Дата документу 06.02.2019 Справа № 815/260/2012
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 815/260/2012 Головуючий у 1 інстанції: Міщенко Т. М.
Провадження № 22-ц/807/868/19 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Кочеткової І.В.

при секретарі: Бєловій А.В.

за участі:

заявника ОСОБА_3, державного виконавця Коренченко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16 жовтня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_3 на бездіяльність Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби у зведеному виконавчому провадженні № 36172591,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області зі скаргою на бездіяльність Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби у зведеному виконавчому провадженні № 36172591, у якій просив притягнути до кримінальної відповідальності начальника відділу ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 382 КК України за невиконання рішення суду, вважати дії ОСОБА_4 порушенням даної ним присяги, визнати бездіяльність державного виконавця та начальника Мелітопольського ВДВС протиправною, зобов'язати державного виконавця виконати усі дії щодо виконання виконавчого листа № 815/260/2012 від 06.04.2012, провести індексацію боргу.

В обґрунтування скарги заявник зазначив, що є стягувачем у зведеному виконавчому провадженні № 36172591, боржником у якому є ОСОБА_5 У цьому виконавчому провадженні об»єднані три виконавчі листи про стягнення з ОСОБА_5 матеріальної і моральної шкоди на користь ОСОБА_3, його доньки ОСОБА_6 та сина ОСОБА_7 у розмірі по 36 435,66 грн. на кожного. Судове рішення, за яким видано виконавчі листи, не виконується 6 років, що свідчить про бездіяльність виконавчої служби. Оскільки ОСОБА_4 є керівником Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби, однак жодні результати з виконання судового рішення про стягнення грошових коштів за вказаними виконавчими документами відсутні, це, на думку заявника, свідчить про повну бездіяльність ОСОБА_4 як керівника, та очолюваних ним державних виконавців. Просив визнати такі дії неправомірними та зобов»язати останніх здійснити всі дії, спрямовані на виконання вказаного зведеного виконавчого провадження.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16 жовтня

2018 року в задоволенні скарги відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її незаконність, допущені судом порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_3, який підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити її, пояснення державного виконавця Коренченко О.В., яка заперечувала проти апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення як в межах доводів апеляційної скарги, так і з виходом за її межі у зв»язку з істотними процесуальними порушеннями, допущеними судом першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 06 квітня 2012 року ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк сім років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки. Постановлено стягнути з ОСОБА_5 у рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди по 3 102,33 грн. та 33 333,33 грн. відповідно на користь ОСОБА_3, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 кожному.

На виконання вироку від 06.04.2012 у справі № 815/260/2012, 04.10.2012 видано три виконавчі листи про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_6 суму матеріальної та моральної шкоди по 36 435,66 грн. на кожного.

Виконавчі листи були пред»явлені до виконання до Мелітопольського ВДВС, та за усіма виконавчими листами винесено постанови від 16.10.2012р. про відкриття виконавчих проваджень, які в подальшому були об»єднані у одне зведене виконавче провадження № 36172591.

Вказане зведене виконавче провадження перебувало на виконанні у цьому відділі 1 рік та 9 місяців, та постановою державного виконавця Єрмака С.О. від 21.07.2014 закінчено на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження», а виконавчі документи направлені до відділу державної виконавчої служби Машівського районного управління юстиції за місцем відбування покарання боржником.

Судом встановлено, що під час перебування виконавчого провадження у Мелітопольському ВДВС державними виконавцями збирались дані про майно та грошові кошти боржника, накладені арешти на виявлені транспортні засоби, які оголошено в розшук, надавались доручення іншим органам виконавчої служби щодо опису та арешту транспортних засобів, але зібраними даними встановлено, що здійснити виконання неможливо через відсутність майна та коштів у боржника.

Відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_3, суд першої інстанції зазначив дві підстави: пропуск ним строку на звернення з цією скаргою, а також у зв»язку з відсутністю порушень при виконанні зведеного виконавчого провадження № 36172591 посадовими особами Мелітопольського ВДВС.

Між тим, колегія знаходить такі висновки суду суперечливими та такими, що прийняті з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до вимог статті 385 ЦПК України у редакції ЗУ № 1618-ІУ від 18.03.04р., чин-

ній на час звернення ОСОБА_3 до суду з цією скаргою, скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом. Аналогічні положення містяться в статті 449 ЦПК України у чинній на час розгляду справи редакції згідно із ЗУ від 03.10.2017р.

Як у процесуальному кодексі в діючій на час звернення зі скаргою до суду ОСОБА_3, так і в редакції, чинній на час розгляду справи, унормовано, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом, документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду ( ст. 72 ЦПКУ в ред.. від 18.03.2004р., ст. 136 ЦПКУ в ред. від 03.10.2017р.) .

Отже, наслідки пропуску строку на подання скарги на дії державного виконавця чітко визначені вказаними процесуальними нормами, ці скарги мають залишатись без розгляду, якщо суд не знайде підстав для поновлення пропущеного строку.

Вказані вимоги процесуального закону порушені судом, який з підстав пропуску строку відмовив в задоволенні скарги стягувача.

Між тим, не поновлюючи строків, не визнаючи причини пропуску строків поважними, суд одночасно вирішує скаргу по суті, та відмовляє в її задоволенні за необґрунтованістю.

Зважаючи на те, що суд у цій справі встановив, що строки ОСОБА_3 для звернення з відповідною скаргою пропущені, суд мав за наведеними положення цивільно-процесуального закону у обох редакціях залишити його скаргу без розгляду.

Проте, висновки суду в цій частині взагалі не містять мотивації, судом не досліджувались матеріалі виконавчого провадження у цій частині, зокрема, коли саме ОСОБА_3 отримав постанови про закінчення виконавчого провадження, чи отримав він їх взагалі, та чи розповсюджуються строки у випадку оскарження триваючої бездіяльності, з якого моменту в такому разі їх слід відраховувати.

Оскільки від вирішення питання щодо дотримання заявником строків звернення зі скаргою на бездіяльність державного виконавця залежить і питання наслідків, які мають бути застосовані судом щодо скарги ОСОБА_3, чи вона має бути залишена без розгляду, чи строки заявником не пропущені або пропущені з поважних причин, що надає можливість розглянути скаргу по суті, то суд має чітко відмежувати ці два процесуальні питання та дослідити їх належним чином.

У зв»язку з вказаними процесуальними порушеннями, допущеними судом першої інстанції, колегія позбавлена можливості досліджувати законність та обґрунтованість висновків суду щодо суті скарги ОСОБА_3, що є можливим лише у випадку встановлення судом, що строки ним не пропущені, або, що причини їх пропуску є поважними.

За вкладених обставин, колегія у відповідності до вимог п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст.379 ЦПК України частково задовольняючи апеляційну скаргу ОСОБА_3, скасовує постановлену у цій справі ухвалу із направленням справи для продовження розгляду, в ході якого слід усунути вказані процесуальні порушення.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16 жовтня 2018 року у цій справі скасувати, передати справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 08 лютого2019 року

Головуючий:

Судді: