Дата документу 17.12.2019 Справа № 320/3846/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 320/3846/19 Головуючий у 1 інстанції: Юрлагіна Т.В.
№ 22-ц/807/3345/19 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

секретар: Бєлова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі адвоката Цимбалюка Михайла Григоровича на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 серпня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № від 10.02.2017 року,

ВСТАНОВИВ

В травні 2019 року АТ «Таскомбанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № від 10.02.2017 року,

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що 10.02.2011 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», правонаступником якого за всіма правами та обов`язками виступає АТ «ТАСКОМБАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №, за умовами якого позичальнику надано кредит у розмірі 90000 гривень 00 копійок. Відповідно до вказаного договору банк надав позичальнику кредит на умовах, визначених у кредитному договорі, а позичальник зобов`язується прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, повернути банку кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісійну винагороду та інші платежі в порядку, на умовах та в строки, встановлені цим договором. Позичальник зобов`язався повернути кредит у повному обсязі протягом 36 місяців, тобто до 10.02.2020 року. Відповідно до умов договору проценти за користування кредитом нараховуються банком за ставкою у розмірі 11,99% річних, з урахуванням можливості автоматичного збільшення або зменшення. У порушення прийнятих на себе зобов`язань відповідач за користування кредитними коштами припинив сплачувати. Починаючи з травня 2017 року позивач неодноразово повідомляв позичальника про неналежне виконання умов кредитного договору. Станом на 24.03.2019 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 315262,61 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту (в т.ч. прострочена) - 89775,76 гривень; заборгованість за відсотками (в т.ч. прострочені) 26680,03 гривень, пеня на суму простроченої заборгованості за період з 25.03.2018 року по 25.03.2019 року 125138,66 гривень.

Посилаючись на зазначені обставини просило суд, стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 315262,61 гривень, а також судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 4728,93 гривень.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 серпня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» суму заборгованості за кредитним договором № від 10.02.2017 року у розмірі 111455 (сто одинадцять тисяч чотириста п`ятдесят п`ять) гривень 79 копійок, з яких: заборгованість за тілом кредиту (в т.ч. прострочена) - 89775,76 гривень; заборгованість за відсотками (в т.ч. прострочені) 21680,03 гривень, а також судовий збір у розмірі 1671 (одна тисяча шістсот сімдесят одна) гривня 83 копійки.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_1 в особі адвоката Цимбалюка М.Г. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 10.02.2011 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», правонаступником якого за всіма правами та обов`язками виступає АТ «ТАСКОМБАНК», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №, за умовами якого позичальнику надано кредит у розмірі 90000 гривень 00 копійок (а.с.4-6).

Вказаний факт також підтвердив відповідач у судовому засіданні.

Відповідно до вказаного договору банк надав позичальнику кредит на умовах, визначених у кредитному договорі, а позичальник зобов`язується прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, повернути банку кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісійну винагороду та інші платежі в порядку, на умовах та в строки, встановлені цим договором.

Позичальник зобов`язався повернути кредит у повному обсязі протягом 36 місяців, тобто до 10.02.2020 року, про що також свідчить копія графіку платежів, додана до матеріалів справи (а.с.5).

Відповідно до умов договору проценти за користування кредитом нараховуються банком за ставкою у розмірі 11,99% річних.

Починаючи з травня 2017 року позивач повідомляв позичальника про неналежне виконання умов кредитного договору, що також підтверджується доданою до матеріалів справи копією повідомлення-вимоги (а.с.11).

Позивач у позовній заяві зазначив, що станом на 24.03.2019 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 315262,61 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту (в т.ч. прострочена) - 89775,76 гривень; заборгованість за відсотками (в т.ч. прострочені) 26680,03 гривень, пеня на суму простроченої заборгованості за період з 25.03.2018 року по 25.03.2019 року 125138,66 гривень.

Однак вказану заборгованість суд вважає необґрунтованою, оскільки вона суперечить наданому позивачем до матеріалів справи розрахунку заборгованості. Зокрема, заборгованість за відсотками (в т.ч. простроченими) складає згідно вказаного розрахунку 21680,03 гривень, а не 26680,03 гривень, як вказує позивач у позовній заяві.

Таким чином, з урахуванням викладеного, станом на 24.03.2019 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 236594,45 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту (в т.ч. прострочена) - 89775,76 гривень; заборгованість за відсотками (в т.ч. прострочені) 21680,03 гривень, пеня на суму простроченої заборгованості за період з 25.03.2018 року по 25.03.2019 року 125138,66 гривень.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції врахував, що за ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами Цивільного Кодексу.

Встановивши, що позивачем пропущено встановлений законодавством строк позовної давності для звернення до суду за захистом своїх порушених прав щодо вимог про стягнення пені, про застосування наслідків пропуску якого просить відповідач у справі, суд першої інстанції частково задовольнив позов.

Рішення суду оспорюється відповідачем в частині задоволення позовних вимог.

Суд першої інстанції надав оцінку посиланням відповідача у судовому засіданні на те, що він не погоджувався при укладенні кредитного договору на оплату страхового платежу у розмірі 13500 гривень, пояснивши, що він ці кошти не отримував, суд вважає безпідставними, оскільки як вбачається із заяви № від 10.07.2017 року на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» відповідач доручив ТОВ «ФК «ЦФР» перерахувати за рахунок отриманого ним кредиту на користь ПАТ «Страхова компанія «ТАС» страховий платіж за договором страхування № від 10.07.2017 року у розмірі 13500 гривень, про що свідчить його підпис у вказаній заяві (а.с.4). Будь-яких інших доказів в обґрунтування своїх заперечень, відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, відповідач не надав як при розгляді справи у суді першої інстанції так і при апеляційному розгляді.

У апеляційній скарзі відповідач посилався на те, що позивач не може бути кредитором, позаяк з ним не укладався кредитний договір, а переуступка вимог відбулася до укладення кредитного договору.

Судова колегія, перевіривши доводи відповідача у цій частині вважає такі доводи непереконливими з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається що відповідач подавав заяву про отримання кредиту від ТОВ «ФК ЦФР».

Натомість як у зазначеній заяві так і у відповідному повідомленні про відступлення права вимог, особисто підписаному позичальником на час укладення договору, зазначається про те. що грошові кошти на погашення заборгованості за кредитним договором позичальник має сплачувати саме позивачеві - Акціонерному товариству «Таскомбанк».

Тож на час укладення кредитного договору, позичальник був обізнаний про кредитора, яким сторони визначили позивача.

Залишаючи без змін оскаржуване судове рішення, судова колегія також враховує, що відповідачем не оспорений кредитний договір, а також не заперечується ані отримання кредитних коштів, ані наявність заборгованості.

За таких обставин посилання виключно на те, що між ТОВ «ФК «ЦФР» та позивачем було спочатку оформлено відступлення права вимоги, а згодом кредитний договір з відповідачем, - не спростовує висновків суду щодо порушення позичальником обов`язків по поверненню отриманих у кредит грошових коштів на умовах укладеного договору.

Тож суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем у відповідності із процесуальним законом, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.

Наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов обґрунтованого висновку про с

часткове задоволення позовних вимог .

Доводи скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі адвоката Цимбалюка Михайла Григоровича залишити без задоволення.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 серпня 2019 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 грудня 2019 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков