Постанова

Іменем України

30 січня 2019 року

м. Київ

справа № 643/5152/16ц

провадження № 61-31080св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

представник позивача - адвокат ОСОБА_2,

відповідач - приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна»,

представник відповідача - Кравченко РоманЮрійович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Харківської області в складі колегії суддів: Швецової Л. А., Бровченка І. О., Яцини В. Б. від 20 березня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» (далі - ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна») про стягнення страхового відшкодування в розмірі 14 737,90 грн та пеню за несвоєчасну виплату страхового відшкодування в розмірі 1 473,79 грн.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 10 жовтня 2013 року було укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу - автомобіля марки «Hyundai Accent», державний номерний знак НОМЕР_1, належного йому, згідно з яким у випадку настання події, яка згідно з договором може бути визнана страховим випадком, страхувальник зобов'язаний протягом однієї години у межах населеного пункту й не пізніше 6-ти годин за його межами, повідомити про цю подію Спеціалізовану службу по телефону. Так, 03 жовтня 2014 року на виконання умов пунктів 6.2.10, 7.4.1 договору з місця події позивач повідомив Спеціалізовану службу по телефону про настання страхового випадку, а саме, що у с. Червоний Колодець Вовчанського району Харківської області вночі, при залишенні застрахованого автомобіля на парковці, сталося падіння предметів на автомобіль, що спричинило пошкодження у вигляді вм'ятин на даху автомобіля та на кришці багажнику та капоті, а також вм'ятини та подряпини лакофарбового покриття переднього та заднього бамперів. Це повідомлення було зареєстроване спеціалізованою службою «Екліс» 03 жовтня 2014 року о 08:13 годині. ОСОБА_1 на виконання умов договору страхування виконав всі дії та подав всі необхідні документи до страховика, а також було проведено огляд пошкодженого автомобіля представником страхової компанії. Також він звернувся до СТО ДП «Авторейдинг-Харків» для встановлення вартості ремонту застрахованого автомобіля. Згідно розрахунків від 23 вересня 2015 року вартість ремонту автомобіля становить 15 237,90 грн. Незважаючи на те, що ним було виконано в повному обсязі всі передбачені договором страхування вимоги щодо своєчасного повідомлення та надання документів страховику для виплати страхового відшкодування, останнє листом від 14 січня 2014 року відмовило йому у виплаті страхового відшкодування. Відмова мотивована тим, що позивач несвоєчасно повідомив страховика про настання страхового випадку. Такими діями відповідача було порушено права страхувальника за договором добровільного страхування. Таким чином вважав, що підлягає до стягнення страхове відшкодування за виключенням франшизи у розмірі 14 737,90 грн та нарахована пеня за несвоєчасне здійснення страхового відшкодування у розмірі 1 473,79 грн.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 12 липня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування та пені в розмірі 16 211,69 грн. Вирішено питання про судовий збір.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що мав місце страховий випадок, під час якого було пошкоджено автомобіль марки «Hyundai Accent», державний номерний знак НОМЕР_1, який був застрахований у ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна», тому відповідач має сплатити страхове відшкодування з урахуванням нарахованої пені за кожен день прострочення страхової виплати.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 20 березня 2017 року апеляційну скаргу ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» задоволено. Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 12 липня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що страхувальником призначено вигодонабувача, який не відмовився від страхового відшкодування, тому саме він має право на стягнення коштів, а не позивач. Також позивачем не виконано умови договору страхування, та не представлено на огляд автомобіль.

У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою на рішення апеляційного суду Харківської області від 20 березня 2017 року, у якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначене судове рішення та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд у порушення вимог статей 213, 214 ЦПК України 2004 року не перевірив докази, якими підтверджуються твердження відповідача про те, що позивачем не було виконано умови договору страхування та не представлений на огляд автомобіль. Разом із тим, на момент звернення до суду із указаним позовом, спірний автомобіль вже в заставі не перебував, кредит в ПАТ «Альфа Банк» вже погашений, тому вигодонабувачем по договору страхування була лише одна особа - страхувальник.

У серпні 2017 року ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на вищевказану касаційну скаргу, у якій просить у задоволенні скарги відмовити, а рішення апеляційного суду залишити без змін. Зазначає про те, що апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що право вимоги позивача (потерпілий, страхувальник) може мати лише на підставі уповноваження його належним чином вигодонабувачем. ПАТ «Альфа Банк» не відмовлявся від сплати страхового відшкодування на його користь, не наділяв будь-якими повноваженнями позивача на право отримувати страхове відшкодування, не звертався з самостійними вимогами до відповідача про стягнення страхового відшкодування, а так як позивач не має права на тримання страхового відшкодування, відповідно відсутні підстави для виплати страхового відшкодування у відповідача. Жодних доказів того, що позивач повністю сплатив кредит вигодонабувачу та останній відмовився від виплати страхового відшкодування на користь позивача, останній не надав.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суд установив, що між ОСОБА_1 та ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» 10 жовтня 2013 року укладено договір добровільного страхування наземного транспорту, згідно з яким було застраховано транспортний засіб - автомобіль марки «Hyundai Accent», державний номерний знак НОМЕР_1, який належить позивачу. Згідно з умовами вказаного договору застраховані ризики: пошкодження, знищення або втрата транспортного засобу, його складових частин, деталей або обладнання внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, пожежі, стихійного лиха, падіння предметів, падіння каміння, протиправних дій третіх осіб, угону.

03 жовтня 2014 року на виконання умов пунктів 6.2.10, 7.4.1 договору з місця події позивач повідомив Спеціалізовану службу по телефону про настання страхового випадку, а саме, що у с. Червоний Колодець Вовчанського району Харківської області вночі, при залишенні застрахованого автомобіля на парковці, сталося падіння предметів на автомобіль, що спричинило пошкодження у вигляді вм'ятин на даху автомобіля та на кришці багажнику та капоті, а також вм'ятини та подряпини лакофарбового покриття переднього та заднього бамперів.

Указане повідомлення було зареєстроване спеціалізованою службою «Екліс» 03 жовтня 2014 року о 08:13 годин.

ЛистомПрАТ «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» від 14 січня 2014 року у задоволенні вказаної вимоги відмовлено на підставі пункту 10.1.4 договору страхування, пункту 15.1.5 Правил страхування, статті 26 Закону України «Про страхування», статті 991 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, відповідно до якої страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - це подія передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застраховані або іншій третій особі.

Відповідно до пункту 2 договору страхування об'єктом страхування є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За положеннями статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У статті 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Сторони у договорі страхування погодили, що вигодонабувачем по вказаному договору є ПАТ «Альфа Банк».

Згідно з пунктом 7.4.1 якщо в результаті попадання каміння, падіння предметів під час руху автомобіля, було пошкоджено лакофарбове покриття або декоративні елементи кузова, скло, прилади зовнішнього освітлення, дзеркала, необхідно негайно протягом години в межах населеного пункту й не пізніше 6-ти годин за його межами, повідомити про подію Спеціалізовану службу. Виїзд представника Спеціалізованої служби при цьому не відбувається ( пункт 7.4.1).

Встановлено, що позивач належним чином виконав умови договору страхування та пред'явив всі необхідні документи.

Згідно з пунктом 8.2 договору страхування після одержання всіх необхідних документів, рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування приймається страховиком у термін до 15 робочих днів. Виплата страхувальнику страхового відшкодування здійснюється протягом 15 робочих днів з моменту прийняття страховиком рішення про виплату та з письмової згоди вигодонабувача.

У передбачений договором строк ПАТ «Альфа Банк», як вигодонабувач, не звернувся за страховою виплатою.

При цьому, Верховний Суд враховує, що на підставі зазначеного договору страхування на вимогу кредитної установи було застраховано ризики неповернення позичальником отриманого кредиту на випадок одного із страхових випадків.

Натомість у порядку пункту 8.2 договору страхування звернувся із відповідною заявою про страхову виплату та мав право на її отримання.

Згідно з частиною першою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі.

Можливість укладення страхових договорів на користь третіх осіб передбачена у статті 985 ЦК України ЦК України, згідно із якою страхувальник має право укласти із страховиком договір на користь третьої особи, якій страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату у разі досягнення нею певного віку або настання іншого страхового випадку. Страхувальник має право при укладенні договору страхування призначити фізичну або юридичну особу для одержання страхової виплати (вигодонабувача), а також замінювати її до настання страхового випадку, якщо інше не встановлено договором страхування. Особливості укладення договору страхування на користь третьої особи встановлюються законом.

Відповідно до частини другої статті 3 Закону України «Про страхування» страхувальники можуть укладати із страховиками договори про страхування третіх осіб (застрахованих осіб) лише за їх згодою, крім випадків, передбачених чинним законодавством. Застраховані особи можуть набувати прав і обов'язків страхувальника згідно з договором страхування.

При цьому згідно з частиною другою статті 636 ЦК України виконання договору на користь третьої особи може вимагати як особа, яка уклала договір, так і третя особа, на користь якої передбачено виконання, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із суті договору.

Згідно з частиною четвертою статті 636 ЦК України якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі суддів Касаційного господарського суду від 13 листопада 2018 року у справі № 910/18954/17 та постанові Верховного Суду України № 6-2112цс16 від 14 червня 2017 року зроблено висновок, що якщо вигодонабувач відмовився від права, наданого йому на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, тоді вигодонабувач буде третьою стороною у справі, якщо ж ні - належним позивачем має бути вигодонабувач.

Отже, оскільки банк як вигодонабувач відмовився від права на отримання страхових виплат, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про можливість звернення до страховика за отриманням відповідних коштів ОСОБА_1 та стягнув страхове відшкодування в розмірі 14 737,90 грн.

Відповідно до статті 20 Закону України «Про страхування, страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Таким чином правильними є висновки про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення пені за прострочення сплати страхового відшкодування, яка розрахована судом у відповідності до пункту 6.5 договору, та складає 1 473,79 грн.

За таких обставин відмова ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» у здійсненні страхової виплати ОСОБА_1 страхової виплати порушує умови договору страхування та призводить до порушення прав позивача.

Апеляційний суд всупереч нормам процесуального права помилково залишив поза увагою встановлені судом першої інстанції обставини, не навів вмотивованих обґрунтувань на спростування встановлених судом першої інстанції обставин та досліджених доказів, а тому помилково скасував рішення місцевого суду.

Установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, яке відповідає закону, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції відповідно до статті 413 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 20 березня 2017 року скасувати та залишити в силі заочне рішенням Московського районного суду м. Харкова від 12 липня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасоване рішення апеляційного суду втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:Н. О. Антоненко
В. М. Коротун
В. І. Крат
В. П. Курило