнуто згоди щодо умов, викладених в Умовах та Правилах надання банківських послуг, не доведено факту надання кредиту на підставі анкети-заяви від 29.08.2007 року, вимоги банку про стягнення заборгованості за кредитним договором безпідставні та задоволенню не підлягають.

Згідно ст.141 ЦПК України, у разі відмови в задоволенні позову не підлягають стягненню з відповідача судові витрати по справі в сумі - 1921,00 грн..

Керуючись ст.ст.81,177, 141,263-265 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В задоволенні позову акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 29.08.2007 року в сумі 16836 грн.76 коп., -відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через П"ятихатський районний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Головуючий суддя