Постанова

Іменем України

18 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 729/232/17

провадження № 61-29560св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: прокуратура Чернігівської області, Державна казначейська служба України,

розглянув у спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 16 травня 2017 року у складі судді Бойко В. І. та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 11 липня 2017 року у складі колегії суддів: Висоцької Н. В., Бобрової І. О., Мамонової О. Є.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, заінтересовані особи: прокуратура Чернігівської області, Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди та суми витрат, сплачених за надану юридичну допомогу у кримінальному провадженні.

Позовна заява мотивована тим, що 18 грудня 2013 року Відділом розслідування дорожньо-транспортних пригод слідчого управління ДТП СУ УМВС України (далі - Відділ розслідування ДТП СУ УМВС України) в Чернігівській області йому було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 Кримінального кодексу України (далі - КК України) у кримінальному провадженні № 0000248.

Зазначав, що вироком Бобровицького районного суду Чернігівської області від 03 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 24 січня 2017 року, його визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 Кримінального кодексу України та виправдано.

Вказував, що він незаконно перебував під слідством та судом протягом 3 років, 1 місяця та 6 днів, а саме: з 18 грудня 2013 року по 24 січня 2017 року.

Вважав, що за час перебування під слідством та судом були суттєво порушені його нормальні життєві зв`язки, він був змушений доводити свою невинуватість перед рідними, знайомими, сусідами, втрачалися зв`язки з дорогими для нього людьми, внаслідок чого зазнав глибоких душевних страждань та переніс нервове потрясіння, погіршився стан його здоров`я. Через нервове перенавантаження знизився апетит, став страждати на безсоння та на час звернення до суду не зміг прийти до повного усвідомлення того, щоб він вже виправданий.

Стверджував, що йому було завдано моральну шкоду, розмір якої оцінював у 119 040 грн, який розраховано відповідно до положень Закону України «Про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_2 просив суд відшкодувати йому за рахунок Державного бюджету України моральну шкоду за час його перебування під слідством та судом у розмірі 119 040 грн та 26 000 грн витрат, сплачених ним за надану йому правову допомогу у кримінальному провадженні № 0000248.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 16 травня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 119 040 грн.

Стягнуто з Державного казначейства України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 26 000 грн відшкодування витрат за надання правової допомоги у кримінальному провадженні № 0000248.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач, відповідно до Конституції України та чинного законодавства України, має безперечне право на відшкодування державою шкоди, завданої йому внаслідок перебування під слідством та судом, яке завдало позивачеві моральних страждань, факт наявності яких не викликає сумнівів і не потребує додаткового доведення.

Районний суд вказав, що позивачем належними та допустимими доказами доведено перебування під слідством та судом 3 роки, 1 місяць та 6 днів, а саме: з 18 грудня 2013 року по 24 січня 2017 року, тому, виходячи з розміру одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, розмір моральної шкоди, завданої позивачу становить 119 040 грн.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу у кримінальному провадженні у розмірі 26 000 грн, суд першої інстанції виходив із їх обґрунтованості та документального підтвердження.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 11 липня 2017 року апеляційну скаргу Державної казначейської служби України відхилено, а рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 16 травня 2017 року залишено без змін.

Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що районний суд забезпечив повний та всебічний розгляд справи й ухвалив законне, справедливе та обґрунтоване судове рішення.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції апеляційний суд вважав правильним розрахунок відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що районний суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення суми в рахунок наданої адвокатом правової допомоги у кримінальному провадженні

При цьому апеляційний суд відхилив усі доводи апеляційної скарги Державної казначейської служби України, оскільки вони висновків суду першої інстанції не спростовують.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Державна казначейська служба України,посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі Державна казначейська служба України зазначає, що оскаржувані рішення суду першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню, оскільки судами неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи.

Касаційна скарга мотивована тим, що Державна казначейська служба України є самостійним учасником цивільних відносин, виступає від свого імені, самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. У рішеннях не наведено жодного доказу вини Державної казначейської служби України щодо заподіяння шкоди позивачу, а тому стягнення коштів є необґрунтованим.

Вважає, що позивачем необґрунтовано завищено суму, яка підлягає відшкодуванню, оскільки в якості розрахункової одиниці при нарахуванні моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду, взято мінімальну заробітну плату - 3 200 грн (розмір мінімальної заробітної плати, що діяв на час розгляду справи). Однак, відповідно до пункту 3 Перехідних та Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів» від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII, мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визнання посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

Крім того вказує, що позивачем не доведено належним чином понесення витрат на правову допомогу у кримінальному провадженні.

Відзив (заперечення) на касаційну скаргу учасники процесу до суду не подали.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції та зупинено виконання рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 16 травня 2017 року та ухвали Апеляційного суду Чернігівської області від 11 липня 2017 року до закінчення касаційного провадження.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 червня 2019 року справу передано судді-доповідачу Лідовцю Р. А.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

08 грудня 2013 року Відділом розслідування ДТП СУ УМВС України в Чернігівській області ОСОБА_1 був повідомлений про підозру за частиною другою статті 286 КК України у кримінальному провадженні № 0000248.

Вироком Бобровицького районного суду від 03 листопада 2015 року, який залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 24 січня 2017 року, ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною другою статті 286 КК України.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга Державної казначейської служби України підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається відповідно до частини першої статті 12 цього Закону.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

У пунктах 5.4, 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110цс18) вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 незаконно перебував під слідством та судом у період часу з 18 грудня 2013 року (дата повідомлення про підозру) по 24 січня 2017 року (дата ухвалення Апеляційним судом Чернігівської ухвали про залишення без змін виправдувального вироку Бобровицького районного суду Чернігівської області від 03 листопада 2015 року), що разом складає 3 роки, 1 місяць та 6 днів, чим йому заподіяно моральної шкоди.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди першої та апеляційної інстанцій правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Зважаючи на те, що законодавством не встановлено чіткого розміру відшкодування моральної шкоди у цій категорії справ, а зазначено тільки мінімальний розмір, з якого необхідно виходити при її визначенні, то вимоги касаційної скарги Державної казначейської служби України зводяться до переоцінки судом доказів, що на підставі вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Доводи касаційної скарги Державної казначейської служби України про помилкове покладення на Державну казначейську службу України, яка є самостійною юридичною особою і прав позивача не порушувала, відповідальності за завдану ОСОБА_1 моральну шкоду, є безпідставними з огляду на таке.

Статтею 43 Бюджетного кодексу України (далі - БК України) установлено, що при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Згідно з пунктами 1, 3 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, Державна казначейська служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України. Державна казначейська служба України входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для реалізації державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Основними завданнями Державної казначейської служби України є: 1) внесення пропозицій щодо формування державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів; 2) реалізація державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Державна казначейська служба України відповідно до покладених на неї завдань: здійснює через систему електронних платежів Національного банку України розрахунково-касове обслуговування розпорядників, одержувачів бюджетних коштів та інших клієнтів, операцій з коштами бюджетів, спільних із міжнародними фінансовими організаціями проектів; здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду (пункт 4 Положення про Державну казначейську службу України).

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 7, частини другої статті 23 БК України бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями, які встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Статтею 25 БК України установлено, що Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Списання грошових коштів проводиться держказначейством з відповідного казначейського рахунку.

Покладаючи відшкодування завданої ОСОБА_1 моральної шкоди на державу, суд зобов`язує Державну казначейську службу України як центральний орган виконавчої влади, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, списати ці кошти з відповідного казначейського рахунку, що відповідає визначеній законодавством процедурі, тому доводи касаційної скарги у цій частині безпідставні.

Посилання касаційної скарги про те, що позивачем необґрунтовано завищено суму, яка підлягає відшкодуванню, оскільки визначення її розміру слід здійснювати відповідно до пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII, є безпідставним, оскільки зазначена норма стосується випадків обчислення окладів, заробітної плати та інших виплат, пов`язаних з оплатою праці.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 25 липня 2018 року в справі № 607/14493/16-ц (провадження № 61-12051св18) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18).

Не заслуговують на увагу й доводи касаційної скарги про те, що позивачем належно не доведено понесення витрат на правову допомогу у кримінальному провадженні.

Суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що позивач надав належні докази щодо понесених ним під час кримінального провадження судових витрат, а саме квитанції до прибуткового касового ордера між адвокатом та позивачем, тому у судів не було підстав для сумніву у розмірі понесених позивачем витрат.

Проте Верховний Суд не погоджується з визначеним судами порядком відшкодування шкоди. Ухвалюючи рішення районний суд, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, у резолютивній частині рішення зазначив, що стягненню на користь ОСОБА_2 підлягають кошти у розмірі 119 040 грн (моральна шкода) та 26 000 грн (витрати за правничу допомогу) з Державного казначейства України.

Такі висновки судів є неправильними, оскільки Державна казначейська служба України не є відповідальною у справі, а представляє інтереси держави і шкода, завдана органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовується державою стягненням коштів з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, через Державну казначейську службу України.

Отже, висновки судів у частині стягнення коштів саме з Державної казначейської служби України є необґрунтованими та у цій частині підлягають зміні.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Згідно із частиною третьою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Керуючись статтями 400, 402, 409, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державної казначейської служби України задовольнити частково.

Рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 16 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 11 липня 2017 року змінити.

Стягнути з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, через Державну казначейську службу України, на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 119 040 грн.

Стягнути з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, через Державну казначейську службу України, на користь ОСОБА_1 витрати за правничу допомогу у розмірі 26 000 грн.

Поновити дію рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 16 травня 2017 року та ухвали Апеляційного суду Чернігівської області від 11 липня 2017 року у редакції цієї постанови.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник І. А. Воробйова Б. І. Гулько Р. А. Лідовець Ю. В. Черняк