Провадження № 22-ц/801/1638/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дернова В. В.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2019 рокуСправа № 127/16919/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя доповідач),

суддів Ковальчука О. В., Сала Т. Б.,

секретар судового засідання Шевчук К. І.,

учасники справи:

заявник (особа яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_1 ,

заінтересована особа Комісія Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 20 червня 2019 року, постановлену у складі судді Дернової В. В., в м. Вінниці, дата складення повного тексту ухвали відповідає даті її постановлення,-

в с т а н о в и в:

14 червня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою (за участю заінтересованої особи Комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни) про встановлення факту, що має юридичне значення (факту участі у бойових діях), у якій ставив вимогу: встановити факт участі у бойових діях ОСОБА_1 , в період з 02 грудня 1988 року по 26 лютого 1989 року у місті Кафан, Вірменської РСР та з 17 червня 1989 року по 21 липня 1989 року в місті Янгіюль, Узбекської РСР.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20 червня 2019 року відмовлено у відкритті провадження у цій справі.

Мотивами прийнятої ухвали є те, що законодавством визначено позасудовий порядок, який дає змогу особі встановити статус учасника бойових дій, а тому заява ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки фактично йдеться про встановлення факту, вирішення якого законодавством віднесено до компетенції спеціально утворених для цієї мети та діючих комісій. Відмовляючи у відкритті провадження у цій справі, суд першої інстанції також зазначив що ОСОБА_1 не позбавлений права оскаржити рішення відповідної Комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни у разі відмови у визнанні його учасником бойових дій.

Не погоджуючись із цією ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просить скасувати зазначене судове рішення та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що у заяві порушено питання про встановлення факту, що має юридичне значення в порядку окремого провадження, а не оскарження дій комісії, тому є помилковим висновок суду першої інстанції щодо права заявника оскаржити дії комісії за результатами прийнятого нею рішення. Зауважує, що судом залишено поза увагою ту обставину, що у заяві, в порядку окремого провадження, ставиться питання про встановлення факту, що має юридичне значення, та що рішення суду про встановлення факту його участі у бойових діях не є наданням йому статусу «учасника бойових дій», а необхідне для подальшого звернення та подання документів на розгляд Комісії з метою отримання статусу «учасника бойових дій». Зазначає, що відповідно п. п. 12, 15 «Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, затверджене наказом Міністерства оборони України № 200 від 07.05.2015 року «у разі звернення особи до суду стосовно встановлення факту участі в бойових діях чи інших подіях, які дають право на визнання його учасником бойових дій, і прийняття судом відповідного позитивного рішення, таке рішення суду визнається як документ, що підтверджує право громадянина на визнання його учасником бойових дій. Комісії приймають рішення щодо визнання громадян учасниками бойових дій на підставі документів, на підставі яких можливо зробити достовірний висновок про участь у бойових діях». Зважаючи на викладене, вважає, що його заява повинна бути розглянута судом в порядку цивільного судочинства. Зазначає, що у нього відсутня інша можливість встановити даний факт.

Заінтересована особа правом подати відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не скористалась.

В судове засідання апеляційного суду учасники справи не з`явилися, про день та час розгляду повідомлені належним чином.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків:

Як убачається з заяви, з якою ОСОБА_1 звернувся до суду, він просив суд розглянути справу за правилами розділу 4 ЦПК України, тобто в порядку окремого провадження.

Відповідно до частини першої та пункту п`ятого частини другої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Перелік фактів що можуть бути встановлені в судовому порядку передбачений ч. 1 ст. 315 ЦПК України.

Встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, не зазначених у ч. 1 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можливо лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

З матеріалів справи вбачається, що заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, подано ОСОБА_1 до суду в порядку окремого провадження з метою встановлення факту його участі у бойових діях в період з 02 грудня 1988 року по 26 лютого 1989 року у місті Кафан, Вірменської РСР та з 17 червня 1989 року по 21 липня 1989 року в місті Янгіюль, Узбекської РСР, де він виконував спеціальні завдання в умовах надзвичайного стану та при вирішенні збройних конфліктів по нормалізації обстановки, відновлення законності і правопорядку.

Встановлення даного факту йому необхідно для подальшого звернення до Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій з метою отримання ним статусу «учасника бойових дій» та у подальшому отримання відповідних соціальних виплат встановлених чинним законодавством України для цієї категорії громадян.

Згідно з пунктом 2 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон) учасниками бойових дій визнаються: учасники бойових дій на території інших країн - військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів).

Порядок визнання осіб учасниками бойових дій відповідними Комісіями Міністерства оборони України на підставі Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та Інструкції про порядок видачі в Міністерстві оборони України посвідчень учасника бойових дій, нагрудних знаків Ветеран війни - учасник бойових дій та листів талонів на право одержання проїзних квитків з 50-відсотковою знижкою їх вартості, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07.05.2015 року № 200, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 14 травня 2015 р. за № 531/26976 (надалі Положення).

Пунктом12 Положення визначено перелік документів, необхідних для визнання особи учасником бойових дій.

Відповідно до підпункту 2 пункту 12 Положення, для військовослужбовців, які перебували у відрядженні в державах, де в той час велися бойові дії, це документи: -рішення Міністра оборони України або начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України про відрядження; витяг із наказу (по стройовій частині) відповідного командира (начальника) про направлення у відрядження; копії посвідчень про відрядження з відповідними відмітками про вибуття та прибуття;

Саме на Комісії покладено повноваження по встановленню особі статусу учасника бойових дій на підставі документів, поданих заявником, з урахуванням показань свідків (пункти 18-20 Положення).

Розгляд такої заяви судом є фактично перебиранням на себе органом судової влади функції, яку покладено на спеціально уповноважений орган, що має відповідну компетенцію.

Зазначення у пункті 15 Положення про те, що рішення суду, в якому встановлений факт участі в бойових діях чи інших подіях, що дають право на визнання особи учасником бойових дій, визнається як документ, що підтверджує право громадянина на визнання його учасником бойових дій, не означає, що такий факт може бути встановлений за заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Вказаний факт суд може встановити у випадку оскарження громадянином рішення спеціально уповноваженого органу, що має відповідну компетенцію ( така Правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 03 липня 2019 року у справі № 233/2929/17

Таким чином, на час звернення ОСОБА_1 до суду із цією заявою чинне законодавство передбачало позасудову процедуру підтвердження особою її участі в бойових діях з метою отримання статусу учасника бойових дій. Визначено орган, який уповноважений приймати таке рішення, встановлено перелік документів, необхідних для підтвердження участі особи в бойових діях. Перекладання на суд функцій такого органу суперечило б вимогам закону, створило б умови для уникнення встановленої законодавством процедури отримання статусу учасника бойових дій та поставило б у нерівні умови осіб, які отримують такий статус з дотриманням цієї процедури. Проте особа, якій рішенням уповноваженого органу (комісії) відмовлено у визнанні учасником бойових дій, не позбавлена права звернутися до суду з метою оскарження такого рішення, і під час дослідження обставин відмови в позовному провадженні можуть досліджуватися, зокрема, докази, надані особою на підтвердження факту участі у бойових діях разом з іншими обставинами, заслуховуватись доводи і заперечення сторін.

З урахуванням наведеного зазначений спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинен вирішуватись у позасудовому порядку відповідно до встановленої законодавством процедури.

Відтак, суд першої інстанцій обґрунтовано виходив з того, що для вирішення питання про можливість встановлення статусу учасника бойових дій чинним законодавством визначений інший, позасудовий порядок розгляду, а саме шляхом звернення до відповідної комісії по розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу ветеранів війни та визначення осіб, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». І тільки у разі незгоди з рішенням зазначеної комісії, заінтересована особа має право на звернення до суду, але не з заявою про встановлення факту участі у бойових діях, а з позовом про оскарження дій комісії та прийнятого рішення у передбаченому законом порядку, звернувшись до відповідного адміністративного суду.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу без додержання норм матеріального та процесуального права і зводяться до невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин.

Відтак, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін, як таке що постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області 20 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча підпис Т. М. Шемета

Судді: підпис О. В. Ковальчук

підпис Т. Б. Сало

Згідно з оригіналом

головуюча суддя Т. М. Шемета