Єдиний унікальний номер 236/1441/19 Номер провадження 22-ц/804/2028/19

Єдиний унікальний номер 236/1441/19
Номер провадження 22-ц/804/2028/19
Головуючий у 1 інстанції Саржевська І.В.
Доповідач Агєєв О.В.

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.

суддів Корчистої О.І. Мальованого Ю.М.

розглянув у письмовому провадженні в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмут цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Краснолиманського міського Донецької області від 04 червня 2019 року у справі № 236/1441/19 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі (суддя Саржевська І.В. повний текст рішення виготовлено 04 червня 2019 року), -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що перебував в трудових відносинах з відповідачем до 17.07.2017 року, звільнений за п.1 ст. 40КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату. При звільненні відповідач на виплатив йому належні виплати.

Просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року в сумі 32 870,11 грн.

Рішенням Краснолимаського міського суду Донецької області від 04 червня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі задоволено повністю.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 , заборгованість з виплати заробітної плати в розмірі 32 870,11 грн., яка складається з заборгованості по заробітній платі за: березень 2017 року - 5345,88 грн., квітень 2017 року - 3832,29 грн., травень 2017 року - 3832,29 грн., червень 2017 року - 3832,29 грн., липень - 16027,36 грн. Вирішено питання по розподілу судових витрат. Зобов`язано Акціонерне товариство «Українська залізниця» утримати з цієї суми податок з доходів фізичних осіб та інші обов`язкові платежі.

Відповідачем подано апеляційну скаргу на зазначене рішення, в якій він просив його скасувати, ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на Указ Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15 березня 2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України».

Окрім того зазначив, по факту захоплення 17 березня 2017 року адміністративної будівлі структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», яка знаходиться за адресою; Донецька область, м.Донецьк, вул.Артема, 168, було відкрито кримінальне провадження №0000286. Також, по факту захоплення адміністративної будівлі структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», яка знаходиться за адресою: Луганська область, м.Луганськ, вул.Кірова, 44, було відкрито кримінальне провадження №0001019, де залишилась вся документація даних підрозділів.

Крім того, висновком торгово-промислової палати від 16.01.2018 року №126/2/21-10.2 засвідчено настання обставин непереборної сили, що унеможливило виконання АТ «Українська залізниця» обов`язків, передбачених статтями 115, 116 КЗпП України, і є підставою для звільнення від відповідальності зобов`язаної сторони.

Зазначає, що у відповідача відсутня можливість надати докази, що відповідно до Наказу Державного комітету статистики №489 від 05 грудня 2008 року «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці», а саме № П-1 «Наказ про прийняття на роботу», № П-3 «Наказ про надання відпустки», № П-4 «Наказ про припинення трудового договору», № П-5 «Табель обліку використання робочого часу», № П-6 «Розрахунково-платіжна відомість працівника», що можуть вважатись належними та допустимими, оскільки вони залишились у непідконтрольному Українській владі м. Донецьку, тому підтвердити інформацію щодо виконання позивачем роботи не є можливим, і відповідно здійснити нарахування заробітної плати позивачу також неможливо.

Також до апеляційної скарги було додано копію відомості на виплату грошей №545 за березень 2017 року.

Відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 не надійшов.

Частиною 3 ст.3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.3 цієї статті, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Матеріалами справи встановлено, що позов ОСОБА_1 подано до суду у березні 2019 року.

Згідно ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», з 1 січня 2019 року встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у місячному розмірі 1921 грн.

Ціна позову по даній справі складає 32 870 гривень 11 копійок. Таким чином дану справу слід розглядати без повідомлення учасників справи, оскільки ціна позову становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 20.07.2016 по 17.07.2017 працював на посаді майстра дільниці у ВП Луганське будівельно-монтажне експлуатаційне управління» СП «Луганська дирекція залізничних перевезень» РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» (а.с.8-13).

Наказом начальника СП «Луганської дирекції залізничних перевезень» від 16.03.2017 року № 58-ДН було встановлено початок простою з причин, незалежних від працівників, у вказаному виробничому підрозділі залізниці з 20.03.2017 року (а.с.27, 28).

Згідно з Наказом (розпорядженням) про припинення трудового договору № 1175-ОС від 17.07.2019 ОСОБА_1 з 17.07.2017 звільнений з посади майстра дільниці майстерні ст.Луганськ дільниці водопостачання ВП «Луганське будівельно-монтажне експлуатаційне управління» за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, у зв`язку зі скороченням штату, про що також зроблений відповідний запис в трудовій книжці позивача. Зазначений наказ видано структурним підрозділом «Луганська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (а.с.22).

В наказі про припинення трудового договору зазначено, що позивач ОСОБА_1 має право на компенсацію за 30 днів відпустки з виплатою одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку. Даних про оскарження вказаного наказу чи його скасування суду не надано.

На підтвердження розміру не виплаченої заробітної плати позивачем надані суду розрахункові листи (табуляграми) за період з березня по липень 2017 року, згідно яких йому нарахована заробітна плата в розмірі: за березень 5345,88 грн. (аванс 2063,24 грн.), за квітень 2017 року - 3832,29 грн., за травень 2017 року - 3832,29 грн., за червень 2017 року - 3832,29 грн., за липень 2017 року - 16027,36 грн. (втому числі компенсація за невикористану відпустку та вихідну допомогу при звільненні) (а.с.29-33).

До заробітної плати за вказаний період (березень - липень 2017 року) входить оплата простоїв (код 340).

Крім того, позивачем надані копії табелів обліку використання робочого часу, які підписані головним бухгалтером, працівником кадрових служби, головним інженером, відповідно до яких позивачем в березні відпрацьовано 10 днів, в квітні - липні «0» (а.с.37-46).

Відповідно до копії журналу простою по цеху №48, №25 Луганське БМЕУ, ОСОБА_1 перебував у простої у березні 12 днів (96 год.), у квітні 19 (152 год.), у травні 20 (159 год.), у червні 20 (159 год.), у липні 11 (88 год.) (а.с.47-75).

Відповідно до довідки про нараховані до виплати та несплачені суми заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку, підписаної головним бухгалтером підприємства, сума нарахованої до виплати заробітної плати ОСОБА_1 складає: березень 2017 року - 5345,88 грн., квітень 2017 року - 3832,29 грн., травень 2017 року - 3832,29 грн., червень 2017 року - 3832,29 грн., липень (з урахуванням компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги) - 16027,36 грн., всього 32870,11 грн. (а.с.14).

Також, з наданих позивачем розрахункових листів вбачається, що відповідачем нарахована оплата за час простоїв, а саме: березень 2063,83 грн., квітень 3762,19 грн., травень 3762,19 грн., червень 3762,19 грн., липень -1970,67 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, з чим погоджується суд апеляційної інстанції, суд першої інстанції виходив з того, що позивач знаходився з відповідачем в трудових відносинах до 17 липня 2017 року та виконував свої трудові обов`язки. При звільненні не отримав усі належні йому за законом платежі. Також було зазначено, що відповідачем дані розрахунки не спростовані. При цьому суд вірно послався на норми Конституції України та КЗпП України.

Так, відповідно до ст.43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно ст. 97 КЗпП України власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Відповідно до ст.21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст.22 цього Закону - суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

В статті 115 КЗпП України зазначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника.

Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.

Відповідно до вимог ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно з вимогами ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Суд першої інстанції правильно послався на те, що згідно практики Європейського суду з прав людини (зокрема, справа «Суханов та Ільченко проти України», справа «Принц Ліхтенштейну Ганс- ОСОБА_2 II проти Німеччини») «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги», відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» / «правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності.

В рішенні у справі «Кечко проти України» від 08.11.2005 року Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "власності", яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу № 1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права», і таким чином, як «власність» в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу № 1 (п. 22).

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Враховуючи, що позивач до 17 липня 2017 року знаходився з відповідачем у трудових відносинах до 17 липня 2017 року, на виконання наказу роботодавця про встановлення простою, він виходив на своє робоче місце, наказом про припинення трудового договору з позивачем передбачено право позивача на отримання компенсації за 30 днів невикористаної відпустки та право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, майнові вимоги позивача щодо оплати йому часу простою за період з 20 березня 2017 року по 17 липня 2017 року, компенсації за 30 днів невикористаної відпустки та одноразової грошової допомоги при звільненні, відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського суду з прав людини.

Отже, оскільки відповідач не спростував надані позивачем розрахунки заробітної плати за березень - липень 2017 року, у строки, встановлені частиною 1 статті 116 КЗпП України, не виплатив всі суми, що належали позивачу від підприємства при звільненні, не виплатив ці суми і на час розгляду справи судом першої інстанції, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про задоволення вимог позивача про стягнення заборгованості.

Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції порядку вимог ст.272 ЦПК України, щодо не направлення судом копії ухвали про відкриття провадження від 16.05.2019 року, як це передбачено ст.190 ЦПК України, оскільки з матеріалів справи вбачається, що ухвала про відкриття провадження по справі разом з копією позовної заяви та доданих документів була 16.05.2019 року надіслана відповідачу та отримана ним 28.05.2019 року (а.с.79, 80).

Аргументи апеляційної скарги про те, що у відповідача відсутні первинні документи, що унеможливлює нарахування заробітної плати в період з 16 березня 2017 року, є необґрунтованими, оскільки обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік, тощо, покладено на роботодавця, а не на працівника.

Згідно правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, який викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 243/5469/17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією роботодавця. Отже, відсутність у відповідача первинної документації не є підставою для не нарахування та невиплати позивачу заробітної плати.

Доводи про те, що надані позивачем документи не можуть бути належними доказами наявності заборгованості по заробітній платі, правильно судом не прийняті до уваги, оскільки надані позивачем документи мають підписи посадових осіб. Вважаючи надані позивачем документи неналежними доказами, відповідач не надав інших будь-яких переконливих доказів, які б спростовували їх належність.

Посилання на те, що нарахування заробітної плати було припинено у зв`язку із відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця», викликаних припиненням переміщення вантажу через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей та відсутністю первинних документів для нарахування заробітної плати судом першої інстанції правильно не прийнято до уваги, оскільки зазначене не ґрунтується на вимогах діючого законодавства та встановлених обставинах.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, провадження у справі було відкрито 16 травня 2019 року (а.с.77.). Згідно ухвали про відкриття провадження, справу призначено до розгляду на 16 год. 04.06.2019 року в спрощеному порядку, без повідомлення сторін (а.с.97, 98). Ухвалу про відкриття провадження та доданих до неї матеріалів представник відповідача отримав 28.05.2019 року (а.с.80). Рішення по справі було ухвалено судом 04 червня 2019 року (а.с.82-90). Тобто відповідач не встиг до дня ухвалення рішення надати свої заперечення та докази по суті позову ОСОБА_1

До апеляційної скарги представником відповідача було додано відомість на виплату грошей №545 з якої вбачається, що ОСОБА_1 12.07.2019 року отримав часткову виплату за березень 2017 року у розмірі 2 063,24 грн. (а.с.110). Оскільки даний факт не був врахований судом при постановленні рішення, апеляційний суд приходить до висновку про зміну оскаржуваного рішення і виключення зазначеної суми (2 063,24 грн.) зі стягнутої судом з відповідача заборгованості по заробітній платі.

Крім того слід зазначити, що сума яка стягнута за рішенням суду, підлягає виплаті позивачу з вирахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, що відповідно до статей 14.1.180, 18, 162.1.3, 168 Податкового кодексу України є обов`язком податкового агента, яким є відповідач.

Щодо розміру стягнення сум компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги, колегія суддів погоджується з розрахунком середньденного заробітку та середньої заробітної плати наданих позивачем, оскільки в ньому (на відміну розрахунку відповідача) враховано оплата вислуги років, як це передбачено п.3 Розділу III Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. №100 (а.с.34, 35).

Відповідно до п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки у суду першої інстанції під час розгляду справи не було інформації стосовно виплати позивачу частини заробітної плати за березень 2017 року в сумі 2063,04 грн., то апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга АТ «Українська залізниця» підлягає частковому задоволенню, а рішення Краснолиманського міського Донецької області від 04 червня 2019 року зміні.

Відповідно до частин 1, 13 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Апеляційним судом змінено рішення суду першої інстанції, позов задоволено у сумі 30 806, грн. 87 коп., що складає 93,72% % (30 806,87 х 100) : 32 870,11 від заявлених позивачем вимог, тому сума судового збору яка була стягнута з відповідача на користь держави судом першої інстанції також підлягає зміні, стягненню підлягає збір у розмірі 720 грн. 14 коп. (768,40 х 93,72%.).

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як справа є малозначною, ціна позову складає 32 870,11 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.

Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 04 червня 2019 року змінити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (юридична адреса: 03680, м.Київ вул.Тверська 5; ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ; зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) заборгованість з виплати заробітної плати в розмірі 30 806 (тридцять тисяч вісімдесят шість гривень) 87 копійок, яка складається з заборгованості по заробітній платі за: березень 2017 року 3282,64 грн., квітень 2017 року - 3832,29 грн., травень 2017 року - 3832,29 грн., червень 2017 року - 3832,29 грн., липень - 16027,36 грн.

Зобов`язати Акціонерне товариство «Українська залізниця», при виплаті ОСОБА_1 доходу в сумі 30 806 грн. 87 коп., утримати з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір в розмірі 720 (сімсот двадцять гривень) 14 копійок за наступними реквізитами: отримувач коштів - ГУК у м.Києві (м.Київ) 22030106; код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача (МФО) 899998; рахунок отримувача 6001; код класифікації доходів бюджету 22030106.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку, як така що ухвалена у малозначній справі, не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 29 серпня 2019 року.

Головуючий О.В. Агєєв

Судді: О.І. Корчиста

Ю.М. Мальований