Ухвала

20 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 484/535/19

провадження № 61-22483ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Фаловської І. М. розглянув касаційну скаргу Миколаївського обласного центру зайнятості

на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області

від 10 вересня 2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 14 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Миколаївського обласного центру зайнятості про визнання незаконним та скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Миколаївського обласного центру зайнятості (далі - Миколаївський ОЦЗ) про визнання незаконним та скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення.

Позовна заява мотивована тим, що 21 січня 2011 року ОСОБА_1 була прийнята на посаду головного спеціаліста відділу організації працевлаштування населення Первомайського міськрайонного центру зайнятості (далі - Первомайський МРЦЗ) на період соціальної відпустки іншого працівника та в подальшому, у зв`язку з переводом, працювала на посаді провідного фахівця з питань зайнятості відділу взаємодії з роботодавцями Первомайського МРЦЗ.

Наказом Миколаївського ОЦЗ від 13 березня 2015 року № 103

ОСОБА_1 як працівник Первомайського МРЦЗ була переведена з посади головного спеціаліста відділу взаємодії з роботодавцями на посаду провідного фахівця з питань зайнятості цього ж відділу з 16 березня

2015 року.

Наказом № 332-к Миколаївського ОЦЗ від 19 вересня 2018 року

ОСОБА_1 оголошено догану як провідному фахівцю з питань зайнятості відділу взаємодії з роботодавцями Первомайського МРЦЗ за невиконання нею без поважних причин своїх обов`язків. З даним наказом ОСОБА_1 ознайомлена 01 листопада 2018 року.

Посилаючись на те, що вказаний наказ є незаконним та таким, що порушує її права, ОСОБА_1 просила суд визнати незаконним та скасувати наказ Миколаївського ОЦЗ від 19 вересня 2018 року № 332-к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 »

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області

від 10 вересня 2019 року (у складі Максютенко О. А.) позов

ОСОБА_1 задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ Миколаївського ОЦЗ

від 19 вересня 2018 року № 332-К «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 », яким на ОСОБА_1 , провідного фахівця з питань зайнятості відділу взаємодії з роботодавцями Первомайського МРЦЗ, за невиконання нею без поважних причин своїх обов`язків, накладене дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 14 листопада 2019 року (у складі колегії суддів: Царюк Л. М., Колосовського С. Ю.,

Самчишиної Н. В.) рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 вересня 2019 року залишено без змін.

13 грудня 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Миколаївського ОЦЗ на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 вересня 2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 14 листопада 2019 року, в якій заявник просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин.

У порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування;

3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Відповідно до частини другої пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій даній справі є визнання незаконним та скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення.

Як вбачається з резолютивної частини постанови Миколаївського апеляційного суду від 14 листопада 2019 року, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та випадках, передбачених статтею 389 ЦПК.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином

(рішення у справі «Зубац проти Хорватії» від 05 квітня 2018 року).

Отже, зазначена справа є малозначною, бо є незначної складності відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Разом з тим, Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, доводи касаційної скарги, а також значення справи для сторін і суспільства, практику розгляду справ з даної категорії.

У касаційній скарзі відсутні обґрунтовані підстави для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України

суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Леваж Престасьон Сервіс проти Франції» від 23 жовтня 1996 року; «Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії» від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Миколаївського обласного центру зайнятості на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 вересня 2019 року

та постанову Миколаївського апеляційного суду від 14 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Миколаївського обласного центру зайнятості про визнання незаконним та скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя І. М. Фаловська