ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2019 року

м. Харків

Справа № 638/1595/18

Провадження № 22-ц/818/3530/19

Харківський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

третя особа: Приватне акціонерне товариство Страхова компанія «Страхова компанія «Юнівес»,

розглянув в порядку спрощеного провадження в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , поданого представником позивача ОСОБА_3 , до ОСОБА_2 , третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Юнівес» про відшкодування шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в особі його представника ОСОБА_4 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 квітня 2019 року в складі судді Цвірюка Д.В., -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Юнівес» про відшкодування шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Позов мотивований тим, що 09.10.2017 року о 18 год 55 хв. в м. Харкові на перехресті пр. Л. Свободи та пр. Перемоги ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Skoda Octavia, реєстраційний номер НОМЕР_1 не вірно обрав безпечну дистанцію, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем Honda Civic, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Від удару автомобіль Honda Civic реєстраційний номер НОМЕР_2 зіткнувся з автомобілем Hyundai Elantra, реєстраційний номер НОМЕР_3 , що стояв попереду. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 11.12.2017 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні даного ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Внаслідок ДТП було пошкоджено автомобіль Honda Civic реєстраційний номер НОМЕР_2 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 належить позивачу на праві власності, чим завдано матеріальної шкоди. Автомобіль відповідача на дату ДТП був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК/2615659, виданий ПрАТ «СК «Юнівес». Страховик двома траншами від 15.01.2018 року на суму 39 812,29 грн. та від 25.01.2018 року на суму 12 000 грн. сплатив позивачу страхове відшкодування у загальному розмірі 51 812,29 грн. Відповідно до звіту про оцінку колісного транспортного засобу від 29.11.2017 року вартість відновлювального ремонту складає 159 194,17 грн., тому частина матеріального збитку за пошкоджений автомобіль для відшкодування відповідачем становить різницю між реальним збитком 159 194,17 грн. та страховим відшкодуванням 51 812,29 грн. та складає 107 381,88 грн. Крім того, позивачем для відновлення свого порушеного права були здійснені витрати на проведення авто товарознавчого дослідження у розмірі 1000 грн., які також підлягають відшкодуванню відповідачем.

В зв`язку з цим просив стягнути з відповідача частку суми матеріального збитку у розмірі 107 381,88 грн., витрати на оцінювача шкоди у розмірі 1000 грн. та судові витрати.

Представником відповідача адвокатом Зябкіним В.В. надано до суду відзив на позовну заяву, згідно якого зазначає, що страховик та відповідач уклали мирову угоду на суму 51 812,29 грн., згідно якої сторони майнових претензій, у тому числі щодо порядку прийняття рішення та виплати страхового відшкодування не мають та не матимуть, що на думку представника відповідача свідчить про достатність страхового відшкодування для покриття нанесеної шкоди автомобілю. Також зазначив, що звіт №175/11/17 від 29.11.2017 року складений не судовим експертом, та оцінювач не попереджений про кримінальну відповідальність, а тому вважає його неналежним, недопустимим та недостатнім доказом у розумінні ст.ст.77-80 ЦПК України. Також вказує на необґрунтованість вартості матеріальної шкоди, заявленої позивачем. На підставі викладеного просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представником позивача надано до суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що між страховою компанією ПрАТ «СК «Юнівес» та позивачем ОСОБА_1 дійсно укладено угоду про виплату страхового відшкодування від 18.01.2018 року, відповідно до умов якої сторони узгодили розмір страхового відшкодування у сумі 51 812,29 грн., після виконання страховою компанією умов угоди сторони жодних майнових претензій, у тому числі щодо прийняття рішення та виплати страхового відшкодування за вказаним страховим випадком одна до одної не матимуть. При цьому вказує, що угоду укладено між позивачем та страховою компанією та відповідач не є стороною у цьому правочині, посилання в угоді про відсутність майнових претензій до страхової компанії жодним чином не виключає відсутність майнових претензій ОСОБА_1 до відповідача. Угода не містить посилання на те, що після сплати оговореної суми страхового відшкодування, шкода покривається у повному обсязі. Також вказує, що угоду укладено стосовно узгодження розміру страхового відшкодування, а не матеріального збитку. Страхове відшкодування при цьому в повному обсязі не покриває завдану шкоду, оскільки спеціальним законом ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в межах якого сплачується страхове відшкодування, передбачено безліч відрахувань таких як врахування зносу деталей, відрахування ПДВ, відрахування франшизи. Укладення позивачем угоди про виплату страхового відшкодування жодним чином не позбавляє позивача права на отримання решти збитку від заподіювача шкоди, оскільки вказана сума не покриває завданий збиток в повному обсязі і деліктне зобов`язання не припиняється. Позивач вільно на власний розсуд може розпоряджатися своїм правом щодо вибору боржника для пред`явлення майнових вимог і суми цих вимог до кожного з боржників. Також зазначає, що звіт №175/11/17 від 29.11.2017 року був доданий позивачем до матеріалів справи в якості письмового доказу розміру завданої шкоди. Вказаний звіт не є судовою експертизою. При цьому законом не встановлено обмежень щодо підтвердження розміру збитків письмовими доказами і не зазначено, що розмір збитків може бути підтверджений виключно судовою експертизою. Даний звіт складено оцінювачем, який має кваліфікаційне свідоцтво оцінювача, сертифікат суб`єкту оціночної діяльності та свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів. Автотоварознавче дослідження проведено у встановленому законом порядку у відповідності до ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, а тому звіт відповідає критеріям належності, допустимості та достовірності, що встановлені положеннями процесуального закону. Щодо розміру позовних вимог зазначив, що матеріальний збиток, розрахований оцінювачем у розмірі 70 595,15 грн. , враховує фізичний знос на запчастини, а вартість відновлювального ремонту величина без врахування фізичного зносу, а позивач просить суд стягнути розмір шкоди виходячи саме з вартості відновлювального ремонту автомобіля (величина без врахування фізичного зносу), оскільки саме це витрати, які він мусить здійснити для відновлення свого порушеного права. На підставі викладено просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 15.05.2018 року по справі залучено третю особу ПАТ «Страхова компанія «Юнівес».

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав, наведених у позові та відповіді на відзив.

Представник відповідача проти позову заперечував з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву, просив відмовити у їх задоволенні.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся, причини неявки суду не повідомив.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 квітня 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Юнівес» про відшкодування шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди - задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму матеріального збитку у розмірі 107 381 грн. 88 коп., а також витрати на оцінювання шкоди у розмірі 1000 грн. 00 коп., а всього 108 381 грн. 88 коп., а також судовий збір у розмірі 1083,82 грн.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 в особі його представника ОСОБА_4 , подав до суду апеляційну скаргу, в якій, з посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, оскільки не відповідає фактичним обставинам справи.

Також зазначає, оскільки між позивачем та страховою компанією було укладено угоду про виплату страхового відшкодування на суму 51812,29 грн. а ліміт відповідальності страховика за шкоду спричинену майну складає 100 000 грн., у зв`язку з цим положення ст. 1194 ЦК України не розповсюджується на дані правовідносини.

22 липня 2019 року ОСОБА_1 надав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 369 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з відповідача різницю між вартістю відновлювального ремонту та виплаченим позивачу страховим відшкодуванням, суд виходив із того, що встановлено наявність вини відповідача, а позивачем доведений факт наявності майнової шкоди і її розмір та вважав, що відповідач повинен відшкодувати заподіяну шкоду, яка не покривається страховим відшкодуванням.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що 09 жовтня 2017 року о 18 годині 55 хвилин в м.Харкові на перехресті пр. Л. Свободи та пр. Перемоги сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Skoda Octavia» державний номерний знак НОМЕР_1 , під управлінням відповідача ОСОБА_2 та автомобіля «Honda Civic» державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням позивача ОСОБА_1 . Від удару автомобіль «Honda Civic», державний номерний знак НОМЕР_2 зіткнувся з автомобілем «Hyundai Elantra», державний номерний знак НОМЕР_3 , що стояв попереду.

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2017 року у справі №638/16840/17 ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 340 гривень.

Зазначена постанова набрала законної сили 22.12.2017 року.

Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Власником пошкодженого транспортного засобу «Honda Civic» державний номерний знак НОМЕР_2 є ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 .

Під час ДТП автомобіль ОСОБА_1 отримав значні механічні пошкодження.

Відповідно до звіту №175/11/17 про оцінку транспортного засобу складеного 31 жовтня 2017 року вартість відновлювального ремонту наданого автомобіля «Honda Civic» державний номерний знак НОМЕР_2 складає 159 194,17грн.

Цивільно-правова відповідальність відповідача, як власника наземного транспортного засобу «Skoda Octavia», державний номерний знак НОМЕР_1 , застрахована у відповідності до положень Закону України «Про обов`язкове державне страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі Закон) від 01.07.2004 року № 1961 VІ, в ПАТ «СК «ЮНІВЕС».

У порядку передбаченому Законом ОСОБА_1 в особі свого представника звернувся до ПАТ «СК «ЮНІВЕС» із заявою про виплату страхового відшкодування.

18 січня 2018 року, з метою урегулювання даного спору на основі взаємних поступок, між ПрАТ «СК «Юнівес» та ОСОБА_1 було укладено угоду про виплату страхового відшкодування.

Відповідно до вказаної угоди сторони узгодили загальний розмір страхового відшкодування в сумі 51 812грн.

За змістом положень статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України визначено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та шкоди, завданої внаслідок взаємодії цих джерел, визначені нормами статей 1187, 1188 ЦК України.

За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник - особа, яка завдала шкоди. Така особа відповідно до статті 1192 ЦК України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

ПАТ «СК «ЮНІВЕС» відповідно до норм Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виконало свої зобов`язання за укладеним полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у повному обсязі, а саме сплати узгоджену угодою суму страхового відшкодування в розмірі 51 812грн., що не заперечується позивачем.

Отже, встановивши, що вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням його автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що з відповідача, як з винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром понесених витрат, яку суд першої інстанції визначив на рівні вартості відновлюваного ремонту, зазначеного в звіті - 159 194,17грн. та виплаченим страховим відшкодуванням у розмірі 51 812,29грн., що становить 108 381,88грн.

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження не оплати позивачем вартості відновлювального ремонту у загальному розмірі 159 194,17грн.

Посилання відповідача на те, що оскільки між позивачем та страховою компанією було укладено угоду про виплату страхового відшкодування на суму 51812,29 грн. а ліміт відповідальності страховика за шкоду спричинену майну складає 100 000 грн., тому положення ст. 1194 ЦК України не розповсюджується на дані правовідносини, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на наступне.

Так, відносини між ОСОБА_2 та його страховиком ПАТ «СК «ЮНІВЕС» регулюються умовами, визначеними у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та правилами статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з якою у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Оскільки ПАТ «СК «ЮНІВЕС» виплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі, визначеному статтею 29 вищевказаного Закону - вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням фізичного зносу, то у страховика не виникло обов`язку з відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, незважаючи на те, що збитки є меншими від страхової суми (ліміту відповідальності).

Доводи апеляційної скарги щодо невірного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки судом першої інстанції вірно застосовані норми матеріального права та колегією суддів не встановлено порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції дав належну оцінку доказам відповідно до ст.ст.77, 78 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі його представника ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повну постанову складено 28 серпня 2019 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

І.С. Сащенко