Дата документу 17.12.2019 Справа № 333/4352/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 333/4352/18 Головуючий у 1 інстанції: Холод Р.С.
№ 22-ц/807/3690/19 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

секретар: Бєлова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду державного майна України, ПрАТ «Запорізький автомобілебудівельний завод», Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, Приватного акціонерного товариства «Промавтоінвест», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» про скасування реєстраційного посвідчення та визнання наймачем житлового приміщення,

ВСТАНОВИВ

В серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Фонду державного майна України, ПрАТ «Запорізький автомобілебудівельний завод», Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, Приватного акціонерного товариства «Промавтоінвест», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» про скасування реєстраційного посвідчення та визнання наймачем житлового приміщення.

В обґрунтування якого зазначила, що Житловий будинок, за адресою: АДРЕСА_1 був побудований та введений в експлуатацію у 1979 році. Пізніше житловий будинок отримав статус пожежного депо. Проектом будівлі передбачено 5 службових квартир, які згідно рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради народних депутатів від 14.06.1979 р. № 198 «О служебной жилой площади профессиональной пожарной части № 30 по охране завода «Коммунар» отримали такий статус. Пунктом 2 рішення передбачалося, що ППЧ № 30 по охороні заводу закріплену житлову площу повинна використовувати за прямим призначенням. На підставі рішення міськвиконкому було видано наказ «О взятии на баланс автозавода «Коммунар» вновь построенного пожарного депо по АДРЕСА_1» від 2 листопада 1979 р. № 801, за яким дане приміщення було взято на баланс заводу у якості службової житлової площі.

Наказом Фонду державного майна № 436 від 10.04.1997 року «Про передачу у власність об`єктів нерухомості», до переліку об`єктів, що підлягають приватизації, було включено будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Даний будинок було передано ВАТ «АвтоЗАЗ». Наразі ПрАТ «ЗАЗ» є правонаступником всіх прав і обов`язків ВАТ «АвтоЗАЗ».

На першому поверсі будинку дійсно знаходиться пожежне депо. В наказі Фонду держмайна України № 436 від 10.04.1997 р. зазначається, що в вищевказаному будинку знаходиться виключно пожежне депо. Про наявність житлових квартир, які знаходяться на другому поверсі не зазначається, що є грубою помилкою.

Батькові позивача - ОСОБА_2 був виданий ордер на службову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 і укладений відповідний договір найму житлового приміщення, який станом на сьогодні не розірваний і є дійним, оскільки у ньому не зазначено про строк дії.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. 08 листопада 2014 року була заведена спадкова справа №16/2014. ОСОБА_1 є єдиною спадкоємицею батька, що підтверджує довідка від 26.09.2018 року, надана приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кардаш Я.О. Позивач зареєстрована за вищевказаною адресою разом із сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

При зверненні позивача до представників ПрАТ «АвтоЗАЗ» останні стверджують, що квартира АДРЕСА_1 , є приватною власністю підприємства на підставі приватизації у 1997 році цілісного майнового комплексу підприємства та реєстраційного посвідчення від 20.07.1998 р. серії АББ №071998, реєстровий номер 383.

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України «Про приватизацію державного майна», службові квартири не підлягають приватизації, тому видача такого реєстраційного посвідчення є грубим порушення норм законодавства.

Згідно відповіді Запорізької міської ради від 04.05.2012 року № 15-06/1933 Запорізькою міською радою не приймалося рішення про виключення даних приміщень з числа службових.

У листі Департаменту житлового господарства та розподілу житлової площі Запорізької міської ради від 31.05.2012 року зазначається: «Рішенням виконкому Запорізької міської ради народних депутатів від 14.06.1979 року № 198 п`ять квартир АДРЕСА_1 , були включені до числа службової площі і закріплені за ППЧ-30 по охороні заводу «Комунар». В архівних документах, переданих на зберігання департаменту житлового господарства та розподілу житлової площі міської ради рішення виконавчого комітету Запорізької міської Ради про виключення вищезазначених квартир із числа службової житлової площі відсутні».

22.07.2012 року було надано запит до Фонду державного майна України щодо надання інформації стосовно передачі у власність ВАТ «АвтоЗАЗ» службових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 під час приватизації цілісного майнового комплексу автозаводу «Комунар» і статусу житлового приміщення по АДРЕСА_1 . Фонд державного майна України надав інформацію, що Наказом № 436 від 10.04.1997 року було затверджено акт приймання - передавання нерухомого майна, до статутного фонду ВАТ «АвтоЗАЗ». Даним Наказом до статутного фонду ВАТ «АвтоЗАЗ» було включено наступні об`єкти: «караульное помещение ул. Чапаєва» та «пожарное депо на 2 хода ул. Чапаєва». Матеріали справи з корпоратизації ВАТ «Запорізький автомобілебудівний завод», що зберігаються в архіві не містять інформації про житлове (службове приміщення) за адресою: АДРЕСА_1 .

В свою чергу, орендне підприємство «Запорізьке міжміське Бюро технічної інвентаризації» зареєструвало право власності на квартиру АДРЕСА_5 за ЗАТ « Авто ЗАЗ-ДЕУ» .

Таким чином, квартира АДРЕСА_1 , на теперішній час є службовою, і, відповідно, її приватизація як частини цілісного майнового комплексу заводу «АвтоЗАЗ» була проведена неправомірно.

Про факт того, що право порушене, позивач разом із іншими мешканцями дізналися у 2012 році, коли отримали договір найму на спірне житлове приміщення, не дивлячись на те, що ОСОБА_2 , як законний наймач, вже укладав такий самий договір.

У лютому 2006 року житлове підприємство змінило форму власності: ГРП «АвтоЗАЗ житло ЗАТ АвтоЗАЗ ДЕУ» було реорганізовано у ВАТ «Соцсфера», тому були змінено рахунки, на які необхідно сплачувати комунальні послуги. Про нові рахунки мешканців не повідомили і не повідомляють по цей день.

З цього часу позивач не має змоги оплачувати комунальні послуги через те, що рахунки, на які сплачувались комунальні послуги, було заблоковано. У ВАТ «Соцсфера» повідомили, що рахунки заблоковані до вирішення питання про передачу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 на баланс іншого структурного підрозділу ПАТ «ЗАЗ». Станом на сьогодні цього не відбулося, тому позивач разом із іншими мешканцями проживає у приміщенні без необхідних побутових зручностей, таких як тепло узимку. Крім того, що мешканці проживають у неналежних санітарних умовах, страждає і будівля, стіни якої цвітуть та руйнуються.

За захистом свого права позивач разом із іншими мешканцями звертались до Запорізького окружного адміністративного суду.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 22.08.2013 року по справі №808/4813/13-а було визнано неправомірним дії Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» щодо реєстрації права власності на об`єкти нерухомості у вигляді квартири №1 - загальною площею 73,3 кв. м . та квартири № 3 - загальною площею 49,59 кв.м., які входять до складу пожежного, депо (літ. А-3) інвентаризації № 310 , розташованих в АДРЕСА_1 .

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01.07.2015 р. по справі №808/4813/13-а апеляційну скаргу ТОВ «ЗМБТІ» було задоволено та скасовано постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 22.08.2013 р. по справі №808/4813/13-а.

У подальшому, постановою Верховного Суду від 24.04.2018 р. по справі №808/4813/13-а касаційну скаргу було задоволено, скасовано постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 22.08.2013 р. по справі №808/4813/13-а та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01.07.2015 р. по справі №808/4813/13-а. Верховний Суд у своїй постанові зазначив, що у даній справі спір пов`язаний як з реалізацією і захистом житлових прав громадян, зокрема права користування житлом і його приватизації, так і з вирішенням питання щодо правомірності набуття ВАТ (ПАТ) «АвтоЗАЗ» права власності на нерухоме майно, тобто із цивільним правом. Колегія суддів дійшла до висновку, що цей спір є приватноправовим і не пов`язаним із захистом прав, свобод чи інтересів позивачів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, що виключає його розгляд у порядку адміністративного судочинства.

Згодом уточнивши позовні вимоги та посилаючись на вищезазначене просила суд, визнати неправомірним та скасувати наказ Фонду державного майна України №436 від 10.04.1997 р. «Про передачу у власність об`єктів нерухомості»; визнати неправомірними дії Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» щодо реєстрації права власності на об`єкти нерухомості у вигляді квартири №1 - загальною площею 73,3 кв.м., яке входять до складу пожежного депо (літ. А-3) інвентаризації № 310 , розташованих в АДРЕСА_1 та скасувати реєстраційне посвідчення від 20.07.1998 р. серії АББ №071998, записане у реєстрову книгу №3 за реєстровим №383; визнати ОСОБА_1 , наймачем службової квартири за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому, враховуючи той факт, що позивач зверталася до суду адміністративної юрисдикції, ОСОБА_1 вважає, що вона не пропустила строк позовної давності.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 серпня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала до суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції було встановлено та наведено у судовому рішенні хронологію реформування юридичної особи, до якої заявлено позовні вимоги, та хронологію зміни статусу спірного приміщення.

Так, Запорізький автомобільний завод «Комунар» створений 28 листопада 1958 року на підставі Постанови Ради Міністрів СРСР №1293 «Про організацію виробництва мікролітражних автомобілів».

17 жовтня 1975 року Наказом Міністра автомобільної промисловості №277 «Про створення Автомобільного виробничого об`єднання «Запорожець» на базі головного підприємства Запорізький автомобільний завод «Комунар» створене Автомобільне виробниче об`єднання «Запорожець».

30 червня 1977 року Наказом Міністра автомобільної промисловості СРСР № 167 Автомобільне виробниче об`єднання «Запорожець» перейменоване в виробниче об`єднання «АвтоЗАЗ» з головним підприємством - Запорізький автомобільний завод «Комунар».

14.06.1979 року Виконавчим комітетом народних депутатів Запорізької міської ради винесено рішення № 198 «Про службові житлові площі професійної пожежної частини № 30 МВС по охороні заводу «Комунар»». Даним рішенням включено до числа службової житлової площі та закріплено за ППЧ-30 по охороні заводу «Комунар» по АДРЕСА_1:

- трикімнатну квартиру № 1 загальною площею 73,3 кв.м.;

- трикімнатну квартиру № 2 загальною площею 63,9 кв.м.;

- двокімнатну квартиру № 3 загальною площею 47,1 кв.м.;

- двокімнатну квартиру № 4 загальною площею 43,6 кв.м.;

- двокімнатну квартиру № 5 загальною площею 47,2 кв.м. (т.1 а.с. 60).

02.11.1979 року на підставі зазначеного рішення міськвиконкому директор Запорізького автомобільного заводу «Комунар» видав наказ № 801 «О взятии на баланс автозавода «Коммунар» вновь построенного пожарного депо по АДРЕСА_1 », за яким дане приміщення було взято на баланс заводу як службову житлову площу (т. 1 а.с. 62).

13.07.1994 року в процесі приватизації шляхом корпоратизації у відповідності з Розпорядженням Представника Президента України у Запорізькій області №324 від 08.07.1994р. на підставі Указу Президента України «О корпоратизації державних підприємств» №210/93 від 15.06.1993р. на базі виробничого об`єднання «АвтоЗАЗ» створене Відкрите акціонерне товариство «Запорізький автомобільний завод» ().

Відповідно до Розпорядження виконавчого комітету Запорізької міської ради народних депутатів № 943р. від 13 липня 1994 року «Про державну реєстрацію Відкритого акціонерного товариства «Запорізький автомобільний завод» Відкрите акціонерне товариство «Запорізький автомобільний завод» є правонаступником прав та обов`язків, які зв`язані з діяльністю державного підприємства «Запорізький автомобільний завод».

10.04.1997 року Фондом державного майна України видано наказ № 436 «Про передачу у власність об`єктів нерухомості». Даним наказом передано у власність Відкритого акціонерного товариства «Запорізький автомобільний завод» об`єкти нерухомості. Відповідно до акту прийому-передачі №2 об`єктів нерухомого майна до статутного фонду ВАТ «АвтоЗАЗ» включений об`єкт: «пожарное депо на 2 хода ул. Чапаєва (т. 1, а.с. 174-176).

02.03.1998 року було створено, а 15.04.1998 року зареєстроване розпорядженням Запорізького міського голови №496 Спільне українсько-корейське підприємство з іноземною інвестицією у формі закритого акціонерного Товариства «АвтоЗАЗ-Деу» (т.1 а.с. 118).

Відповідно до акту прийому-передачі об`єкта нерухомості від 02.03.1998 року у власність ЗАТ «АвтоЗАЗ-Деу», Відкрите акціонерне товариство «Запорізький автомобільний завод» в особі генерального директора Євтушенко С.В. передало як внесок до Статутного фонду, а «ЗАТ «АвтоЗАЗ-Деу» прийняло у власність об`єкт нерухомості: пожарне депо, за адресою: АДРЕСА_1 у складі: депо А-3, А1-1, А2, А3, склад В, гаражі Б,Г, паркан № 1, замощення 1 (т. 1 а.с. 120).

20.07.1998 року Орендне підприємство «Запорізьке бюро технічної інвентаризації» зареєструвало за №383 право власності на будинок у цілому за адресою: АДРЕСА_1 на праві колективної власності за ЗАТ «АвтоЗАЗ-Деу», свідоцтво серії НОМЕР_2 (т.1 а.с. 121).

28.12.2002 року Спільне українсько-корейське підприємство з іноземною інвестицією у формі закритого акціонерного Товариства «АвтоЗАЗ-Деу» було перейменоване у Закрите акціонерне товариство з іноземною інвестицією «Запорізький автомобілебудівний завод» згідно з рішенням Зборів акціонерів (т.1 а.с. 118).

11.04.2011 року Закрите акціонерне товариство з іноземною інвестицією «Запорізький автомобілебудівний завод» було перейменоване у Публічне акціонерне товариство «Запорізький автомобілебудівний завод» відповідно до рішення Загальних зборів акціонерів (т.1 а.с. 118).

19.04.2011 року на виконання Закону України «Про акціонерні товариства» рішенням Загальних зборів акціонерів Відкритого акціонерного товариства «Запорізький автомобільний завод» (Протокол №20 від 12.04.2011р.) Відкрите акціонерне товариство «Запорізький автомобільний завод» перейменовано в Публічне акціонерне товариство «Запорізький автомобільний завод» (т.1 а.с. 245).

26 грудня 2016 року на позачергових загальних зборах акціонерів Публічного акціонерного товариства «Запорізький автомобільний завод» (Протокол від 26.12.2016 р.) прийнято рішення про зміну типу та назви Товариства на Приватне акціонерне товариство «ПРОМАВТОІНВЕСТ» (скорочена назва ПРАТ «ПРОМАВТОІНВЕСТ») (т.1 а.с. 245).

10.11.2017 року у зв`язку зі зміною типу акціонерного товариства та перейменуванням на підставі рішення позачергових Загальних зборів товариства Публічне акціонерне товариство «Запорізький автомобілебудівний завод» перейменовано у Приватне акціонерне товариство «Запорізький автомобілебудівний завод» (т.1 а.с. 118).

Позивач заявила вимоги про визнання неправомірним та скасування наказу Фонду державного майна України №436 від 10.04.1997 р. «Про передачу у власність об`єктів нерухомості».

Судова колегія враховує, що на час видання зазначеного наказу права позивача цим наказом жодним чином не були порушені. Її права були похідними від прав ОСОБА_2 , який отримав спірне приміщення для тимчасового проживання, позаяк воно мало статус службового житла для співробітників, які виконували певні обов`язки на підприємстві.

Відповідно п.1 Указу Президента України №210 «Про корпоратизацію підприємств» від 15.06.1993 року корпоратизацією є перетворення державних підприємств, закритих акціонерних товариств, більш як 75 відсотків статутного фонду яких перебуває у державній власності, а також виробничих і науково-виробничих об`єднань, правовий статус яких раніше не був приведений у відповідність з чинним законодавством (далі - підприємства), у відкриті акціонерні товариства. Згідно з п.2 - засновниками відкритих акціонерних товариств, що створюються відповідно до цього Указу на базі загальнодержавної власності, з боку держави є органи, уповноважені управляти цим майном: центральні органи державної виконавчої влади, інші підвідомчі Кабінету Міністрів України органи та обласні державні адміністрації.

На підставі зазначених нормативних актів та Статуту ВАТ «АвтоЗАЗ», Фонд держмайна Наказом № 436 від 10.04.97р. передав у власність створеного акціонерного товариства об`єкти нерухомості, які були цілісним майновим комплексом заводу, а споруда пожежного депо з вбудованими в нього приміщеннями для проживання співробітників, що виконують обов`язки пожежних, і знаходиться на території заводу, входила до цього цілісного майнового комплексу.

Згідно з п.п. 3.3, 3.4., 3.5, 4.1 Статуту ВАТ «АвтоЗАЗ», створене шляхом корпоратизації товариство було правонаступником державного заводу «Комунар», засновником його була держава і майно було державним (т.1 ас. 186).

Цілісний майновий комплекс заводу «Комунар» був промисловим об`єктом, а передача об`єктів нерухомості згідно з Наказом Фонду державного майна № 436 від 10.04.97 року відбулася на виконання розпорядження про перетворення державного підприємства «Запорізького автомобільного заводу» у відкрите акціонерне товариство шляхом корпоратизації, а не приватизації, як про те зазначала позивач.

Судом першої інстанції також встановлено, що у 1998 році до Орендного підприємства «Запорізьке бюро технічної інвентаризації» ЗАТ «АвтоЗАЗ-Деу» було надано правовстановлюючий документ (акт прийому-передачі), на підставі якого реєстратором і здійснювалась реєстрація прав власності на об`єкти нерухомості вказані у зазначеному правовстановлюючому документі, а саме: на пожежне депо, інв.. № 130, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 у складі пожежного депо: А-3, А1-1, А2, А3, склад В, гаражі Б,Г, паркан № 1 , замощення І та 20.07.1998 року було видано реєстраційне посвідчення серії АББ № 071998 від 20.07.1998 року (т. 1, а.с. 121).

Як зазначив суд першої інстанції, відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, правові та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації, та їх обтяжень на час виникнення спірних правовідносин, тобто станом на 20.07.1998 року визначаються Інструкцією про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, що затверджена Наказом Державного будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.1998 р. № 121 ( зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26.06.1998 року № 399/2839).

Інструкцією були визначені повноваження відповідального працівника бюро технічної інвентаризації, порядок і підстави проведення державної реєстрації виникнення, переходу або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Додатком № 1 до вказаної Інструкції було визначено перелік документів на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна, які подаються в 2-х примірниках до реєстраційного органу (оригінал та копія) (п. 2.1 Інструкції), зокрема пунктом 16 якого передбачено, що однією з таких підстав є Накази органів фонду державного майна з додатком - переліком об`єктів нерухомого майна про передачу у власність цих об`єктів акціонерним товариствам.

Пунктом 1.10 вказаної Інструкції передбачені випадки за наявності яких у державній реєстрації може бути відмовлено, а саме: а) правовстановлюючий документ не передбачений цією Інструкцією; б) у правовстановлюючому документі відсутні потрібні реквізити (місто, в якому розташований об`єкт нерухомого майна, найменування юридичної особи чи прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, розмір власності і т.і.); в) форма правовстановлюючого документа не відповідає формі, передбаченій чинним законодавством.

Реєстрація прав власності на спірне приміщення проводилася на підставі акту прийому - передачі об`єкта нерухомості у власність ЗАТ «АвтоЗАЗ-Деу», а саме: на пожежне депо, інв. № 310, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , якому передував наказ Фонду державного майна України від 10.04.1997 року № 436 «Про передачу у власність об`єктів нерухомості». Додатком № 2 до наказу Фонду від 10.04.1997 № 436 чітко зазначено назву та коротку характеристику кожного об`єкта нерухомості, що передається до статутного фонду ВАТ «АвтоЗАЗ», серед них і об`єкт під назвою пожарне депо на 2 входи (окремо розташоване 1-поверхове, стіни - цегла, фундамент - бетон, побутові приміщення - 2-поверх).

Судом першої інстанції було встановлено, що з даних документів не вбачається наявності житлових квартир, які перейшли як внесок до Статутного фонду ЗАТ «АвтоЗАЗ-Деу», реєстрація права власності на будь-які квартири, також не здійснювалась.

Зазначені документи відповідають формі та змісту визначеній вищевказаною Інструкцією, а відповідно підстави для відмови у державній реєстрації у ТОВ «ЗМБТІ» були відсутні.

Отже, Орендне підприємство «Запорізьке бюро технічної інвентаризації» при прийнятті рішення про реєстрацію права власності діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (діючими на час виникнення правовідносин), а відповідно прийняло законне рішення про реєстрацію прав. Тому, позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання неправомірними дії Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» щодо реєстрації права власності на об`єкт нерухомості у вигляді квартири №1 , що входить до складу пожежного депо (літ. А-3), розташованою за адресою: АДРЕСА_1 та скасування реєстраційного посвідчення від 20.07.1998 р. серії АББ №071998, не підлягають задоволенню.

Також судом першої інстанції було враховано положення чинного на час виникнення спірних правовідносин житлове законодавство.

Так, ч. 1 ст. 121 ЖК України передбачено, що порядок надання службових жилих приміщень установлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР.

Відповідно до п. 8 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 4 лютого 1988 р. №37, службові жилі приміщення надаються працівникам, які постійно проживають, а також прописані в населеному пункті за місцем розташування відповідного підприємства, установи, організації. З дозволу виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради, службове жиле приміщення може бути надано працівникові, який проживав в іншому населеному пункті. Зазначені приміщення надаються незалежно від перебування працівників на квартирному обліку, без додержання черговості та пільг, установлених для забезпечення громадян житлом, за винятком надання службових жилих приміщень в будинках радгоспів. У разі недостатності службових жилих приміщень для забезпечення всіх працівників відповідних категорій зазначені приміщення надаються виходячи з інтересів забезпечення нормальної діяльності підприємства, установи, організації.

З огляду на вищевикладене, правовідносини щодо включення житлових приміщень до числа службового житла чітко врегульовані законодавством України та виникають між відповідним державним органом до житлового фонду якого належать відповідні приміщення та органом місцевого самоврядування в межах територіальних повноважень, якого знаходяться вказані житлові приміщення.

З копії трудової книжки на ім`я ОСОБА_2 встановлено, що останній працював в ДПЧ заводу «Комунар» з січня 1968 року по серпень 1983 року (звільнений за переводом на завод «Комунар»), з 17.08.1983 року по 31.01.1992 року майстром теплової станції (звільнений у зв`язку з досягненням пенсійного віку) (т. 1, а.с. 5-9).

01.09.1983 року батьку позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_2 видано ордер на вселення у службову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 73,3 кв.м. на період роботи в пожежній охороні.

В ордері зазначено місце роботи - «ЗАЗ ТЕСЦ, мастер а/м 37», підстава видачі ордера - службова, в ордері зазначені члени родини - ОСОБА_6 (дружина) та ОСОБА_7 (донька) (т. 1, а.с. 10).

Згідно з Положенням про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР Постанови Ради Міністрів УРСР від 4 лютого 1988 р. № 37 це Положення визначає порядок надання службових жилих приміщень в будинках державного і громадського житлового фонду і користування ними. Службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Через це зазначені приміщення повинні знаходитися у безпосередній близькості від дільниці, яка ними обслуговується (їх робочого місця).

Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів за клопотанням адміністрації підприємства, установи, організації. В тих випадках, коли підприємство, установа, організація розташована на території одного населеного пункту (району в місті), а жиле приміщення на території іншого, рішення про його включення до числа службових приймається виконавчим комітетом Ради народних депутатів за місцем знаходження приміщення.

Пунктом 7 даного Положення визначено перелік категорій працівників, яким може бути надано службові жилі приміщення, встановлюється законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Пунктом 26 Положення визначено, що на підставі спеціального ордера (пункт 21 Положення) між наймодавцем (житлово-експлуатаційною організацією, а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого виданий ордер, укладається договір найму службового жилого приміщення.

Відповідно до п. 29 Положення, наймач службового жилого приміщення і члени його сім`ї зобов`язані додержувати умов договору найму службового жилого приміщення і правил користування жилими приміщеннями, утримання жилого будинку і придомової території.

Згідно з п. 34 робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

Враховуючи, що ОСОБА_2 був звільнений з роботи, у зв`ізку з викоаннянм якої йому надавалося приміщення, між «ХРП «АвтоЗАЗ жилье» ЗАО «АвтоЗАЗ» та ОСОБА_2 було укладено договір найму житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1 , який вступив в силу з 01.09.2001 року (т.1, а.с. 11).

Зазначений договір взагалі не містить посилання на те, що зазначене приміщення є службовим, а отже ОСОБА_2 уклав договір найму як фізична особа, а не працівник підприємства.

Таким чином, суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що з підписанням договору найму ОСОБА_2 набув статус наймача житлового приміщення.

Судова колегія враховує, що на час підписання такого договору житлові праав наймача та членів його сім`ї порушені не були, договір було укладено добровільно та він сторонами не оспорювався.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 (т. 1, а.с. 15).

З моменту смерті ОСОБА_2 і до теперішнього часу позивач мешкає у спірній квартирі, проте договір найму житлового приміщення з ПрАТ «ЗАЗ», як власником, не укладено.

Позивач заявила вимоги про визнання її наймачем житлового приміщення, але її право укласти договір найму відповідачем не оспорювалося, навпаки, з матеріалів справи вбачається. що позивачці неодноразово пропонувалося укласти відповідні договори найму.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін, спірне житло не відноситься до комунального чи державного житлового фонду, не підлягало приватизації та право позивачки на проживання у спірному приміщенні не оспорюється, вона постійно проживає у ньому.

Спірні питання щодо розбіжності сторін у визначенні умов договору найму, на які посилається позивач, можуть бути врегульовані сторонами при укладенні договору найму, а у разі недосягнення згоди шляхом вирішення відповідного позову.

З пояснень відповідачів вбачається, що питання про позбавлення позивачки права на проживання ними не ставиться, навпаки, ПрАТ «ЗАЗ», неодноразово пропонувало позивачці оформити відповідний договір найму житлового приміщення.

Тож суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем у відповідності із процесуальним законом, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.

Наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог .

Доводи скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 серпня 2019 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 грудня 2019 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков