Постанова

Іменем України

23 січня 2019 року

м. Київ

справа № 205/3688/17

провадження № 61-43081св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3

представник позивача - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2018 року в складі судді Ткаченко І. Ю.,

В С Т А Н О В И В:

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська

від 22 лютого 2018 року в задоволені позову ОСОБА_3відмовлено.

Не погоджуючись із указаним рішенням ОСОБА_3 звернулася до апеляційного суду із апеляційною скаргою.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3на заочне рішення Ленінського районного суду

м. Дніпропетровська від 22 лютого 2018 року залишено без руху, оскільки заявником не сплачено судовий збір у повному обсязі та надано строк для усунення указаних недоліків апеляційної скарги.

У липні 2018 року ОСОБА_3 подала до апеляційного суду клопотання про звільнення від сплати судового збору, посилаючись на те, що на її утриманні перебуває малолітня дитина, батько не приймає участі і відповідно до довідки виконавчої служби має заборгованість. У той час як її дохід згідно з довідкою про доходи нарахована сума заробітної плати складає 6 500,00 грн, з якої утримується податок 1 170,00 грн і становить 5 330,00 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2018 рокув задоволенні клопотання ОСОБА_3 про звільнення від сплати судового збору відмовлено. Апеляційну скаргу ОСОБА_3визнано неподаною та повернуто заявнику.

Визнаючи неподаною та повертаючи скаргу, апеляційний суд виходив із того, що наведені у клопотанні доводи заявника не дають підстав для його задоволення та відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги, оскільки з наведених у клопотанні доводів та приєднаних до клопотання матеріалів не вбачається, що заявник дійсно позбавлена можливості сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги у встановленому законом розмірі, та враховуючи те, що заявником не було усунуто недоліків апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про її повернення.

У серпні 2018 року ОСОБА_3 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просила скасувати ухвалу апеляційного суду.

Касаційна скарга мотивована тим, що вона має незадовільний майновий стан та на її утриманні знаходиться малолітня дитина, а неможливість сплати судового збору є перешкодою звернення до суду для захисту її прав.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Визнаючи неподаною та повертаючи ОСОБА_3 апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції виходив із того, що заявник у наданий йому строк не усунув недоліків апеляційної скарги у повному обсязі, а саме: не надав оригінал квитанції про сплату судового збору.

Проте такого висновку апеляційний суд дійшов із порушенням вимог процесуального закону.

Апеляційна скарга за формою й змістом повинна відповідати вимогам статті 356 ЦПК України.

Відповідно до частини другої статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Апеляційним судом установлено, що подана апеляційна скарга не відповідала вимогам статті 356 ЦПК України, тому ухвалою судді від 23 червня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без руху та надано строк, який не міг перевищувати десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, усунути виявлені недоліки, а саме доплатити судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 4 874,23 грн.

Положення статті 185 ЦПК України щодо повернення заяви (апеляційної скарги) застосовуються в тому випадку, коли особа в установлений строк не виконає вимоги ухвали про усунення недоліків.

За змістом наведених норм закону, повернення заяви (апеляційної скарги) з тих підстав, що особа не виконала вимоги ухвали про усунення недоліків, можливо лише в тому випадку, коли особа отримала відповідну ухвалу суду, але ухилилась від виконання вимог, вказаних в ухвалі.

Встановлено, що на виконання вимог ухвали від 23 червня 2018 року заявник надіслала заяву про звільнення її від сплати судового збору в розмірі

4 874,23 грн, посилаючись на скрутне майнове становище, а тому посилання апеляційного суду на те, що вона не виконала вимоги ухвали, є передчасними.

Разом з тим, відповідно до змісту частини другої статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений з ініціативи суду.

Апеляційний суд, вважаючи, що заявник не виконала вимоги ухвали суду

від 23 червня 2018 року, не вирішив клопотання та не продовжив строк у разі відмови у клопотанні, а одразу повернув апеляційну скаргу, що суперечить вимогам статей 127, 185 ЦПК України.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Основним Законом України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частини 1, 2 статті 55 Конституції України). Відмова суду в прийнятті позовних заяв, скарг, оформлених відповідно до процесуального закону, є порушенням права на судовий захист, яке за статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції, оскільки перегляд таких рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів особи. За правовою позицією Конституційного Суду України правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Отже, право на апеляційне оскарження судових рішень в контексті положень частин 1, та 2 статті 55, пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України є складовою права кожного на звернення до суду.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини гарантії регламентовані статтею 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, там, де існують, апеляційні або касаційні суди, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити, а справу - передати на розгляд суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 406, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2018 рокускасувати, справу передати на розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасоване судове рішення апеляційного суду втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягаю.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В.М. Коротун

В.І. Крат

В.П. Курило