У Х В А Л А

4 лютого 2019 року

м. Київ

Справа № 161/11401/17

Провадження № 14-41 цс 19

ВеликаПалата Верховного Суду у складі :

судді-доповідача - Гудими Д. А.,

суддів: Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Данішевської В. І., Золотнікова О. С. , Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Саприкіної І. В., Ситнік О. М., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.

ознайомилася з матеріалами справи за позовом ОСОБА_3 (далі також - позивач) до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі також - Фонд), уповноваженої особи Фонду на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства (далі також - ПАТ) «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича (далі також - уповноважена особа Фонду) про захист прав споживачів і стягнення коштів

за касаційною скаргою позивача на постанову Апеляційного суду Волинської області від 27 липня 2018 року та

в с т а н о в и л а:

у липні 2017 року позивач звернувся з позовом, в якому просив стягнути з Фонду на його користь гарантовану державою суму відшкодування за вкладом в сумі 30 292,65 грн.

Мотивував позов тим, що 29 грудня 2015 року уклав з ПАТ «Банк Михайлівський» договір № 980-043-000001387 банківського рахунку «Поточний рахунок «Ощадний», згідно з яким позивачу був відкритий поточний рахунок НОМЕР_1.

Крім того, того ж дня позивач уклав з ПАТ «Банк Михайлівський» договір банківського вкладу (депозиту) № 980-043-000169621 «Супердохідний тиждень +» (вільний) і договір про внесення змін № 1 до вказаного договору. На виконання умов зазначених договорів позивач вніс 20 000 грн у касу ПАТ «Банк Михайлівський».

9 лютого 2016 року позивач уклав з ПАТ «Банк Михайлівський» договір № 980-043-000187378, тип договору - «Капітал+» (з виплатою процентів наприкінці строку), а 22 березня 2016 року - договір № 980-043-000208593, тип договору - «Капітал+» (з виплатою процентів наприкінці строку).

4 травня 2016 року - після закінчення строку дії вказаних договорів - позивач уклав з ТзОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» договір № 980-043-000232414, тип договору - «Капітал+» (Новий) (з виплатою процентів наприкінці строку). На виконання умов цього договору 19 травня 2016 року на рахунок позивача НОМЕР_1 у ПАТ «Банк Михайлівський» від ТзОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» надійшли кошти у сумі 30 292,65 грн, зокрема : 30 000 грн з призначенням платежу «Повернення коштів згідно з договором № 980-043-000232414 від 4 травня 2016 року»; 295,65 грн з призначенням платежу «Оплата процентів згідно з договором № 980-043-000232414 від 4 травня 2016 року».

23 травня 2016 року Правління Національного банку України (далі - НБУ) прийняло рішення № 14/БТ «Про віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних», а виконавча дирекція - рішення № 812 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». На підставі вказаного рішення розпочато процедуру виведення ПАТ «Банк Михайлівський» з ринку шляхом запровадження тимчасової адміністрації з 23 травня 2016 року до 22 липня 2016 року включно. Уповноваженою особою Фонду призначений Ірклієнко Юрій Петрович.

12 липня 2016 року Правління НБУ прийняло рішення № 124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський», а виконавча дирекція Фонду - рішення № 1213, згідно з яким з 13 липня 2016 року розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський».

1 вересня 2016 року виконавча дирекція Фонду прийняла рішення № 1702, яким змінила уповноважену особу Фонду та делегувала всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський» з 5 вересня 2016 року Волкову Олександру Юрійовичу.

15 липня 2016 року на офіційному веб-сайті ПАТ «Банк Михайлівський» була розміщена інформація, згідно з якою до реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, не включена інформація про осіб, які укладали договори позики з ТзОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» і ТзОВ «Кредитно-інвестиційний центр».

15 вересня 2016 року позивач направив Фонду заяву про повернення коштів, на яку отримав відповідь 29 вересня 2016 року (вих. № 21-036-3985/16). У відповіді Фонд вказав, що уповноважена особа Фонду здійснює перевірку правочинів, що є нікчемними з підстав, визначених у частині третій статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон).

21 вересня 2016 року позивач надіслав уповноваженій особі Фонду лист з вимогою включити його до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, проте відповіді на неї не отримав.

Вказує, що у лютому 2017 року отримав лист представника ПАТ «Банк Михайлівський» від 28 січня 2017 року, про те, що перекази коштів, здійснені 19 травня 2016 року ТзОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» на рахунок позивача НОМЕР_1 у ПАТ «Банк Михайлівський» є нікчемними, а тому позивач не був включений до реєстру вкладників.

Вважає бездіяльність відповідачів з невключення його вимог до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами у ПАТ «Банк Михайлівський», протиправними та такими, що порушують його права як споживача фінансових послуг. Стверджує, що уповноважена особа Фонду визнала нікчемним переказ коштів, тоді як відповідно до статті 215 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України нікчемними можуть бути лише правочини. Тоді як договір № 980-043-000232414 від 4 травня 2016 року нікчемним не визнався, і підстави вважати його таким відсутні.

Вважає, що відповідачі штучно звузили коло осіб, які мають право на гарантоване відшкодування за вкладом, не включивши його до переліку вкладників банку на тій підставі, що він уклав договір з ТзОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр».

4 жовтня 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області ухвалив заочне рішення, яким позов задовольнив частково: стягнув з Фонду на користь позивача 30 292,65 грн.

Мотивував рішення тим, що кошти у сумі 30 292,65 грн, належні позивачу, є вкладом у розумінні пункту 3 частини першої статті 2 Закону, а позивач є вкладником ПАТ «Банк Михайлівський» у розумінні пункту 4 частини першої статті 2 Закону, оскільки вказана сума залучена ПАТ «Банк Михайлівський» на умовах договору банківського рахунку «Поточний рахунок «Ощадний» № 980-043-000001387 від 29 грудня 2015 року на поточний рахунок НОМЕР_1 як така, що надійшла саме для позивача. Вказав, що Фонд порушив права позивача, оскільки не виконав обов'язку з повернення належних позивачу коштів у сумі 30 292,65 грн.

Суд дійшов висновку, що уповноважена особа Фонду, хоч і залучена до участі у справі відповідачем, однак до неї не пред'явлені позовні вимоги, зокрема щодо стягнення коштів у сумі 30 292,65 грн. А тому до цього відповідача слід відмовити у задоволенні позовних вимог.

27 липня 2018 року Апеляційний суд Волинської області ухвалив постанову, якою скасував заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 4 жовтня 2017 року та закрив провадження у справі.

Мотивував постанову тим, що правовідносини між Фондом і вкладником, який претендує на отримання гарантованого державою відшкодування за рахунок коштів Фонду в межах граничної суми, складаються без участі банку-боржника та мають управлінський характер. У цих правовідносинах Фонд виконує управлінські функції щодо гарантованої державою виплати відшкодування за банківським вкладом у межах граничного розміру за рахунок коштів Фонду незалежно від перебігу процедури ліквідації банку (продажу його майна). А тому у вказаних відносинах у фізичних осіб виникають майнові вимоги не до банку-боржника, що ліквідується, а до держави в особі Фонду.

Вважав, що спір стосовно права фізичної особи на відшкодування за вкладом за рахунок коштів Фонду у сумі, що не перевищує 200 000 грн, є публічно-правовим і пов'язаний із виконанням Фондом владної управлінської функції з організації виплати цього відшкодування. А тому такий спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Обґрунтував постанову висновками Великої Палати Верховного Суду у постановах від 18 квітня 2018 року у справі № 813/921/16, від 23 травня 2018 року у справі № 820/3770/16, від 6 червня 2018 року у справах № 727/8505/15-ц, № 811/3526/15, № 813/6392/15, № 818/377/16, № 804/15159/15, № 815/863/16.

22 серпня 2018 року позивач звернувся з касаційною скаргою до Верховного Суду в складі Касаційного цивільного суду. Просить скасувати постанову Апеляційного суду Волинської області від 27 липня 2018 року та залишити в силі заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 4 жовтня 2017 року.

Наполягає на тому, що справа має розглядатися за правилами цивільного судочинства, оскільки відносини, які складаються між вкладниками та банками, а також відносини, які виникають між учасниками системи гарантування вкладів фізичних осіб, регулюються нормами цивільного законодавства та є цивільно-правовими за юридичною природою. Звертає увагу на приписи пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» № 5 від 12 квітня 1994 року, згідно з якими до відносин, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», належать, зокрема, ті, що виникають з договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян. Вважає, що оскільки вкладник за договором банківського рахунка є споживачем послуг банку, то захист його прав як споживача регулюється відповідними нормами ЦК України.

Зазначає, що у справі, яка розглядається, позовні вимоги випливають з договору банківського вкладу, тобто правовідносини виникли на підставі цивільно-правової угоди, і уповноважена особа Фонду виступає у спорі від імені сторони такого правочину, не здійснюючи владних повноважень.

Обґрунтовує скаргу висновками :

- Верховного Суду України, сформульованими у постановах від 7 жовтня 2015 року у справі № 6-1521цс15 та від 9 листопада 2016 року у справі № 6-2309цс16;

- ВеликоїПалати Верховного Суду у постановах від 23 травня 2018 року у справі № 811/568/16, від 4 липня 2017 року у справі № 820/1648/17 та від 5 червня 2018 року у справі № 598/1470/15-ц;

- Європейського суду з прав людини у справах «Гайдук та інші проти України» («Gayduk and Others v. Ukraine») від 2 липня 2007 року, «Котов проти Росії» («Kotov v. Russia») від 14 січня 2010 року та «Депаль проти Франції» («Depalle v. France») від 29 березня 2010 року.

7 вересня 2018 року Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду ухвалою відкрив касаційне провадження.

28 вересня 2018 року ПАТ «Банк Михайлівський» подав відзив на касаційну скаргу. Вважає, що правовідносини між Фондом і вкладниками щодо формування реєстру вкладників, які мають право на відшкодування за рахунок коштів Фонду, складаються без участі банку-боржника. Учасниками цих відносин є виключно вкладники та Фонд, і саме в цих учасників виникають відповідні права й обов'язки. Звертає увагу на висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані у постановах від 18 квітня 2018 року у справі № 813/921/16, від 23 травня 2018 року у справі № 820/3770/16 та від 6 червня 2018 року у справі № 804/15159/15.

9 січня 2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду призначив справу до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи.

16 січня 2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалою передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Відповідно до частини шостої статті 403 ЦПК України справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду у всіх випадках, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб'єктної юрисдикції.

З огляду на те, що позивач оскаржує постанову Апеляційного суду Волинської області від 27 липня 2018 року з підстав порушення правил предметної юрисдикції, Велика Палата Верховного Суду приймає справу до розгляду.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Отже, справа розглядатиметься Великою Палатою Верховного Суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами та без проведення судового засідання (у письмовому провадженні).

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення (частина одинадцята статті 272 ЦПК України).

Керуючись частиною тринадцятою статті 7, частиною першою статті 402, частиною шостою статті 403 ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду

у х в а л и л а :

1. Прийняти до розгляду справу за позовом ОСОБА_3 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича про захист прав споживачів та стягнення коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Апеляційного суду Волинської області від 27 липня 2018 року.

2. Призначити справу до розгляду Великою Палатою Верховного Суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами на 27 лютого 2019 року у приміщенні Верховного Суду за адресою: м. Київ, вул. Пилипа Орлика, 8.

3. Надіслати учасникам справи копії цієї ухвали для відома.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Д. А. Гудима
Судді:Н. О. АнтонюкН. П. Лященко
С. В. БакулінаО. Б. Прокопенко
В. В. БританчукЛ. І. Рогач
В. І. ДанішевськаІ. В. Саприкіна
О. С. ЗолотніковО. М. Ситнік
О. Р. КібенкоВ. Ю. Уркевич
В. С. КнязєвО. Г. Яновська
Л. М. Лобойко