Справа № 202/8262/18
Провадження № 2/202/1001/2019
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
У Х В А Л А

9 грудня 2019 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська в складі головуючого-судді Марченко Н.Ю. за участю секретаря судового засідання Мазниці Х.О., прокурора Масенко А.О., представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , представника третьої особи Саляка О.Б., розглянувши у підготовчому судовому засіданні клопотання представника відповідача по цивільній справі за позовом першого заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпропетровської міської ради до виконавчого комітету Маломихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області, ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Техноком", третя особа Колективне підприємство "Дніпропетровський пивобезалкогольний комбінат "Дніпро", про скасування рішення про державну реєстрацію права власності та витребування майна, -

В С Т А Н О В И В:

Перший заступник прокурора Дніпропетровської області звернувся до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська з вищевказаним позовом, в якому просить скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 41333218 від 30.05.2018 року державного реєстратора виконавчого комітету Маломихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області Третяк Тетяни Василівни про проведення державної реєстрації права приватної власності на нежитлове приміщення АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю фірма "Техноком" та витребувати вказане нежитлове приміщення у ОСОБА_3 на користь територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 3 січня 2019 року було відкрито провадження у даній справі.

Представником відповідача ОСОБА_3 заявлено клопотання про залишення позову прокурора без розгляду та скасування заходів забезпечення позову, посилаючись на те, що провадження у справі відкрито безпідставно, оскільки позов подано в інтересах територіальної громади, у прокурора відсутні повноваження представляти інтереси органу місцевого самоврядування (територіальної громади), а саме Дніпровської міської ради. Відповідно до ч. 4 ст. 56 ЦПК, на яку прокурор посилається в обґрунтування можливості його звернення до суду з позовом, чітко встановлено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу. Тобто частина 4 ст. 56 ЦПК не передбачає можливості звернення прокурора в інтересах органу місцевого самоврядування або територіальної громади міста. Конституція України чітко розмежовує поняття «держава» чи «державні органи» (ст. 6) від «місцевого самоврядування» (ст. 7). Згідно ч. 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.Прокурор, подаючи позов, намагається захистити саме цивільні права територіальної громади (органу місцевого самоврядування) - Дніпровської міської ради, позов стосується не державної власності (захисту інтересів держави), а комунальної, що свідчить про відсутність у прокурора наміру захисту інтересів держави (порушеного права держави).

При поданні позову прокурором порушено принципи викладені в рішенні Конституційного суду України по справі №Зрп/99 від 08.04.1999р., згідно з яким прокурор має право пред`являти позови в інтересах держави в особі органу, на який покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у спірних правовідносинах. В свою чергу, прокурор не наводить жодного обґрунтування, що на позивача, як орган виконавчої влади, покладено обов`язок щодо здійснення діяльності з захисту прав державної, а не комунальної власності (цивільних прав) на приміщення. Відповідно до цього рішення прокурор наділений лише правом представництва держави, тобто державного органу, який він представляє і не є самостійним учасником судового процесу.

Крім того, у п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України визначено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності.

З урахуванням рекомендацій Парламентської Асамблеї Ради Європи № 1604 (2003) від 27.05.2003 зміст п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурором інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Таким чином, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України). Згідно з ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу. Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень.

Вважає, що в даному випадку позов подано особою, яка не має цивільної процесуальної дієздатності, а позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи, у зв`язку з чим провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 ЦПК. Згідно змісту п. 4 ч. 4 ст. 185 ЦПК в разі відсутності підстав для звернення прокурора до суду відповідна позовна заява мала бути повернута.

Відповідно до вимог пунктів 1, 2, 8 ст. 257 ЦПК суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо: позов подано особою, яка не має цивільної процесуальної дієздатності; позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи; провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк.

За цих підстав представник відповідача ОСОБА_4 Е ОСОБА_5 в судовому засіданні наполягав на залишенні позову прокурора без розгляду та скасуванні заходів забезпечення позову.

Прокурор Масенко А.О., представник Дніпровської міської ради та представник третьої особи Колективне підприємство "Дніпропетровський пивобезалкогольний комбінат "Дніпро" в судовому засіданні заперечували проти залишення позову без розгляду.

Суд, заслухавши учасників судового розгляду, вважає, що дане клопотання не підлягає задоволенню з огляду на наступне:

Відповідно до частини другої статті 4 ЦПК України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Згідно з частиною четвертою статті 42 ЦПК України у справах можуть також брати участь органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно з положеннями пункту 3 статті 131-1 Конституції України на прокуратуру покладено функції представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави. У випадках, визначених Законом, на прокуратуру покладається функція з представництва інтересів громадянина або держави в суді (пункт 2 частини першої статті 2 Закону України «Про прокуратуру»).

Як відзначив Верховний Суд у постанові від 08.02.2019 року (справа № 915/20/18) інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади чи тих, які відносяться до їх компетенції, а також захист прав та свобод місцевого самоврядування, яке не носить загальнодержавного характеру, але направлене на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до їх відання. Органи місцевого самоврядування є рівними за статусом носіями державної влади, як і державні органи.

Частиною 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до частини 4 статті 56 ЦПК України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі самостійно обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

Системне тлумачення вищевказаних положень закону дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Відповідно до частин 5, 6 статті 175 ЦПК України, у разі пред`явлення позову особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, в заяві повинні бути зазначені підстави такого звернення. У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.

Отже, невиконання прокурором вимог щодо надання суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді згідно з частиною четвертою статті 56 ЦПК України має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу про залишення позовної заяви без руху для усунення її недоліків і повернення у разі, якщо відповідно до ухвали суду у встановлений строк ці недоліки усунуті не були.

Відповідно до частини 1 статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо: 1) позов подано особою, яка не має цивільної процесуальної дієздатності; 2) позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи; 3) належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи; 4) у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав; 5) позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду; 6) між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення до третейського суду, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана; 7) дієздатна особа, в інтересах якої у встановлених законом випадках відкрито провадження у справі за заявою іншої особи, не підтримує заявлених вимог і від неї надійшла відповідна заява; 8) провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк; 9) позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору; 10) позивач у визначений судом строк не вніс кошти для забезпечення судових витрат відповідача і відповідач подав заяву про залишення позову без розгляду; 11) після відкриття провадження судом встановлено, що позивачем подано до цього самого суду інший позов (позови) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з однакових підстав і щодо такого позову (позовів) на час вирішення питання про відкриття провадження у справі, що розглядається, не постановлена ухвала про відкриття або відмову у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду; 12) між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення суду іншої держави, якщо право укласти таку угоду передбачене законом або міжнародним договором України, за винятком випадків, якщо суд визнає, що така угода суперечить закону або міжнародному договору України, є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

Будь-яких підстав для залишення позову без розгляду, передбачених ч. 1 ст. 257 ЦПК України, в судовому засіданні не встановлено.

Як вбачається зі змісту позовної заяви (т. 1 а.с. 3-14) та додаткових пояснень прокурора (т. 1 а.с. 121-128), пред`явивши позов в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради, прокурор, виконав приписи статті 56 ЦПК України, частини 3 та 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру», оскільки зазначив, що орган, уповноважений державною на здійснення відповідних функцій у спірних правовідносинах, - Дніпровська міська рада не забезпечила належний захист інтересів держави, а саме не вжила заходів щодо повернення у власність територіальної громади міста спірного майна.

При цьому прокурор обґрунтував, що, на його погляд, порушення інтересів держави в даному випадку полягає в тому, що на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за відсутності правових підстав у юридичної особи виникло право власності на майно територіальної громади. Незаконне позбавлення права власності на нерухоме майно, що належить до комунальної власності територіальної громади, завдає шкоди інтересам держави (тобто прокурор навів підстави позову).

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що підстави для задоволення клопотання представника відповідача та залишення позову прокурора без розгляду відсутні.

Крім того, оскільки підстави для залишення позову прокурора без розгляду не встановлені, клопотання представника відповідача в частині скасування заходів забезпечення позову задоволенню також не підлягає.

Керуючись ст. ст. 158, 259-260 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Чимбара А.Д. про залишення позову без розгляду та скасування заходів забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду в частині відмови у скасуванні заходів забезпечення позову у п`ятнадцятиденний строк з дня складення повного тексту ухвали, в іншій частині ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Строк складення повного тексту ухвали 13 грудня 2019 року.

Суддя Н.Ю. Марченко