ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8414/19 Справа № 185/1057/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Зінченко А. С. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

за участю секретаря Синенка Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

Акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України»,

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 липня 2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2016 року ПАТ «Державний Ощадний банк України» звернувся до суду із позовом до ТОВ «Юнион-Нефтепродукт», ОСОБА_2 , ОСОБА_1 в якому просить стягнути з відповідачів як з солідарних боржників заборгованість за кредитним договором.

В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що 29 січня 2014 року між ПАТ «Ощадбанк» та ТОВ «Юнион-Нефтепродукт» був укладений договір кредитної лінії № 6. Згідно укладеного Договору Банк зобов`язався надати, а Позичальник зобов`язався отримати та належним чином використовувати в передбачені договором строки кредит у розмірі 3 200 000,00 грн., який надавався окремими траншами та сплатити за користування кредитом 19,0 % річних.

Зобов`язання позичальника за зазначеним Договором забезпечені Договорами поруки №6 та № 7 від 29 січня 2014 року, згідно якого поручителями є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Пунктом 1.1. вказаних договорів зазначано: «Поручителі зобов`язується перед Кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором, а також додатковими договорами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому».

Банком всі зобов`язання за кредитним договором були виконані належним чином, кошти надані окремими траншами на загальну суму 3 200 000 грн., останній транш надано 04 липня 2014 року, що підтверджується виписками за рахунками, розпорядженнями, платіжними дорученнями. Позичальник свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував в зв`язку з чим станом на утворилась заборгованість у розмірі. Позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором як з солідарних боржників та витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою суду від 04 травня 2016 відкрито провадження по даній справі та призначено справу до розгляду. Дана ухвала скасована ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2016. Ухвалами від 15 серпня 2016 відмовлено у відкритті провадження в частині вимоги до ТОВ «ЮНИОН-НЕФТЕПРОДУКТ», та відкрито провадження в частині вимог до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 як солідарних боржників.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції позичальником неодноразово уточнювались позовні вимоги та на підставі останнього уточнення банк надав заяву про зменшення позовних вимог у зв`язку з частковою сплатою заборгованості позичальником, відповідного до якої позивач зазначає, що просить стягнути з відповідачів як з солідарних боржників заборгованість за спірним договором станом на 14 липня 2017 року в розмірі 4 081 446, 26 грн., а саме: заборгованість за основним боргом - 2 958 345,35 грн., прострочена заборгованість за нарахованими відсотками - 140 899,71 грн., заборгованість за нарахованими відсотками - 20 019,49 грн., заборгованість за нарахованими комісійними винагородами - 887,50 грн., прострочена заборгованість за комісійними винагородами - 7 201,44 грн., 3% річних від простроченого основного боргу - 192 874,04 грн., 3% річних по простроченим відсоткам - 1 202,88 грн., 3% річних по простроченим комісійним винагородам - 65,89 грн., інфляційне збільшення боргу за основним боргом - 751 534,26 грн., інфляційне збільшення боргу по простроченим відсоткам - 8 044,98 грн., інфляційне збільшення боргу по простроченим комісійним винагородам - 370,72 грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 липня 2019 року відмовлено у задоволені позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що не підлягає стягненню з поручителів виникла заборгованість за кредитним договором у зв`язку з припиненням наданої відповідачами поруки в рахунок забезпечення зобов`язань за кредитним договором.

З даними рішеннями суду не погодилось ПАТ «Державний Ощадний банк України» звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення та ухвалите нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись що судом першої інстанції не було враховано часткової сплати позичальником суми заборгованості, що впливає для визначення строку дії поруки. Також посилається, що судом не було враховано отримання позичальником останнього траншу.

ОСОБА_2 надав відзив на апеляційну скаргу в якому вказує, що вона є необгрунтованою та не підлягає задоволенню.

Також надава відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 в якому посилається на її необгрунтованість та просить її залишити без задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 29 січня 2014 року між ПАТ «Ощадбанк» та ТОВ «Юнион-Нефтепродукт» був укладений договір кредитної лінії № 6. Згідно укладеного Договору Банк зобов`язався надати, а Позичальник зобов`язався отримати та належним чином використовувати в передбачені договором строки кредит у розмірі 3 200 000,00 грн., який надавався окремими траншами та сплатити за користування кредитом 19,0 % річних.

Зобов`язання позичальника за зазначеним Договором забезпечені Договорами поруки №6 та № 7 від 29 січня 2014 року, згідно яких поручителями є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Відповідно до п1.1. вказаних договорів поручителі зобов`язується перед Кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором, а також додатковими договорами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому.

Банком всі зобов`язання за кредитним договором були виконані належним чином, кошти надані окремими траншами на загальну суму 3 200 000 грн., останній транш надано 04. липня 2014 року, що підтверджується виписками за рахунками, розпорядженнями, платіжними дорученнями.

Позичальник свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував в зв`язку з чим відповідно до розрахунку позивача станом на грудень 2015 утворилась заборгованість у розмірі 4 243 307,46 грн., яка складається з: 3 125 000 грн. - прострочена заборгованість за основним боргом, 35 790,27 - прострочена заборгованість за нарахованими процентами, 960 грн. несплачені комісійні послуги, 50381,95 - 3% річних від суми заборгованості, 160 180 грн. інфляційне збільшення заборгованості.

Відповідно до розрахунку позивача (з урахуванням уточнених позовних вимог в редакції від 28 липня 2017) станом на 14 липня 2017 за позичальником рахується заборгованість в розмірі 4 081 446, 26 грн., а саме: заборгованість за основним боргом - 2 958 345,35 грн., прострочена заборгованість за нарахованими відсотками - 140 899,71 грн., заборгованість за нарахованими відсотками - 20 019,49 грн., заборгованість за нарахованими комісійними винагородами - 887,50 грн., прострочена заборгованість за комісійними винагородами - 7 201,44 грн., 3% річних від простроченого основного боргу - 192 874,04 грн., 3% річних по простроченим відсоткам - 1 202,88 грн., 3% річних по простроченим комісійним винагородам - 65,89 грн., інфляційне збільшення боргу за основним боргом - 751 534,26 грн., інфляційне збільшення боргу по простроченим відсоткам - 8 044,98 грн., інфляційне збільшення боргу по простроченим комісійним винагородам - 370,72 грн.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 14 лютого 2017 року по справі № 905/3385/16, яке набрало законної сили, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНИОН НЕФТЕПРОДУКТ» на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за договором кредитної лінії № 6 від 29.01.2014 станом на 31.01.2017 в розмірі 3356288,2 грн., з яких: тіло кредиту 2947235,93 грн., інфляційне збільшення 282135,00 грн., три проценти річних 126917,27 грн., 50344,3 грн. витрати зі сплати судового збору. Встановлено відсутність заборгованості з процентів.

Ухвалою від 06 квітня 2017 року розстрочене виконання рішення суду від 14 лютого 2017 № 905/3385/16.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 21 грудня 2017 року № 234/12041/17, яке залишене в силі судом апеляційної інстанції, та набрало законної сили 25 квітня 2018 року, та рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 24 листопада 2017 ркоу № 234/12036/17, яке набрало законної сили, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ПАТ «Державний ощадний банк України» про зміну договору поруки відмовлено за безпідставністю та недоведеністю, зазначено про вирішення питання дії договору поруки відповідно до ст.559 ЦК України в справі за позовом банку про стягнення заборгованості з поручителів як з солідарних боржників.

Пунктом 2.3.3 договору кредитної лінії № 6 від 29 січня 2014 року, укладеного між ПАТ «Ощадбанк» та ТОВ «Юнион-Нефтепродукт», визначено обов`язок позичальника здійснити погашення кожного траншу не пізніше ніж на 365 календарний день з моменту його отримання незалежно від діючого ліміту кредитування.

Відповідно до позовної заяви та письмових доказів, наданих позивачем, останній транш за договором кредитної лінії № 6 від 29 січня 2014 наданий позичальнику 04 липня 2014 в загальній сумі на максимальну суму кредитування в розмірі 3 200 000 грн.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 14 лютого 2017 року по справі № 905/3385/16, яке набрало законної сили, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНИОН НЕФТЕПРОДУКТ» на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитом за договором кредитної лінії № 6 від 29 січня 2014 року станом на 31 січня 2017 в розмірі 3 356 288,2 грн., з яких: тіло кредиту 2 947 235,93 грн., інфляційне збільшення 282 135,00 грн., три проценти річних 126 917,27 грн., 50 344,3 грн. витратизі сплати судового збору. Встановлено відсутність заборгованості з процентів.

Таким чином, судом встановлено, що за договором кредитної лінії № 6 від 29 січня 2014 року кредитні кошти надані окремими траншами на загальну суму 3 200 000 грн., останній транш надано 04 липня 2014 року, що підтверджується виписками за рахунками та пунктом 2.3.3 договору кредитної лінії № 6 від 29 січня 2014 року, визначено обов`язок позичальника здійснити погашення кожного траншу не пізніше ніж на 365 календарний день з моменту його отримання незалежно від діючого ліміту кредитування, тобто, умовами договору кредитної лінії № 6 від 29 січня 2014 року передбачено погашення кредиту (основної суми-траншів) періодичними платежами, а окремо передбачено графік сплати процентів за договором.

Встановлено, що позичальник ТОВ «ЮНИОН НЕФТЕПРОДУКТ» своїх зобов`язань щодо повернення чергового та останнього траншу від 04 липня 2014 року (загальна сума кредитування становила встановлену договором 3 200 000 грн.) у строк до 05 липня 2015 - не пізніше ніж на 365 календарний день з моменту його отримання, що визначений договору кредитної лінії № 6 від 29 січня 2014 року, не виконав. Ця обставина підтверджується матеріалами справи, та встановлена рішенням господарського суду.

Матеріалами справи встановлено, що ПАТ «Державний Ощадний банк України» звернулось до суду з даною позовною заявою до ТОВ «Юнион-Нефтепродукт», ОСОБА_2 , ОСОБА_1 25 січня 2016 року.

Відповідно до Договорів поруки №6 та № 7 від 29 січня 2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 взяли на себе зобов`язання, серед іншого, повернути Банку кредит у розмірі 3 200 000,00 гри. у строк та на умовах, зазначених у Кредитному договорі № 6 від 29 січня 2014 року, сплати Банку проценти за користування кредитом, у розмірі та на умовах зазначених у Кредитному договорі (п. 2 розділу «Терміни та їх тлумачення» Договору поруки).

З договорів поруки вбачається, що в них не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договорів поруки (пункт 4.2 договору поруки) про їх дію до повного виконання Боржником або Поручителем зобов`язань за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частинні першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Враховуючи, що у Договорах поруки №6 та № 7 від 29 січня 2014 року, згідно з якими поручителями є відповідачі, не встановлений строк їх дії суд першої інстанції прийшов до висновку, що банк звернувся до поручителів з пропуском шестимісячного строку передбаченого нормами ст.559 ЦК України, виходячи з того, що даний строк починаєтсья з дня настання строку виконання основного зобов`язання, а саме не пізніше ніж на 365 календарний день з моменту отримання останнього чергового траншу від 04 липня 2014 року, тобто з 05 липня 2014 року по 04 січня 2015 року, тоді як з вимогою про виконання кредитного зобов`язання (звернення до суду з позовом) відбулося лише 25 січня 2016 року, тому надана порука ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є припиненою.

З даним висновком також погоджується колегія суддів.

Доводи апеляційної скарги щодо отримання позичальником за кредитним договором траншу від 24 липня 2014 року колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки дані обставини не підтверджено належними доказами. Відповідно до наведеного розрахунку баком у своїй позовній заяві останній транш позичальником було отримано 04 липня 2014 року, чим було використано в повному обсязі встановлені договором межі кредитного ліміту у розмірі 3 200 000 грн., отже отримання більше коштів за даним договором відповідно до визначених сторонами умов не вбачається можливості. Також разом з позовною заявою банком було надано копії розпоряджень про видачу кредитних коштів в межах кредитного ліміту та платіжних доручень, проте у даних додатках відсутнє будь-яке розпорядження про видачу кредитних коштів 24 липня 2014 року. Таким чином, матеріали справи не містять будь-яких доказів щодо отримання позичальником за кредитним договором траншу від 24 липня 2014 року.

Щодо доводів апеляційної скарги відносно не врахування судом внесених позичальником платежів 02 грудня 2015 року та 20 січня 2016 року в рахунок погашення заборгованості, які впливають на визначення строку виконання зобов`язань та припинення поруки, колегія суддів не може прийняти їх до уваги виходячи з наступного.

Як вже було зазначено, умови договорів поруки про їхню дію до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором або до виконання поручителем зобов`язань боржника за основним договором, тобто до настання першої з цих подій, не встановлюють строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК України. Тому має застосовуватися припис частини четвертої статті 559 цього кодексу у редакції, чинній час виникнення спірних правовідносин, про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явив вимоги до поручителя (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постановах від 24?вересня 2014?року у справі № 6-106цс14, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, від 22 червня 2016 року у справі № 6-368цс16, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16, від 14 червня 2017 року у справі № 644/6558/15-ц, а також висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у пункті 60 постанови від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11).

Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. З огляду на вказане, враховуючи зумовлене цим припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання, застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15).

Тому і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, у тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що внесені позичальником платежі 02 грудня 2015 року та 20 січня 2016 року не впливають на визначення строку дії поруки та визначення дати початку відрахування шестимісячного строку дії поруки за настанням виконання зобов`язання.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку що суд першої інстанції належним чином перевірив фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку про задоволення заявлених позовних вимог.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Рішення суду відповідає матеріалам справи, доказам та вимогам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Згідно з ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров