РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/11866/16-ц

Провадження № 22-ц/4815/17/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів:: Бондаренко Н.В., Гордійчук С. О.,

секретар судового засідання - Ковальчук Л. В.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «БМ Банк», правонаступником якого є

Акціонерне товариство «ВТБ Банк»,

відповідач - ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 13 червня 2018 року у складі судді Куцоконя Ю.П., ухвалене в м. Рівне о 14 год. 09 хв., повний текст якого складено 23.06.2018 року,

в с т а н о в и в :

Публічне акціонерне товариство «БМ Банк» звернулося до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, в якому просив стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «БМ Банк» заборгованість за кредитним договором № 10/2/120208 від 12 лютого 2008 року у сумі 157994,24 доларів США та 373122,88 гривень, а також суму сплаченого судового збору за подання позовної заяви. В обґрунтування позовних вимог вказувало, що 12.02.2008 року між ТзОВ «БМ Банк», правонаступником якого є ПАТ «БМ Банк», та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 10/2/120208, за умовами якого банк надав позичальнику ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 170000 доларів США для придбання нерухомості на вторинному ринку, зі встановленням процентної ставки у розмірі 13% річних. У зв'язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов'язань, порушенням графіку здійснення платежів по кредиту, відповідно до вимог пункту 5.1.4. кредитного договору позичальник зобов'язується достроково погасити заборгованість за кредитом, процентами, а також оплатити усі суми пені та штрафів. Щодо позовних вимог, пред'явлених до ОСОБА_4 та ОСОБА_5, позивач вказував, що 12.02.2008 року між ТзОВ «БМ Банк», правонаступником якого є ПАТ «БМ Банк», ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і ОСОБА_5 були укладені договори поруки № 10/2/120208/2 та № 10/2/120208/3 відповідно, за умовами яких ОСОБА_4 та ОСОБА_5, як поручителі, зобов'язалися перед банком відповідати за зобов'язаннями позичальника за кредитним договором у повному обсязі, а саме за повернення кредиту, сплату процентів за користування ним, комісії, сплату неустойки, а також відшкодування збитків, завданих кредитору невиконанням або неналежним виконанням умов кредитного договору. Відповідальність поручителів настає у випадку, коли позичальник не виконує або неналежним чином виконує свої грошові зобов'язання (пункти 3 договорів поруки). Враховуючи, що відповідно до статті 543 ЦК України кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх солідарних боржників разом, так і від будь-якого з них окремо, позивач просить стягнути кредитну заборгованість солідарно як з позичальника ОСОБА_3, так і з поручителів ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 13 червня 2018 року в позові Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» до ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості за договором - відмовлено за спливом позовної давності. В позові публічного акціонерного товариства «БМ Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення кредитної заборгованості за договором відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Вважаючи рішення суду незаконним, ПАТ «БМ Банк», оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі зазначає, що судом неповно встановленні обставини, які мають значення для справи та неправильно досліджено докази і дано їм невірну оцінку. Стверджує, що судом відмовлено в позові до позичальника в зв'язку з пропуском строку позовної давності неправомірно. Зауважує, що представником позивача було долучено розрахунок заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором № 10/2/120208 від 12.02.2008 року, згідно якого станом на 20.03.2012 року у ОСОБА_3 відсутня прострочена заборгованість за кредитом, відтак у Банку були відсутні підстави для направлення листа-повідомлення від 20 березня 2012 року і Банк такої вимоги не направляв. Додає, що представником Банку було подано клопотання про витребування оригінала вказаного листа-повідомлення, однак судом дане клопотання проігноровано. Вказує, що за період 2008-2014 роки відповідачем своєчасно здійснювались платежі по кредиту у відповідності до графіку погашення. Також зазначає, що рішенням Рівненського міського суду від 15.10.2012 року у справі № 1715/16346/12 визнано неправомірними дії АТ «БМ Банк» щодо підвищення відсоткової ставки, відтак положення кредитного договору щодо дострокового стягнення боргу не могли бути застосовані. Заява до суду представника відповідача щодо застосування строку позовної давності не була отримана Банком, у відповідності до вимог ЦПК України, тому надати письмовий коментар на неї та долучити копію рішення суду від 15.10.2012 року, та інші докази в зпаперечення не було змоги. ОСОБА_3 до листопада 2014 року своєчасно і в повному обсязі оплачувала заборгованість по кредиту. Із цих підстав просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі, судові витрати покласти на відповідачів по справі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 - ОСОБА_9 вказує, що вважає рішення суду законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу необґрунтованою та безпідставною. Вказує, що в судовому засіданні представником відповідача було надано суду оригінал листа-повідомлення від Банку про дострокове погашення заборгованості, який був досліджений в ході судового розгляду та повернутий відповідачу, і з приводу якого представник позивача Басик А.М. не лише висловлював свої доводи та міркування з приводу вказаного листа, але й оглядав його в судовому засіданні, здійснював фотографування, що підтверджується звукозаписом судового засідання. Крім того, заява про застосування позовної давності була надіслана представнику Банку Басик А.М., але конверт повернувся за терміном зберігання. Представник Банку знав про наявність даної заяви і брав участь в обговоренні цієї заяви та доданих до неї доказів, висловлював свої міркування та заперечення, що підтверджується звукозаписом судового засідання. Дії ОСОБА_3 щодо сплати періодичних платежів не свідчать про переривання позовної давності на всю суму боргу. Вказана Банком обставина не спростовує висновків суду про те, що сторони змінили строк виконання основного зобов'язання і у зв'язку з відмовою ОСОБА_3 сплачувати підвищену відсоткову ставку і у позивача наступило право вимоги на усю суму кредиту (дострокове повернення коштів), яке позивач у встановлений трирічний строк не реалізував.

Відповідно до договору про відступлення права вимоги грошових зобов"язань за кредитним договором № 10/2/120208 від 12 лютого 2008 року Акціонерне товариство «ВТБ Банк» звернулось до суду про залучення його, як правонаступника. Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 22 січня 2019 року Акціонерне товариство «ВТБ Банк» залучено до участі в справі у якості правонаступника позивача Публічного акціонерного товариства «БМ Банк».

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції - до часткового скасування з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову в частині вимог до ОСОБА_3.

Згідно ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що 12 лютого 2008 року між ТзОВ «БМ «Банк», правонаступником якого є ПАТ «БМ Банк», та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 10/2/120208, відповідно до якого Банк зобов'язався надати ОСОБА_3 кредит на суму 170 000 доларів США під 13% річних, а ОСОБА_3 повернути кредит та здійснити сплату на користь банку процентів за користування ним. Відповідно до кредитного договору датою остаточного повернення кредиту є 11 лютого 2033 року.

Факт отримання ОСОБА_3 кредитних коштів підтверджується копією заяви на видачу готівки № 105643 від 12 лютого 2008 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника ОСОБА_3 за кредитним договором, того ж дня, 12 лютого 2008 року, між ТзОВ «БМ Банк», ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як поручителем було укладено договір поруки № 10/2/120208/2.

Зобов'язання ОСОБА_3, також було забезпечене ще одним договором поруки: 12 лютого 2008 року між ТзОВ «БМ Банк», ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (в подальшому прізвище змінено на ОСОБА_5) як поручителем було укладено договір поруки № 10/2/120208/3.

Згідно пункту 1.1. зазначених договорів поруки поручителі зобов'язалися перед кредитором відповідати за зобов'язаннями боржника, що випливають з кредитного договору № 10/2/120208 від 12 лютого 2008 року.

Пунктами 4 та 5 договорів поруки встановлена солідарна відповідальність боржника і поручителів перед кредитором. Поручитель відповідає за зобов'язаннями боржника в повному обсязі.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Спірні відносини між сторонами виникли з приводу неналежного виконання боржником ОСОБА_3 своїх зобов'язання за договором кредиту, та як наслідок - утворення заборгованості.

Звертаючись до суду з даним позовом, Банк визначив її розмір в сумі 157 994,24 доларів США та 373 122,88 гривень штрафних санкцій.

Розрахунок заборгованості, наданий позивачем, вказує, що у зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань ОСОБА_3 за договором кредиту у неї виникла заборгованість перед Банком, яка становить:

-157 994,24 доларів США кредитного боргу і включає в себе:

заборгованість по тілу кредиту в сумі 129 269,88 доларів США,

заборгованість по відсотках - 28 724,36 доларів США;

-373 122,88 доларів США штрафних санкцій і включає в себе:

пеня за несвоєчасно погашений кредит в сумі 120 657,12 грн.,

пеня за несвоєчасно погашені проценти в сумі 252 465,76 грн.

Зазначений розрахунок відповідачем не спростований, а тому береться судом до уваги як достовірний.

Судом встановлено, що у кредитному договорі сторони передбачили випадки та строки дострокового повернення кредиту.

В кінці жовтня 2008 року ПАТ «БМ Банк» надіслав ОСОБА_3 повідомлення про підвищення відсоткової ставки з 13% до 14% річних за користування кредитними коштами з 05 листопада 2008 року. Дану обставину сторонами визнано.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 через пропуск банком строку позовної давності, суд першої інстанції прийшов до висновку, що початок перебігу такого строку почався з 14 листопада 2008 року, а саме після спливу 10 днів з дня отримання відповідачкою повідомлення від банку про підвищення відсоткової ставки за користування кредитом з 13% до 14 % і з чим відповідачка не погодилась.Обгрунтовуючи рішення в цій частині, суд першої інстанції послався на умови пункту 5.1.3. кредитного договору.

Такий висновок суду не відповідає вимогам закону та обставинам справи.

У п. 5.1.3. кредитного договору зазначено, що позичальник зобов'язується достроково повернути банку кредит та сплатити проценти за фактичний період користування ним у випадку непогодження позичальника з новою процентною ставкою, запропонованою банком відповідно до пункту 6.1.2 даного договору, в термін до 10 календарних днів з моменту отримання повідомлення про зміну. Відсутність відповіді позичальника на пропозицію про зміну процентної ставки по кредиту та неповернення ним кредиту та нарахованих процентів протягом 10 календарних днів з дня отримання повідомлення позичальником вважається згодою позичальника зі встановленням нової процентної ставки за користування кредитом.

Судом достовірно втановлено, що Банк, після направлення повідомлення про підвищення відсоткової ставки, фактично її не підвищував, нарахування плати за користування кредитом проводилось у розмірі 13% річних і до листопада 2014 року позичальником ОСОБА_3 зобов"язання щодо повернення кредитних коштів виконувались відповідно до умов договору і графіку погашення кредиту.

Такі обставини підтверджено розрахунком заборгованості за кредитним договором, долученим до матеріалів справи і не спростованим позичальником.

Відсутність заборгованості по поверненню кредитних коштів та відсотків за користування ними до листопада 2014 року та нарахування банком 13% річних, свідчить про те, що Банк та позичальник добровільно визначились виконувати ті умовами кредитного договору, які існували на момент його укладення. А тому, до листопада 2014 року банк не набув права вимагати дострокового повернення кредиту, а у позивачльника не виникло такого зобов"язання.

Висновок місцевого суду про застосування до вимог Банку положень про позовну давність та відмову у їх задоволенні з цих підстав апеляційний суд вважає помилковим. При цьому апеляційний суд виходить з наступних міркувань.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Враховуючи, що метою встановлення в законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, необхідно дійти висновку, що об'єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом ( не ототожнюється із суб'єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Оскільки, зобов"язання щодо сплати щомісячних платежів по повернення кредитних коштів позичальник ОСОБА_3 не виконувала з листопада 2014 року, то саме з цього часу у Банку виникло права на звернення до суду з вимогами про стягнення кредитної заборгованості, тобто з листопада 2014 року почався загальний трьохрічний перебіг строку позовної давності. З вимогами до суду банк звернувся у вересні 2016 року.

Окрім цього, застосовуючи у даному спорі строк позовної давності, місцевий суд виходив з того, що 20 березня 2012 року позивач надіслав відповідачу ОСОБА_3 повідомлення з вимогою про дострокове погашення заборгованості за кредитом у строк не пізніше як 01 квітня 2012 року, тим самим змінивши строку виконання зобов'язання, у зв'язку з чим позовна давність для вимог про стягнення усієї суми кредиту розпочалася для Банку 02 квітня 2012 року та закінчилася 02 квітня 2015 року.

Такий висновок не відповідає обставинам справи, які встановлені судом.

Відповідачкою долучено до матеріалів справи повідомлення, в якому йшлося про наявність у неї заборгованості за кредитним договором станом на 20.03.2012р. в сумі 2337,12 доларів США та містилася вимога про дострокове погашення заборгованості до 01 квітня 2012 року (а.с. 200).

Представник Банку в судовому засіданні направлення такої вимоги заперечив та зазначив, що станом на вказану у повідомленні дату Банк не набув права вимоги до боржника, оскільки кредит погашався вчасно на той період. У зв'язку з такими обставинами апеляційним судом витребовувався оригінал зазначеного повідомлення.

З оглянутого в судовому засіданні 29.01.2019р. оригіналу повідомлення вбачається, що вимога на ім'я ОСОБА_3 направлена установою під назвою БМ "Банк" щодо кредитного договору, укладеного з ВАТ "БМ "Банк". В повідомленні відсутня інформація про загальну суму заборгованості, її розрахунок, і воно містить лише суму простроченої заборгованості. Крім того, повідомлення не містить реквізитів Банку, вихідного номера. Даний документ завірений печаткою Товариства з обмеженою відповідальність "БМ Банк".

Оригінал повідомлення також заперечується представником Банку.

Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань у серпні 2008 року Товариство з обмеженою відповідальність "БМ Банк" змінило назву на Публічне акціонерне товаристо "БМ Банк", а тому документ, направлений відповідачу у квітні 2012 року і завірений печаткою Товариства з обмеженою відповідальність "БМ Банк" не може бути доказом того, що така вимога направлялась позичальнику кредитором.

Згідно ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до переконання, що зазначене повідомлення не є належним та достовірним доказом у даній справі та не може слугувати підставою для зміни строку виконання зобов'язання, а відтак - і для застосування у даному спорі строку позовної давності.

Що стосується покликань апеляційної скарги на неправомірність відмови у задоволенні позову в частині стягнення боргу з поручителів, то вони апеляційним судом відхиляються як такі, що суперечать обставинам справи та вимогам закону.

Так, рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 10 лютого 2017 року у справі № 569/13983/16-ц задоволено позов ОСОБА_5 та визнано припиненим договір поруки № 10/2/120208/3 від 12 лютого 2008 року, який був укладений між ТзОВ «БМ Банк», ОСОБА_5 та ОСОБА_3 Вказане судове рішення набрало законної сили 03 травня 2017 року.

Крім того, рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 10 березня 2017 року у справі № 569/11865/16-ц задоволено позов ОСОБА_4 та визнано припиненою поруку, встановлену за договором поруки № 10/2/120208/2 від 12 лютого 2008 року. Вказане судове рішення набрало законної сили 15 червня 2017 року.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Зважаючи на те, що порука ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перед ПАТ «БМ Банк» за зобов'язаннями ОСОБА_3 по кредитному договору припинена судовими рішеннями, які набрали законної сили, позовні вимоги до зазначених осіб є безпідставними та апеляційним судом відхиляються.

У зв'язку з наведеним, апеляційний суд приходить до переконання, що місцевим судом було неповно встановлено обставини справи, та неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють позовну давність, у зв'язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позову Банку до ОСОБА_3 у зв'язку з пропуском строку позовної давності із ухваленням нової постанови про задоволення позову у цій частині, та залишенням в решті рішення без змін .

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення понесені ним судові витрати в розмірі 169 991,54 грн., які складаються із судового збору, сплаченого за подачу позовної заяви до суду першої інстанції в сумі 67 996,62 (а.с. 6) та судового збору за подачу апеляційної скарги на рішення суду в сумі 101 994,92 грн. (а.с. 273).

Керуючись ст. ст. 141, 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «БМ Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «ВТБ Банк», задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 13 червня 2018 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «БМ Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «ВТБ Банк», до ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості за договором - скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства «БМ Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «ВТБ Банк», до ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості за договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором № 10/2/120208 від 12 лютого 2008 року у сумі 157 994,24 (сто п'ятдесят сім тисяч дев'ятсот дев'яносто чотири) долари США і 24 центи, куди включено:129 269,88 доларів США заборгованості за кредитом та 28 724,36 доларів США заборгованості за процентами.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «ВТБ Банк» штрафні санкції за кредитним договором № 10/2/120208 від 12 лютого 2008 року у сумі 373 122 (триста сімдесят три тисячі сто двадцять дві) гривні 88 копійок, куди включено 252 465,76 грн. пені за несвоєчасно погашені відсотки та 120 657,12 грн. пені за несвоєчасно погашений кредит.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «ВТБ Банк» судові витрати, що складаються із судового збору в сумі 169 991 (сто шістдесят дев'ять тисяч дев'ятсот дев'яносто одну) гривню 54 копійки.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 лютого 2018 року.

Головуючий суддя підпис Ковальчук Н.М.

Судді: підпис Бондаренко Н.В.

підпис Гордійчук С.О.

Копія вірна: суддя-доповідач Ковальчук Н.М.