Єдиний унікальний номер 236/2457/18 Номер провадження 22-ц/804/277/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2019 року м. Бахмут Донецька область

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Канурної О.Д.,

суддів: Космачевської Т.В., Соломахи Л.І.,

за участю секретаря Розпутько Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 01 листопада 2018 року у цивільній справі № 236/2457/18 за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, (суддя першої інстанції Бікезіна Олена Василівна), -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Краснолиманського міського суду Донецької області із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначила, що з 15 жовтня 2001 року була прийнята на посаду молодшої медсестри в рентген-кабінет у лікарні на станції Луганськ, 12 червня 2003 року її переведено тимчасово бухгалтером централізованої бухгалтерії; 28 листопада 2007 року вона звільнена у зв'язку з переведенням до Луганського відділу МТЗ Донецької залізниці; 29 листопада 2007 року прийнята бухгалтером першої категорії по переводу з відділової лікарні станції Луганськ.

01 вересня 2016 року згідно наказу № 1/ОС від 30 серпня 2016 року Луганський відділ служби матеріально - технічного постачання Державного підприємства «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ «Луганській відділ служби матеріально - технічного забезпечення» структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії Донецька залізниця « ПАТ Українська залізниця».

Згідно з наказом про припинення трудового договору № 3289 - ЗС від 17 липня 2017 року позивач ОСОБА_1 звільнена з 17 липня 2017 року з посади інженера 1 категорії сектору кадрів за пунктом 1 статті 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату. Зазначений наказ видано структурним підрозділом «Луганська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

В наказі про припинення трудового договору зазначено, що позивач ОСОБА_1 має право на виплату одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку та компенсації за 11 днів відпустки.

Позивач просила суд стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на її користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 28593,24 грн., одноразову грошову допомогу у розмірі одного середньомісячного заробітку у розмірі 5413, 20 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 17 липня 2017 року по 31 серпня 2018 року у розмірі 76596,78 грн.

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 01 листопада 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні, задоволені частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі 22881,45 грн.

Зобов'язано Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» утримати з цієї суми податок з доходів фізичних осіб та інші обов'язкові платежі.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за другу половину березня 2017 року в розмірі 1934,09 грн., (без утримання із цієї суми передбачених законом податків та зборів).

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір в розмірі 514,50 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Із вказаним рішенням суду не погодився відповідач - Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» та подав апеляційну скаргу, яка разом з матеріалами справи надійшла до Донецького апеляційного суду 07 грудня 2018 року.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що у зв'язку із захопленням невідомими особами адміністративної будівлі та виробничих об'єктів ПАТ «Укрзалізниця» розташованих, зокрема, у м. Донецьк, Ясинувата у відповідача з 20.03.2017 року відсутній доступ до документації підприємства (кадрової, первинної, технічної, договірної, податкової, архівної та іншої), до комп'ютерних баз та втрачено контроль над господарською діяльністю.

За цим фактом за заявою відповідача порушено кримінальне провадження № 0000286 за ознаками ст. 341 КК України.

Висновком торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливленая виконання обов'язків передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відносно ПАТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі у м. Луганськ. З 20.03.2017 року господарська діяльність та управління виробничими потужностями відповідача унеможливлено неправомірними діями третіх осіб. Майно ПАТ «Укрзалізниця», що знаходиться в тому числі в м. Донецьк, перебувають у незаконному володінні та під контролем третіх осіб. Фактично відповідач втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, у тому числі, до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, у тому числі затвердження та введення в дію штатного розпису, особових справ працівників. Початок дій форс-мажорних обставин (обставин не переробної сили) є 20 березня 2017 року.

Відповідач просив суд скасувати рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 01 листопада 2018 року у справі № 236/2457/18 та ухвалите нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 10 грудня 2018 року відкрито апеляційне провадження у даній цивільній справі та надано позивачу строк для надання відзиву на апеляційну скаргу в письмовій формі до 24 грудня 2018 року.

Копії ухвал про відкриття апеляційного провадження учасниками справи отримані (а.с. 117,118,119), копія апеляційної скарги відповідача позивачем отримана (а.с 119). Відзив на апеляційну скаргу від позивача по справі до Донецького апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена, що підтверджується роздруківкою Укрпошти, з якої вбачається, що поштове відправлення вручено особисто 01.02.2019 року (а.с. 129).

В судове засідання апеляційного суду представник відповідача - Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений, що підтверджується роздруківкою Укрпошти, з якої вбачається, що поштове відправлення вручено особисто 01.02.2019 року (а.с. 130).

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача - Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 1 статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП, Законом України «Про оплату праці», а позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем до 17 липня 2017 року, виконувала свої трудові обов'язки в повному обсязі, а також при звільненні не отримала всі належні їй платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики ЄСПЛ.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, суд першої інстанції встановив, що заборгованість із заробітної плати перед позивачем складає за період з квітня по липень 2017 року у розмірі 22881,45 грн. яка складається: квітень - 3883,53 грн., травень - 3883,53 грн., червень - 3883,53 грн., липень - 11230,86 грн. (з урахуванням компенсації за невикористані дні відпустки - 2497,88 грн., вихідної допомоги - 6698,75 грн.). Суд зазначає, що з цієї суми податки і обов'язкові платежі не утримані.

Отже суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення даної суми з відповідача.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що нарахування заробітної плати та інших виплат є неможливим, оскільки таке нарахування проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати, є безпідставними, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 94 КЗпПУ передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно з частиною 1 статті 47 КЗпПУ, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Суд наголошує, що відповідно до норм ст. ст. 115,116 КЗпП саме роботодавець повинен довести, що здійснив з працівником повний розрахунок у відповідності до норм законодавства.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Законом України від 02.09.2014 року № 1669-VII « Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених ст. 116 КЗпП України, не передбачено.

Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпПУ, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що форс-мажорні обставини унеможливлювали виконання відповідачем своїх зобов'язань згідно ст.ст. 47, 83, 115, 116 КЗпПУ, є безпідставними, оскільки форс-мажорні обставини свідчать про відсутність вини підприємства в затримці виплати належних сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, як підстави для звільнення підприємства від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. Але жодним нормативним актом про працю не передбачено підстав для звільнення від виплати заборгованості по заробітній платі.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивачка має сплатити судовий збір за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру, а саме компенсацію за невикористану відпустку та середній заробіток у розмірі 0,4 від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, є необґрунтованими, оскільки ухвалою Краснолиманського міського суду Донецької області від 30 липня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху у зв'язку з несплатою судового збору в розмірі 704,80 грн. В матеріалах справи мається квитанція № 53 від 08.08.2018 року про сплату позивачкою судового збору в розмірі 766 грн. (а.с. 47).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За своєю формою рішення суду відповідає вимогам ст. 265 ЦПК України.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, правильно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, наданим доказам дав правильну правову оцінку і обґрунтовано у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача.

На підставі викладеного вище, апеляційний суд вважає, що підстав скасування рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 01 листопада 2018 року і задоволення апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» немає.

Керуючись ст. 374, 375, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення, рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 01 листопада 2018 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складений 08 лютого 2019 року

Суддя: О.Д.Канурна