Постанова

Іменем України

18 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 640/7219/18

провадження № 61-10657св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.,

суддів: Жданової В. С., Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Департамент житлового господарства Харківської міської ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 21 січня 2019 року у складі судді Бородіної Н. М. і постанову Харківського апеляційного суду від 08 травня 2019 року у складі колегії суддів: Пилипчук Н. П., Кругової С. С., Маміної О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст вимог

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Департаменту житлового господарства Харківської міської ради про стягнення на підставі статті 625Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) інфляційних втрат і 3 % річних, за період з 27 травня 2014 року по 20 квітня 2015 року в розмірі 2 093 279,09 грн.

Позов обґрунтовано тим, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сіті Лайф 2000» (далі - ТОВ «Сіті Лайф 2000») та відповідачем укладений договір № 369 про закупівлю послуг (далі - договір).

ТОВ «Сіті Лайф 2000» виконало свої зобов`язання за договором, однак відповідач не сплатив за надані послуги кошти в розмірі 2 721 596,40 грн.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 05 серпня 2014 року стягнуто з відповідача на користь ТОВ «Сіті Лайф 2000» заборгованість за договором у розмірі 2 721 596,40 грн, 3 % річних і інфляційні втрати. Рішення суду виконано у квітні 2015 року.

31 березня 2015 року ТОВ «Сіті Лайф 2000» відступило своє право вимоги за договором ТОВ «Євроснаб-2012». 14 квітня 2015 року ТОВ «Євроснаб-2012» відступило своє право вимоги за договором позивачу, до якого перейшло право вимоги до відповідача по сплаті інфляційних втрат та 3 % річних, які не охоплюються рішенням суду від 05 серпня 2014 року.

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Київського районного суду Харківської області від 21 січня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту житлового господарства Харківської міської ради про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, між ТОВ «Євроснаб-2012» та ОСОБА_1 укладений договір відступлення прав і до ОСОБА_1 як нового кредитора перейшли права ТОВ «Сіті Лайф 2000» за договором, у обсязі, що існував на момент їх передання. За своєю природою укладені договори не є договорами факторингу, оскільки не передбачають передачу грошових коштів в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату. Договір виконаний відповідачем у повному обсязі 22 квітня 2015 року, що надає право новому кредитору - ОСОБА_1 на отримання 3 % річних та інфляційних втрат за період, який не увійшов у період, зазначений у рішенні суду від 05 серпня 2014 року. Відповідачем заявлено про застосування позовної давності. Інфляційні втрати нараховуються за кожен місяць, 3 % розраховують за кожен день прострочення. Позивач звернувся у суд з даним позовом 23 квітня 2018 року, тобто зі спливом позовної давності про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних за період з 27 травня 2014 року по 20 квітня 2015 року. Заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Враховуючи сплив позовної давності, відсутність підстав для її поновлення та переривання, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити.

Постановою Харківського апеляційного суду від 08 травня 2019 року апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена частково, рішення Київського районного суду м. Харкова від 21 січня 2019 року в частині відмови у задоволенні позову щодо стягнення 3 % річних за 20 квітня 2015 року скасовано, в цій частині позов задоволено, стягнуто з Департамента житлового господарства Харківської міської ради на користь ОСОБА_1 223,69 грн.

Постановаапеляційного суду мотивована тим, що 21 та 22 квітня 2018 року були вихідними днями. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день. Перебіг строку, закінчення якого пов`язане з подією, яка повинна неминуче настати, закінчується наступного дня після настання події. Останній день строку триває 24 години, але коли в цей строк слід було вчинити процесуальну дію в суді, де робочий час закінчується раніше, строк закінчується в момент закінчення цього часу. Отже, в межах позовної давності знаходиться період, право вимоги за яким настало з 21 квітня 2015 року. Перебіг позовної давності за вимогами про стягнення 3 % річних за 20 квітня 2015 року починається 21 квітня 2015 року та закінчується 21 квітня 2018 року. Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення 3 % річних за день 20 квітня 2015 року. З Департаменту житлового господарства Харківської міської ради на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 3 % річних за 20 квітня 2015 року в сумі 223,69 грн (2 721 596,40 грн : 100 % х 3 % : 365 днів х 1 день). Решта спірного періоду знаходиться поза межами позовної давності, тому в цій частині висновок суду першої інстанції є правильним. Оскільки індекси споживчих цін визначаються щомісячно, у поточному періоді відносно попереднього, то інфляція за один день 20 квітня 2015 року не може бути розрахована, у задоволенні цих позовних вимог суд першої інстанції відмовив правильно.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

27 травня 2019 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Київського районного суду м. Харкова від 21 січня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 08 травня 2019 року, в якій просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 04 червня 2019 року відкритокасаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 21 січня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 08 травня 2019 року.

Ухвалою Верховного Суду від 27 листопада 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що правила переривання позовної давності мають застосовуватися судом незалежно від наявності відповідного клопотання, якщо наявні докази такого переривання (постанова Верховного Сулу від 07 червня 2018 року у справі № 668/8830/15-ц). Суди обох інстанцій не надали належної оцінки наявним у цій справі обставинам переривання позовної давності.

У позовній заяві та у клопотанні про витребування доказів від 19 червня 2018 року позивач зауважував на перериванні позовної давності. Про застосування норми щодо переривання позовної давності позивач зазначив і у зверненні до суду від 23 липня 2018 року.

Відповідач добровільно вчинив дії, що свідчать про визнання ним нарахованих 3 % річних та інфляційних втрат, що є підставою для переривання позовної давності щодо вимог позивача про стягнення таких платежів. Так, 21 квітня 2015 року перебіг позовної давності за вимогами позивача до відповідача перервався визнанням відповідачем свого боргу за договором у листі від 21 квітня 2015 року № 1664/0/90-15 до Управління Державної казначейської служби України у м. Харкові, а 22 квітня 2015 року плин позовної давності перервався розрахунком відповідача з ТОВ «Сіті Лайф 2000» у межах трирічного строку. Отже, перебіг позовної давності після її переривання почався заново з 22 квітня 2015 року та з 23 квітня 2015 року. Позивач має право здійснювати нарахування стягнень з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат з моменту прострочення відповідача, тобто з 27 травня 2014 року і до моменту остаточного виконання відповідачем зобов`язань за договором, тобто по 21 квітня 2015 року.

Зазначені доводи відповідають висновкам, викладеним Верховним Судом у постановах від 22 січня 2019 року у справі № 437/2726/13-ц, від 19 квітня 2018 року у справі № 905/1198/17, від 24 квітня 2018 року у справі № 910/17344/17, від 08 травня 2018 року № 910/16725/17, від 09 листопада 2018 року № 911/3685/17, від 14 листопада 2018 року у справі № 905/3064/17.

Незважаючи на зазначені обставини суди попередніх інстанцій не навели у судових рішеннях підстав для неврахування даних обставин.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частини третьої статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги.

Фактичні обставини, встановлені судами

29 жовтня 2012 року між ТОВ «Сіті Лайф 2000» (виконавець) і Департаментом житлового господарства Харківської міської ради (замовник) укладено договір № 369 про закупівлю послуг за державні кошти.

Відповідно до пункту 1.1 договору виконавець зобов`язаний у 2012 році надати замовникові послуги в рослинництві (знос сухих і аварійних дерев), а замовник прийняти та оплатити такі послуги.

Згідно з пунктом 3.1. договору встановлено, що ціна цього договору визначена договірною ціною і пропозицією конкурсних торгів та становить: 2 721 600,00 грн, у тому числі - 453 600,00 грн, за 1 м? - 720,00 грн, що включає податок на додану вартість у розмірі 120,00 грн.

Згідно з пунктом 1 додаткової угоди від 27 грудня 2012 року № 1 до договору зменшено суму договору на 3,60 грн, тобто загальна ціна склала 2 721 596,40 грн.

Відповідно до умов договору виконавцем - ТОВ «Сіті Лайф 2000» надані послуги в повному обсязі на загальну суму 2 721 596,40 грн, що підтверджується актами приймання виконаних робіт № КБ-2в і № КБ-3.

Рішенням господарського суду Харківської області від 05 серпня 2014 року позовні вимоги ТОВ «Сіті Лайф 2000» задоволені та стягнуто з Департаменту житлового господарства Харківської міської ради заборгованість за договором у розмірі 2721596,40 грн, а також з 27 листопада 2013 року по 26 травня 2014 року 3 % річних у сумі 40 488,40 грн, за період з грудня 2013 року по квітень 2014 року, інфляційні втрати в сумі 187 790,16 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 20 січня 2015 року за заявою Департамента житлового господарства Харківської міської ради відстрочено виконання рішення від 05 серпня 2014 року до 01 квітня 2015 року.

Згідно з випискою по рахунку Департамент житлового господарства Харківської міської ради 22 квітня 2015 року сплатив в повному обсязі ТОВ «Сіті Лайф 2000» кошти, стягнуті рішенням суду від 05 серпня 2014 року.

31 березня 2015 року між ТОВ «Сіті Лайф 2000» і ТОВ «Євроснаб-2012» укладено договір про відступлення права вимоги, згідно з яким ТОВ «Сіті Лайф 2000» відступило ТОВ «Євроснаб-2012» своє право вимоги до Департамента житлового господарства Харківської міської ради щодо належного виконання зобов`язань за договором, в тому числі сплати інфляційних втрат, 3 % річних.

Відповідно до акта приймання-передачі документів від 31 березня 2015 року ТОВ «Сіті Лайф 2000» передало ТОВ «Євроснаб-2012» договір, додаткову угоду до нього, акти у кількості 102 штук, рішення суду від 05 серпня 2014 року та постанову апеляції від 21 жовтня 2014 року

14 квітня 2015 року між ТОВ «Євроснаб-2012» і ОСОБА_1 укладено договір про відступлення права вимоги, згідно з яким ТОВ «Євроснаб-2012» відступило ОСОБА_1 право вимоги до Департамента житлового господарства Харківської міської ради щодо належного виконання зобов`язань за договором, в тому числі сплати інфляційних втрат, 3 % річних.

Відповідно до акта приймання-передачі документів від 14 квітня 2015 року ТОВ «Євроснаб-2012» передало ОСОБА_1 договір, додаткову угоду до нього , акти у кількості 102 штук, рішення суду від 05 серпня 2014 року та постанову апеляції від 21 жовтня 2014 року.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 256 ЦК Українипозовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно до частини першої статті 254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України).

Відповідно до статті 264 ЦК Україниперебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Заміна сторін у зобов`язанні відповідно до статті 262 ЦК Українине змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК Українисплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК Україниперебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Доводи касаційної скарги про те, що відповідач вчиняв дії, спрямовані на визнання боргу, не знайшли підтвердження.

Рішенням господарського суду Харківської області від 05 серпня 2014 року стягнуто з Департаменту житлового господарства Харківської міської ради заборгованість за договором у розмірі 2 721 596,40 грн, а також 3 % річних з 27 листопада 2013 року по 26 травня 2014 року у розмірі 40 488,40 грн, інфляційні втрати за період з грудня 2013 року по квітень 2014 року в розмірі 187 790,16 грн.

Департамент житлового господарства Харківської міської ради 22 квітня 2015 року сплатив ТОВ «Сіті Лайф 2000» кошти, стягнуті рішенням суду від 05 серпня 2014 року в повному обсязі.

Позивач 23 квітня 2018 року звернувся у суд з позовом про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних за період з 27 травня 2014 року по 20 квітня 2015 року, тобто за період, що почався після строку, за який зазначеним рішення господарського суду з відповідача стягнуто заборгованість за договором, і тривав до сплати відповідачем стягнутої судом заборгованості.

Дії, які вчиняв відповідач щодо виконання рішення господарського суду, а саме, звернення до Державної казначейської служби України щодо виплати стягнутих за рішенням суду коштів, а також їх перерахування стягувачу не є діями, які перервали позовну давність щодо боргу, нарахованого позивачем за період після часу, за який відповідач провів виплату. З огляду на те, що господарський суд стягнув заборгованість відповідача за інший період, ніж той, за який позивач провів нарахування у цій справі, то зазначені дії відповідача не можуть розглядатися як визнання боргу перед позивачем, а отже, переривати позовну давність за цими позовними вимогами.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позову щодо стягнення 3 % річних за 20 квітня 2015 року та приймаючи у цій частині нове рішення про стягнення з Департамента житлового господарства Харківської міської ради на користь ОСОБА_1 223,69 грн, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовна давність за вимогою про стягнення 3 % річних за 20 квітня 2015 року не закінчилася.

Такий висновок відповідає частині п`ятої статті 254 ЦК України, згідно з якою якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Приймаючи відповідне судове рішення, апеляційний суд зауважив на тому, що 21 та 22 квітня 2018 року були вихідними днями, тому, звернувшись з позовною заявою 23 квітня 2018 року, позивач заявив у межах позовної давності вимогу щодо стягнення 2 % річних за 20 квітня 2015 року.

Таким чином, вимога про стягнення 3 % річних і інфляційних втрат, нарахованих позивачем за період з 27 травня 2014 року до 19 квітня 2015 року включно, не підлягала задоволенню з огляду на її заявлення за межами позовної давності та подання відповідачем заяви про застосування наслідків спливу позовної давності.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Судом апеляційної інстанції правильно встановлені фактичні обставини справи і застосовано норми матеріального та процесуального права, які підлягали застосуванню, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції у незміненій частині та постанову апеляційного суду - без змін.

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки Верховний Суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.

Щодо відзиву на касаційну скаргу

У липні 2019 року Харківська міська рада через представника Безродного О. В. подала відзив на касаційну скаргу.

Харківська міська рада не є учасником справи, тому не має права на подання відзиву на касаційну скаргу, з огляду на що відзив підлягає поверненню.

Відповідачем у справі є Департамент житлового господарства Харківської міської ради, який відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є юридичною особою.

Довіреність, долучена до відзиву на касаційну скаргу, видана ОСОБА_2 . Харківською міською радою, яка уповноважує ОСОБА_2 представляти цю раду у судах, підписувати документи від її імені.

Відзив підписаний ОСОБА_2 як представником Харківської міської ради.

Відповідно до статті 395 ЦПК України учасники справи мають право подати до суду касаційної інстанції відзив на касаційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом касаційної інстанції в ухвалі про відкриття касаційного провадження. До відзиву додаються докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи. Увідзиві викладена позиція Харківської міської ради щодо касаційної скарги.

Керуючись статтями 141, 395, 400, 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Відзив Харківської міської ради залишити без розгляду та повернути заявнику.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду Харківської області від 21 січня 2019 року у незміненій частині та постанову Харківського апеляційного суду від 08 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. О. Кузнєцов
Судді:В. С. Жданова В. М. Ігнатенко В. А. Стрільчук М. Ю. Тітов