Справа № 265/1266/17
Провадження № 2-др/265/1/19
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 січня 2019 року місто Маріуполь
Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:
головуючого судді Мельник І.Г.
за участю секретаря судового засідання Гусєвої К.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя, -
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 травня 2017 року було визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в наступній редакції: ОСОБА_2 визнає право приватної власності за позивачем на майно, що належить їм на праві спільної сумісної власності, а саме: на квартиру АДРЕСА_1. ОСОБА_1 відступає ОСОБА_2 належну йому 1/6 частину квартири АДРЕСА_2, та визнає за нею право власності. ОСОБА_1 визнає право ОСОБА_2 на отримання від нього компенсації за частку майна та зобовязується виплатити ОСОБА_2 3500 долларів США в день затвердження даної мирової угоди шляхом передачі грошових коштів особисто. Право власності у ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_3 виникає з моменту повного розрахунку з ОСОБА_2 за зобовязаннями визначеними п.3 цієї мирової угоди. Після повного розрахунку з ОСОБА_2 за зобовязаннями визначеними п.3 цієї мирової угоди, ОСОБА_1 зобовязується не пізніше місячного строку з дня затвердження цієї мирової угоди знятися з реєстрації місця проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Сторони дійшли згоди, що судові витрати, які були понесені позивачем під час розгляду даної справи, які складаються з судового збору, не підлягають відшкодуванню. Провадження у справі було закрито.
25 жовтня 2018 року до суду надійшла заява від ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення, в якій заявник посилається на те, що під час ухвалення рішення судом не було вирішено питання щодо визнання його права власності на спірну квартиру.
Позивач до судового засідання не зявився, наддавши заяву з проханням розглянути справу без його присутності.
Відповідачка та її представник ОСОБА_3 у судове засідання не зявились, в письмовій заяві просили розглянути заяву без їх участі, протии визнання права власності за ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_3 , а також просили прийняти додаткове рішення в частині визнання права власності за ОСОБА_2 на 1/6 частину спірної квартири АДРЕСА_4.
Відповідно до ч.4 ст. 270 ЦПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомленні про дату, час та місце судового засідання не перешкоджає розгляду заяви.
Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положення цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне заяву про ухвалення додаткового рішення задовольнити, виходячи з наступних міркувань.
Відповідно до ст. 270 ч. 1 п. 1 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.
Відповідно до ст.65 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Частина 3 ст.368 ЦК України передбачає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.
Так між подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 досягнуто згоди щодо поділу спільного майна.
Відповідно до ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.
Частина 1 ст.71 СК України передбачає, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. А згідно з ч.2 цієї статті, неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.
Частина 3 ст.372 ЦК України, у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
Відповідно до ч.1 ст.190 ЦК України, майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.
Пункт 6 ч.2 ст.16 ЦК України передбачає, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути зміна правовідношення. При цьому суд виходить з того, що правовідношення як правова категорія традиційно має тричленну структуру (об`єкт, суб`єкти та зміст), а це дозволяє казати про три види (напрями) зміни правовідношення: зміна суб`єкта правовідношення; зміна об`єкта правовідношення; зміна змісту правовідношення. Отже переведення прав та обов`язків за договором, на думку суду, є належним способом захисту.
Як вбачається зі змісту мирової угоди, затвердженої ухвалою суду від 19 травня 2017 року, відповідачка визнала право приватної власності за позивачем на квартиру АДРЕСА_5, яка належить їм на праві спільної сумісної власності, а позивач відступив відповідачці та визнав за нею право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_6. Відповідно до розписки від 19.05.2017, ОСОБА_2 згідно з п.3 мирової угоди отримала від ОСОБА_1 3500 доларів США в якості компенсації. Проте, сторонни позбавленні можливості зареєструвати право власності за відсутністю відповідного рішення суду.
Таким чином, враховуючи вищенаведені положення законодавства, а також позицію cторін, яка викладена у мировій угоді, затвердженій ухвалою суду від 19 травня 2017 року, суд приходить до висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення.
Відтак, суд вважає за необхідне задовольнити пред`явлений позов, визнавши за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_7, припинивши право у спільній сумісній власності ОСОБА_2, та визнавши за ОСОБА_2 право приватної власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_8, припинивши право у спільній сумісній власності ОСОБА_1.
Керуючись ст.270 ЦПК України, суд -
Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задовольнити.
Ухвалити додаткове рішення по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя.
Визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на квартиру АДРЕСА_9.
Припинити право у спільній сумісній власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_10.
Визнати за ОСОБА_2 право приватної власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_8.
Припинити право власності ОСОБА_1 на 1/6 частину квартири АДРЕСА_11.
На додаткове рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Маріуполя Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне додаткове рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Суддя: І.Г.Мельник