ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 2-5327/10

Провадження № 22-ц/818/5426/19

16 грудня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого Сащенко І.С.

суддів Котелевець А.В., Овсяннікової А.І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «ПроКредит Банк»,

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного апеляційного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2

на заочне рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 10 листопада 2010 року (суддя Вікторов В.В.) по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

ПАТ "ПроКредит Банк" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 15.7357 від 05.12.2007 року у розмірі 96801, 65 грн., а також судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог ПАТ "ПроКредит Банк" посилався на те, що відповідачем ОСОБА_1 були порушені зобов`язання за кредитним договором № 15.7357 від 05.12.2007 року, а відповідачем ОСОБА_2 були порушені зобов`язання за договором поруки, в результаті чого виникла прострочена заборгованість за кредитним договором, яка складає 96 801 грн. 65 коп., з яких заборгованість по капіталу 76724,30 грн., прострочена заборгованість по відсоткам 8746,55 грн., пеня 11330,81 грн.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 10 листопада 2010 року позов ПАТ "ПроКредит Банк" задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «ПроКредит Банк» заборгованість за кредитним договором № 15.7357 від 05.12.2007 року у розмірі 96801 грн. 65 коп.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в частині стягнення боргу з ОСОБА_2 як солідарного боржника за кредитним договором.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. У зв`язку переліченими порушеннями відповідач вказує на те, що про існування заочного рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 10 листопада 2010 року дізналася нещодавно та випадково; кредит за договором № 15.7357 від 05.12.2007 року вже був погашений ОСОБА_1 , у зв`язку з чим ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 11.09.2019 року відмовлено у видачі дублікату виконавчого листа державному виконавцю Ковпаківського ВДВС м. Сум ГТУЮ у Сумській області.

Правом на надання відзиву сторони по справі не скористалися.

Згідно зі ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем ОСОБА_1 були порушені зобов`язання за кредитним договором № 15.7357 від 05.12.2007 року, а відповідачем ОСОБА_2 були порушені зобов`язання за договором поруки, в результаті чого виникла прострочена заборгованість за кредитним договором, яка складає 96 801 грн. 65 коп., з яких заборгованість по капіталу 76724,30 грн., прострочена заборгованість по відсоткам 8746,55 грн., пеня 11330,81 грн.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами або договором.

Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Встановлено, що 05.12.2007 року між АТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 15.7357, відповідно до якого кредит надано на наступних умовах: сума кредиту 15.000,00 дол. США, процентна ставка 18% річних, строком на 36 місяців. Відповідно до умов кредитного договору позичальник зобов`язався здійснювати своєчасне погашення кредиту та сплачувати інші платежі передбачені цим договором (а.с. 8-10).

В якості забезпечення належного виконання своїх зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором № 15.7357 від 05.12.2007 року між АТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 15.7357-ДП від 05.12.2007 року. Згідно п. 2.1 договору поруки поручитель несе солідарну відповідальність перед кредитором нарівні з позичальником за повернення суми кредиту, нарахованих відсотків користування кредитом (а.с. 20).

Відповідачем ОСОБА_1 порушені зобов`язання за кредитним договором, а відповідачем ОСОБА_2 порушені зобов`язання за договором поруки, в результаті чого виникла прострочена заборгованість за кредитним договором, яка складає 96 801 грн. 65 коп., з яких заборгованість по капіталу 76724,30 грн., прострочена заборгованість по відсоткам 8746,55 грн., пеня 11330,81 грн.

20.03.2010 року банком відправлено відповідачу ОСОБА_2 вимогу про виконання зобов`язань за договором поруки. Доказів отримання вимоги банком не надано(а.с. 23-25).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін відповідно до умов договору.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Згідно з ч. 2 ст. 554 ЦК України разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя.

Відповідно до ч. 2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Таким чином суд вважає, що відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не виконані їх зобов`язання за укладеними з позивачем договорами, у зв`язку з чим з них підлягає солідарному стягненню сума заборгованості по кредитному договору у розмірі 96 801 грн. 65 коп.

Згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 76, ч. 1, 2 ст. 77, ч. 1 ст. 95, ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на встановлені судом першої інстанції обставини справи, апеляційний суд погоджується з тим, що відповідачем ОСОБА_1 порушені зобов`язання за кредитним договором № 15.7357 від 05.12.2007 року, а відповідачем ОСОБА_2 порушені зобов`язання за договором поруки № 15.7357-ДП від 05.12.2007 року.

При цьому, ініціювання апеляційного перегляду ОСОБА_3 Л. ОСОБА_4 повністю виконаного заочного рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 10 листопада 2010 року за позовом ПАТ "ПроКредит Банк" протирічить принципу правової визначеності.

Європейський суд з прав людини вважає, що судові системи, у яких існує можливість перегляду судових рішень в порядку нагляду (протесту) і, відповідно, ризик неодноразового скасування остаточних рішень, як у цій справі, є такими, що протирічать принципу правової певності, який є одним з головних аспектів верховенства права у сенсі п. 1 статті 6 Конвенції". Суд не бачить підстав для того, щоб проводити різницю із вищезазначеними рішеннями. Тому, Суд вважає, що у справі заявниці в частині скасування рішення, яке було остаточним та мало обов`язковий характер, було порушено пункт 1 статті 6 Конвенції. (п.п. 91, 92 Рішення ЄСПЛ у справі "Світлана Науменко проти України").

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 12, 13, 89, 351, 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 10 листопада 2010 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І.Овсяннікова

А.В.Котелевець