Справа № 455/1434/17 Головуючий у 1 інстанції: Ніточко Л.Й.
Провадження № 22-ц/811/2760/19 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Жукровській Х.І.

з участю представника апелянта ОСОБА_1

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_1 на рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 26 лютого 2018 року у складі судді Ніточко Л.Й. у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання матері,-

встановила:

У листопаді 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання матері.

Вимоги обґрунтовувала тим, що є пенсіонеркою за віком і отримує пенсію в сумі 1437,91 гривень, а з жовтня 2017 року в розмірі 1529,77 гривень. Інших джерел доходів немає, матеріальне становище є досить нужденним. Її син ОСОБА_4 матеріальну допомогу не надає, хоча отримує пенсію в розмірі 5000,00 гривень. Окрім цього, неофіційно працює і має дохід в розмірі 3000,00 гривень. На неодноразові прохання надати їй допомогу, отримувала категоричну відмову.

Просила стягнути з відповідача на своє утримання ј частину його доходів починаючи з 01.11.2017 року.

Оскаржуваним рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 26 лютого 2018 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання матері задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь матері ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, тобто з 28.11.2017 року.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в розмірі 704 гривні 80 копійок.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2 , яка не була стороною у справі, однак вважає, що оскаржуваним рішенням порушуються її права, подавши апеляційну скаргу через свого представника ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення є необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

Посилалася на те, що на підставі рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 11 січня 2018 року у справі № 443/1578/15-ц з відповідача на її користь стягуються аліменти на неї та дитину ОСОБА_5 .

Вважає, що мала бути залучена у справі як третя особа, що судом першої інстанції не було враховано.

Також, суд не врахував матеріальний стан ОСОБА_4 , який на момент розгляду справи мав заборгованість із сплати аліментів ОСОБА_2 у розмірі 35181,99 грн., що підтверджується постановою про передачу виконавчого провадження від 07.12.2018 року.

Крім цього, єдиним офіційним доходом ОСОБА_4 є його пенсія за вислугу років із якої може бути утримано не більше 50 %.

Разом з цим, стягнення з відповідача на користь матері 1/4 частини з усіх видів його заробітку, при уже наявному стягненні із нього 1/4 частин доходу на ОСОБА_2 та 1/4 частин доходу на доньку ОСОБА_5 , створює суму у понад 50 % від доходу відповідача.

Звертає увагу на те, що позивач ОСОБА_3 має матеріальну змогу оплачувати дорогі обстеження у приватних медичних клініках, має можливість на утримання і від свого чоловіка ОСОБА_6 , при цьому її ж розмір пенсії перевищував наявний на той час прожитковий мінімум для відповідної категорії громадян.

Зазначає, що не може стягнути з ОСОБА_4 заборгованість із сплати аліментів, оскільки розмір аліментів, який призначено до стягнення з нього, перевищує максимально дозволений розмір таких, а саме 50% від його доходу.

Просить скасувати рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 26 лютого 2018 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Представник апелянта ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4 будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибули, позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутність, апеляційну скаргу заперечила та просила таку відхилити. Відповідач ОСОБА_4 подав відзив на апеляційну скаргу, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, про причину неявки в судове засідання не повідомив.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_1 на підтримку доводів скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи на користь позивачки аліменти з відповідача місцевий виходив з того, що ОСОБА_4 перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Львівській області і отримує пенсію за вислугу років, відтак має можливість надавати матері допомогу. При цьому, відповідач визнав позовні вимоги в повному обсязі.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з такого.

Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Правовідносини, пов`язані з обов`язком повнолітніх дочки, сина утримувати батьків врегульовані Главою 17 Розділу ІІІ СК України (статті 202, 203 СК України).

Згідно із частиною першою статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Непрацездатним, в розумінні ч. 3 ст. 75 СК України, вважається той з батьків, хто досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи.

Потреба у матеріальній допомозі визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо.

Статтею 203 СК України визначено, що дочка, син, крім сплати аліментів, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

У виняткових випадках, якщо мати, батько є тяжко хворими, особами з інвалідністю, а дитина (стаття 6 цього Кодексу) має достатній дохід (заробіток), суд може постановити рішення про стягнення з неї одноразово або протягом певного строку коштів на покриття витрат, пов`язаних з лікуванням та доглядом за ними (стаття 206 СК України).

Згідно із статтею 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Критерієм призначення аліментів є те, що отримувані батьками пенсія, інший дохід не забезпечують їхніх потреб на харчування, лікування, на придбання одягу, ліків. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги береться отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня

2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (стаття 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них

(стаття 204 СК України).

Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу.

При встановленні того, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Саме такого висновку дійшла Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 05 вересня 2019 року у цивільній справі № 212/1055/18-ц (касаційне провадження № 61-2386сво19).

Позивач ОСОБА_3 є матір`ю відповідача ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , актовий запис 24, видане в с. Рясне Яворівського району Львівської області (а.с. 4).

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 є пенсіонером за віком, посвідчення серії НОМЕР_2 , видане Управлінням пенсійного фонду в Залізничному районі м.Львова, отримує пенсію за віком в розмірі за травень вересень 2017 року - 1437, 91 гривень, а за жовтень 2017 року в розмірі 1529,77 гривень (а.с. 2).

В свою чергу, відповідач ОСОБА_4 згідно довідки № 7546 від 14.11.2017 року перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ у Львівській області і отримує пенсію за вислугу років, а саме: за грудень 2016 року квітень 2017 року по 4864,63 гривні; за травень 2017 року серпень 2017 року по 4888,03 гривні; за жовтень листопад 2017 року по 4938,43 гривні (а.с. 3).

Звертаючись з позовними вимогами ОСОБА_3 свої доводи зводила до того, що є пенсіонеркою за віком і отримує пенсію у відповідному розмірі, інших джерел доходів немає, враховуючи матеріальне становище потребує матеріальної допомоги, однак син ОСОБА_4 таку не надає, хоча отримує пенсію в розмірі 5000,00 гривень, неофіційно працює і має дохід в розмірі 3000,00 гривень, на неодноразові прохання надати їй допомогу, отримувала категоричну відмову.

Колегія суддів констатує те, що незважаючи на пред`явлений позов ОСОБА_3 , який, за її словами, є наслідком відмови надавати добровільну допомогу відповідачем (сином), позовні вимоги у суді, ОСОБА_4 визнав, заперечень не мав, був згідний сплачувати аліменти в розмірі 1/4 від своїх доходів (а.с. 34).

Оскаржуване рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 26 лютого 2018 року вже було предметом апеляційного перегляду, однак лише в частині стягнення судового збору.

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 06.07.2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено.

Рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 26 лютого 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь держави судового збору в розмірі 704 гривні 80 копійок - скасовано.

В решті рішення залишено без змін (а.с. 98-99).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження (ч.3 ст. 4 вказаного Закону).

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум на осіб, які втратили працездатність (в розрахунку на одну особу на місяць): з 1 січня 2018 року 1 373 гривні, з 1 липня 1 435 гривень, з 1 грудня 1 497 гривень.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» від 23 листопада 2018 року № 2246-VIII установлено такі розміри основних мінімальних соціальних стандартів у 2019 році зокрема осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2019 року - 1497 гривень, з 1 липня - 1 564 гривні, з 1 грудня 1 638 гривень.

При цьому, посилання апелянта на те, що позивач отримує пенсію у розмірі, що перевищує прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому не потребує матеріальної допомоги, є безпідставними, оскільки положення статей 202, 203 СК України, які регулюють спірні правовідносини, не передбачають врахування лише прожиткового мінімуму, встановленого законом, як обов`язкової умови для стягнення чи відмови у стягненні аліментів із дітей на утримання непрацездатних батьків.

В свою чергу, апеляційним судом не встановлено підстав, передбачених положеннями статті 204 СК України (в редакції чинній на час подання позову), для звільнення відповідача від обов`язку утримувати свою непрацездатну матір, а саме фактів позбавлення позивача батьківських прав, ухилення від виконання материнських обов`язків щодо свого сина відповідача у справі.

Згідно із ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України (ч. 2 ст. 13 ЦПК України). Учасники справи розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

На переконання колегії суддів, позивач ОСОБА_3 не надала належних та допустимих доказів про те, що її матеріальне становище є настільки скрутним, що створює необхідність у сторонній, примусовій допомозі сина у розмірі 1/4 його доходу.

Зокрема, стверджуючи про свою нужденність, позивач в принципі не зазначає в чому така полягає, докази інвалідності позивача, як і необхідності конкретного лікування, в матеріалах справи відсутні.

Відтак, доводи ОСОБА_3 у цій частині грунутються на припущеннях, що суперечить ч. 6 ст. 81 ЦПК України.

Крім цього, колегія суддів бере до уваги те, що сам відповідач ОСОБА_4 є інвалідом ІІІ групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни.

В свою чергу, Європейський суд з прав людини вказує, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду. «Право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, N 15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ, від 6 грудня 2007 року).

Згідно із ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів, зокрема, враховується: наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

У частині першій статті 205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

Апеляційне провадження у даній справі відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , яка не була стороною у справі, однак вважає, що оскаржуваним рішенням порушуються її права, оскільки з відповідача на її користь стягуються аліменти на неї та їхню спільну дитину ОСОБА_5 , при цьому розмір аліментів, який призначений до стягнення з відповідача, у сукупності із аліментами, які вже стягуються перевищує максимально дозволений розмір таких, а саме 50 % від його доходу.

До апеляційної скарги ОСОБА_2 додано судове рішення, яке набрало законної сили та стосується відповідача у справі.

Так, рішенням Жидачівський районний суд Львівської області від 11.01.2018 року позов ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів, додаткових витрат на дитину та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_4 в користь ОСОБА_7 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частини усіх видів його доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16 вересня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто із ОСОБА_4 в користь ОСОБА_7 , аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини усіх видів його доходу, починаючи з 16 вересня 2015 року і до досягнення дитиною трьох років.

Стягнуто із ОСОБА_4 в користь ОСОБА_7 , понесені нею додаткові витрати на лікування дитини ОСОБА_5 в сумі 12285 (дванадцять тисяч двісті вісімдесят пять) гривень 75 копійок.

Стягнуто із ОСОБА_4 в користь ОСОБА_7 моральну шкоду в розмірі 10000,00 гривень.

Стягнуто із ОСОБА_4 в користь ОСОБА_7 , понесені нею витрати на проїзд до місця проведення експертизи та харчування у розмірі 2224,00 гривень.

Стягнуто із ОСОБА_4 в дохід держави судовий збір в розмірі 551,20 гривень.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_7 , третя особа міський відділ реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, про виключення відомостей про особу, як батька з актового запису про народження дитини, відмовлено.

Витрати, понесені ОСОБА_4 на оплату судового збору віднесено на його рахунок (а.с. 127-132).

Встановлені зазначеним рішенням суду обставини, а не їх юридична оцінка мають преюдиційне значення для даної справи.

В цьому, контексті колегія суддів враховує те, що відповідач ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , сплачує аліменти на її утримання в розмірі 1/4 від свого доходу та на час розгляду справи судом першої інстанції сплачував аліменти на утримання колишньої дружини.

При цьому, згідно постанови про передачу виконавчого провадження з виконання рішенням Жидачівський районний суд Львівської області від 11.01.2018 року у ОСОБА_4 наявна заборгованість у розмірі 35181,99 грн., в частині сплати аліментів на утримання дружини (а.с. 133).

Порядок стягнення аліментів визначається законом.

Зокрема, розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника визначений ст. 70 ЗУ «Про виконавче провадження».

Одним із аргументів апеляційної скарги ОСОБА_2 є те, що стягнення з відповідача на користь матері 1/4 частини з усіх видів його заробітку, при уже наявному стягненні із нього 1/4 частин доходу на ОСОБА_2 та 1/4 частин доходу на доньку ОСОБА_5 , створює суму у понад 50 % від доходу відповідача, що суперечить закону та унеможливлює отримання нею аліментів.

У ч. 2 ст. 70 ЗУ «Про виконавче провадження» зазначено, що пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств, установ і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку із смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках.

При цьому, у частиною 3 цієї статті передбачено, що загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Наведене дає підстави для висновку про те, що наявність інших осіб, на користь яких відповідач сплачує аліменти, має значення під час вирішення даного спору, на що звернув увагу і суд касаційної інстанції скасовуючи ухвалу Львівського апеляційного суду від 04.04.2019 року про відмову у відкритті апеляційного провадження у даній справі.

Таким чином, рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 26 лютого 2018 року стосується прав та інтересів малолітньої дитини відповідача та його колишньої дружини, апелянтки ОСОБА_2 .

Відтак, вирішуючи питання розміру аліментів на утримання матері, які підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_4 в користь позивачки ОСОБА_3 , колегія суддів виходить із питання співмірності та балансу інтересів малолітньої дитини, яка перебуває виключно на утриманні матері, із інтересами позивачки ОСОБА_3 , яка є пенсіонеркою та бабцею ОСОБА_5 , доньки відповідача, відтак приходить висновку, що розмір таких не може бути одинаковий.

Також колегія суддів бере до уваги повідомлені апелянткою ОСОБА_2 обставини, щодо проживання позивачки ОСОБА_3 зі своїм чоловіком ОСОБА_6 , який також отримує пенсію, тобто має дохід, її лікування та обстеження у приватних медичних клініках, яке потребує фінансових затрат, що жодним чином не спростовано учасниками справи на стадії апеляційного розгляду.

Враховуючи вищенаведені обставини, які встановлені судом та аналізуючи у сукупності законодавство, яким врегульовані правовідносини, пов`язані із обов`язком дітей піклуватися про батьків та утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить висновку, що потреба ОСОБА_3 в матеріальній допомозі у розмірі 1/4 з усіх видів заробітку (доходу) відповідача належним чином не доведена та не встановлена, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача ОСОБА_4 на користь матері ОСОБА_3 аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу).

Безумовно, не можуть залишитися поза увагою апеляційного суду і встановлені колегією суддів обставини щодо стану здоров`я дитини відповідача ОСОБА_5 , які хоч і не входять у предмет доказування в даній категорії справ, однак мають значення для загального уявлення відносин між учасниками справи.

Оскільки суд першої інстанції, вирішуючи спір, не звернув належної уваги на зазначені обставини справи та норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, 372, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 376, 381, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 26 лютого 2018 року скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання матері відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 21 грудня 2019 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк