Постанова

Іменем України

30 січня 2019 року

м. Київ

справа № 360/2244/15-ц

провадження № 61-18548св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5, подану представником ОСОБА_7, на рішення Апеляційного суду Київської області у складі колегії суддів: Кулішенка Ю. М., Ігнатченко Н. В., Яворського М. А., від 08 лютого 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права власності на майно.

Позовна заява мотивована тим, що з серпня 2009 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 вона проживала однією сім'єю з ОСОБА_8 Разом вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Коли ОСОБА_8 захворів, то вона здійснювала за ним догляд та надавала допомогу.

У період проживання однією сім'єю вони придбали таке майно: земельну ділянку АДРЕСА_1, автомобіль марки Citroen Berlingo, номерний знак НОМЕР_1. Крім цього провели ремонтні роботи в садовому будинку АДРЕСА_2, витративши на поліпшення будинку 80 000,00 грн, із яких 30 000,00 грн - її особисті заощадження, 50 000,00 грн - з їх спільного бюджету. В лютому 2014 року придбали автомобіль марки Citroen Berlingo, 2005 року випуску, номерний знак НОМЕР_2.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер.

З урахуванням зазначеного, ОСОБА_4 просила встановити факт її проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_8 із серпня 2009 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 та визнати за нею право власності на 1/2 частини земельної ділянки АДРЕСА_1, 1/2 частини автомобіля марки Citroen Berlingo, номерний знак НОМЕР_1, зареєстрованого на ОСОБА_8, 1/2 частини будинку АДРЕСА_2 та на 1/2 частини автомобіля марки Citroen Berlingo, 2005 року випуску, номерний знак НОМЕР_2, зареєстрованого на ОСОБА_8

Рішенням Бородянського районного суду Київської області у складі судді Унятицького Д. Є. від 31 жовтня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надала належних та допустимих доказів того, що джерелом набуття спірного майна були сумісні кошти або спільна праця ОСОБА_4 та ОСОБА_8

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 08 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Встановлено факт, що ОСОБА_8 та ОСОБА_4 проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з січня 2008 року по ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частини земельної ділянки АДРЕСА_2, також на 1/2 частини автомобіля марки Citroen Berlingo, номерний знак НОМЕР_1, який був зареєстрований за ОСОБА_8 В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив із того, що позивач довела, що вона та ОСОБА_8 проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу з серпня 2009 року до 05 квітня 2015 року, що підтверджується показами свідків. Оскільки у період проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу позивач та ОСОБА_8 придбали земельну ділянку АДРЕСА_1, та автомобіль Citroen Berlingo, 2005 року випуску, номерний знак НОМЕР_2, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що вказане майно є спільною сумісною власністю позивача та ОСОБА_8, а тому наявні правові підстави для визнання за позивачем права власності на 1/2 частини вказаного майна.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 19 квітня 2017 року виправлено допущену описку в резолютивній частині рішення Апеляційного суду Київської області від 08 лютого 2017 року замість «з січня 2008 року» вірно зазначено «з серпня 2009 року» замість «земельної ділянки АДРЕСА_2» вірно вказано «земельної ділянки АДРЕСА_1» та вірно вказано номер автомобіля замість «НОМЕР_1» зазначено «НОМЕР_2».

У лютому 2017 року ОСОБА_5 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги позивача, вийшов за межі позовних вимог, оскільки встановив факт проживання однією сім'єю позивача та ОСОБА_8 з січня 2008 року, у той час як позивач просила встановити вказаний факт з серпня 2009 року. Крім того, суд не враховував, що до липня 2008 року ОСОБА_8 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9, під час якого придбав автомобіль марки Citroen Berlingo, номерний знак НОМЕР_1, а тому помилково визнав за позивачем право власності на 1/2 частини вказаного автомобіля.

При цьому не врахував, що вказаний автомобіль було пошкоджено під час ДТП та на відшкодування шкоди, завданої майну, ОСОБА_9 отримав від страхової компанії страхове відшкодування у розмірі 40 668,76 грн, а також отримав кредити на загальну суму 21 876,38 грн, і за вказані кошти 15 лютого 2014 року ОСОБА_8 придбав автомобіль марки Citroen Berlingo, 2005 року випуску, а тому зазначений автомобіль придбаний на особисті кошти ОСОБА_8

Також суд апеляційної інстанції помилково визнав за позивачем право власності на 1/2 частини земельної ділянки АДРЕСА_2, оскільки позивач не заявляла таких вимог, а просила визнати за нею право власності на 1/2 частини земельної ділянки АДРЕСА_1.

Рішення апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржується, а тому в силу вимог статті 400 ЦПК України в касаційному порядку не переглядається.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції та зупинено виконання оскаржуваного судового рішення до закінчення касаційного провадження у справі.

У травні 2017 року ОСОБА_4 подала заперечення (відзив) на касаційну скаргу, в якому просила відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити оскаржуване рішення без змін як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 серпня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

У справі, що переглядається, установлено, що з серпня 2009 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 та ОСОБА_8 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, що підтверджено показаннями свідків.

Під час спільного проживання з ОСОБА_4 ОСОБА_8 придбав земельну ділянку АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 12 грудня 2013 року, а також 15 лютого 2014 року придбав автомобіль марки Citroen Berlingo, 2005 року випуску, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер, після смерті якого відкрилась спадщина, що складалась із земельної ділянки АДРЕСА_1; садового будинку АДРЕСА_2, автомобіля марки Citroen Berlingo, 2005 року випуску, номерний знак НОМЕР_2.

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є спадкоємцями ОСОБА_8

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_4 посилалась на те, що з серпня 2009 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 вона проживала з ОСОБА_8 однією сім'єю без реєстрації шлюбу, а тому майно, придбане у цей період, є спільною сумісною власністю її та ОСОБА_8

Стаття 3 СК України визначає, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Обов'язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99).

У справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції встановив факт проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_8 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з серпня 2009 року по ІНФОРМАЦІЯ_1, який підтверджено показаннями допитаних свідків та письмовими матеріалами справи.

Проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов'язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Відповідно до частини першої статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Частиною другою статті 74 СК України передбачено, що на майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Отже, до майна, що було набуте під час проживання осіб однією сім'єю, застосовуються положення сімейного законодавства, які регулюють правові відносини з приводу права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Згідно із частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Установивши, що у період проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу позивачем та ОСОБА_8 придбано земельну ділянку АДРЕСА_1 та автомобіль марки Citroen Berlingo, 2005 року випуску, номерний знак НОМЕР_2, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що вказане майно належить їм на праві спільної сумісної власності, а їх частки є рівними.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для визнання за ОСОБА_4 права власності на 1/2 частини вказаного майна.

Доводи касаційної скарги про те, що автомобіль марки Citroen Berlingo, 2005 року випуску, був придбаний за особисті кошти ОСОБА_8, є безпідставними, оскільки відповідачі не спростували презумпцію спільності права власності позивача та ОСОБА_8 на вказане майно.

Також безпідставними є доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4, вийшов за межі позовних вимог, оскільки у резолютивній частині оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції були допущені описки, які виправлені ухвалою Апеляційного суду Київської області від 19 квітня 2017 року.

Доводи касаційної скарги про те, що суд встановив факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_8 та ОСОБА_4 з січня 2008 року, у той час як до липня 2008 року ОСОБА_8 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9, є безпідставними, оскільки ухвалою Апеляційного суду Київської області від 19 квітня 2017 року виправлено описку в оскаржуваному рішенні та зазначено вважати правильним встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу із серпня 2009 року по ІНФОРМАЦІЯ_1, а у вказаний період ОСОБА_8 не перебував у зареєстрованому шлюбі.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.

На стадії касаційного розгляду справи суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, та переоцінювати докази у справі, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення апеляційного суду - без змін.

Оскільки ухвалою суду касаційної інстанції від 16 лютого 2017 року було зупинено виконання оскаржуваного судового рішення до закінчення його перегляду в касаційному порядку, а колегія суддів дійшла висновку про те, що підстави для його скасування відсутні, тому виконання рішення Апеляційного суду Київської області від 08 лютого 2017 року підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, подану представником ОСОБА_7, залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Київської області від 08 лютого 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Апеляційного суду Київської області від 08 лютого 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді: О. В. Білоконь Є. В. Синельников С. Ф. Хопта Ю. В. Черняк