Провадження № 22-ц/810/940/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2019 року Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Назарової М.В.,

суддів Лозко Ю.П., Стахової Н.В.,

за участю секретаря Сінько А.І.,

учасники справи: позивач - ОСОБА_1 , відповідач - ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Сєвєродонецька міська рада Луганської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 25 вересня 2019 року,ухваленого Сєвєродонецьким міським судом у складі: судді Юзефовича І.О. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Сєвєродонецька міська рада Луганської області, про демонтаж самочинно збудованого балкону,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2017 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, який уточнила та який мотивувала тим, що вона є власником квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на другому поверсі багатоквартирного будинку, де позивачка мешкає останні 20 років. В липні 2017 р. відповідач ОСОБА_2 , який є сусідом позивачки та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , поверхом вище позивачки, шляхом самочинного будівництва з порушенням будівельних норм та стандартів облаштував у своїй квартирі балкон. Внаслідок чого утворилися тріщини як ззовні на цегляній кладці будинку, так і на стінах всередині квартири позивачки, а саме - силові похилі прогресивні тріщини по цегляній кладці з шириною розкриття до 10 мм і довжиною до 500 мм, силові вертикальні тріщини з внутрішнього оздоблення стін з шириною розкриття до 5 мм і довжиною до 1000 мм, що по ДСТУ-Н Б В.1.2-18:2016 відповідає категорії технічного стану «4» (аварійний стан), що сприяє руйнуванню квартири ОСОБА_1 та будинку в цілому.

Стосовно зазначених обставин позивачка ОСОБА_1 неодноразово зверталась з заявами до відповідних органів.

У результаті перевірки спеціалістами відділу державного архітектурного-будівельного контролю виявлено порушення вимог законодавства та стосовно порушника складено протокол про правопорушення, видано припис про усунення виявлених порушень вимог законодавства - внесення балкону до проекту житлового будинку.

Позивачка вважає, що єдиним шляхом вирішення виниклої проблеми є демонтаж самовільно побудованого балкона, тому позивачка ОСОБА_1 просить суд зобов`язати ОСОБА_2 демонтувати за власні кошти самочинно збудований балкон за адресою: АДРЕСА_2 , та привести зовнішню стіну та балкон до попереднього стану; стягнути з відповідача ОСОБА_2 судові витрати.

Також вказує на залиття її квартири внаслідок самовільної зміни відповідачем проекту опалення, проте позовні вимоги з цієї підстави не заявляє.

Відповідач ОСОБА_2 надав заперечення проти позову позивачки, в яких позов не визнає і вважає їх необґрунтованими та безпідставними, оскільки ст. 376 ЦК України не підлягає застосуванню до виниклих спірних правовідносин; суб`єктом звернення з позовними вимогами можуть бути лише органи державної влади та органи місцевого самоврядування, а не фізична особа; в порушення принципу змагальності сторін позивачкою не доведені обставини, на які вона посилається; зі звіту про проведення технічного обстеження житлової квартири з навісним балконом за адресою відповідача, виконаного експертом Лященком С.М., встановлена можливість надійної та безпечної експлуатації житлової квартири з навісним балконом, жодних недоліків і рекомендацій не встановлено.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 25 вересня 2019 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Відмову у задоволенні позову суд мотивував ненаданням позивачкою достовірних доказів щодо тріщини, зокрема у належній позивачці квартирі, через збудований відповідачем балкон, позивачкою не надано суду доказів про порушення її прав діями відповідача ОСОБА_2 , а знесення самочинного будівництва є крайньою мірою.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, з неправильно установленими обставинами, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів та просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивачки та стягнути судові витрати з відповідача на користь позивачки.

Доводами апеляційної скарги є те, що з огляду на вимоги Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Правила утримання жилих будинків та прибудинкових територій, Державних будівельних норм України В.3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт» в матеріалах справи відсутня письмова згода при прибудову балкону позивачки та співвласників прилеглих квартир, чим порушені не тільки права позивача, а також інших співвласників, а також відсутнє узгодження з балансоутримувачем будинку КП «Житлосервіс «Світанок» на дану прибудову та будь-які дозвільні та проектні документи, які б надавали право на виконання будівельних робіт, пов`язаних з втручанням з несучі конструкції будинку; судом не взято до уваги акти КП «Житлосервіс «Світанок» від 25.09.2017 р., 22.11.2017 р., а лише від 11.12.2017 р., яким виявлено вертикальні тріщини, проте до улаштування балкону відповідачем тріщин в будинку не було, тому позивачка не зверталася із численними заявами до різних установ, організацій та їх посадових осіб; право позивачки на звернення до суду наявне, оскільки вважає порушеним своє право власності; суд безпідставно відмовив у приєднанні до матеріалів справи у якості письмових доказів копію листа Державного підприємства Український державний проектний інститут «УКМІСЬКБУДПРОЕКТ» № 01/15-179 від 09.08.2018 року, в якому зазначено, що початковими проектами будівництва ніколи не виконувались проекти можливості реконструкції запроектованих будинків, яку позивач отримала разом із листом Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Луганській області №1012-371к-вих18 від 06.08.2018 року; скаржниця посилається на Постанову Верховного Суду від 18 квітня 2018 року по справі №757/9131/15-ц.

В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали доводи апеляційної скарги.

Представник відповідача заперечував проти задоволення скарги, оскільки суд правильно встановив обставини справи, належним чином перевірив їх доказами, правильно визначив спірні правовідносини і правові норми, що їх регулюють, та дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність факту порушення відповідачем прав позивачки, зокрема реконструкцією балкону на третьому поверсі, відповідачем не введено в експлуатацію спірний об`єкт у передбачений законом спосіб і наразі в суді на розгляді перебуває справа за позовом ОСОБА_2 про визнання за ним права власності на реконструйовану квартиру з балконом.

Відповідач та представник третьої особи Сєвєродонецької міської ради, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилися, що відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того, згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що відповідно до копії паспорта громадянина України серія НОМЕР_1 , виданого Сєвєродонецьким МВ УМВС України в Луганській області 30.11.2001року, ОСОБА_1 має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 7-8 т. 1).

Позивачка є власником вказаної квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 27.01.1998 року Сєвєродонецьким ДВП «Азот» Луганської області згідно з розпорядженням (наказом) від 18.12.1997 р. № 618, вказане право власності зареєстровано у Бюро технічної інвентаризації м. Сєвєродонецьк Луганської області у реєстровій книзі за № 675 від 02.02.1998 року (а.с. 170 т. 1).

За відомостями адресно-довідкового підрозділу УДМСУ у Луганській області ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 22 т. 1).

Спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу реконструкції без відповідних дозволів відповідачем, який проживає на третьому поверсі трьохповерхового багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 поверхом вище позивачки, яка проживає на другому поверсі цього будинку, навісного балкону розміром 1,5 м х 6 м, внаслідок чого, на думку позивачки, будинок ззовні та всередині зазнає руйнувань, з`явилися тріщини на цегляній кладці стін та стін квартири позивача, чим порушуються її права як власника квартири та існує загроза руйнуванню житла, і належним захистом порушених прав ОСОБА_1 є демонтаж самочинно влаштованого балкону, проведений із порушенням законодавства у сфері містобудування, будівельних норм і державних стандартів, та приведення зовнішньої стіни та балкону до попереднього стану.

Переглядаючи справу за доводами апеляційної скарги та в межах заявлених позивачкою ОСОБА_1 вимог, колегія суддів зазначає наступне.

Будинок, в якому знаходяться квартири сторін у справі, знаходяться на балансі Комунального підприємства «Житлосервіс «Світанок».

В липні 2017 року відповідач ОСОБА_2 зробив реконструкцію балкону, збільшивши його таким чином, що ширина становить 1,5 м, довжина 6 м (згідно звіту про проведення технічного обстеження житлової квартири відповідача експертом Лященком С.М. на замовлення ОСОБА_2 від 01 листопада 2017 року - а.с. 35-44 т. 1).

За зверненням позивачки ОСОБА_1 щодо улаштування вказаного балкону Сєвєродонецькою міською радою відповідно до абз. 8 п. 7 постанови Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 «Про затвердження Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю» відділом державного архітектурно-будівельного контролю Сєвєродонецької міської ради з 02.08.2017 року по 11.08.2017 року проведена позапланова перевірка дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил за адресою: АДРЕСА_2 . В ході проведення контрольного заходу виявлено порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, а саме - експлуатація об`єкту відбувається без реєстрації документів, що дають право на експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що є порушенням вимог ч. 8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та п. 12 постанови КМУ № 461 від 13 квітня 2011 р. Стосовно порушника складено протокол за ч. 9 ст. 96 КУпАП та видано припис про усунення виявлених порушень вимог законодавства, а саме - оформити документи, що дають право на експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, строк якого закінчується 15 листопада 2017 року (відповіді від 31.08.2017 року № 3161, від 09.10.2017 року № 3616, від 12.10.2017 року № 12-10/1/12, від 20.10.2017 року № 3710/1, від 21.11.2017 року № 4204 - а.с. 11, 113, 116, 117-118 т. 1).

Наявність тріщин як на фасаді житлового будинку АДРЕСА_1 , так і на стінах квартири позивача № 28 у вказаному будинку станом на час численних оглядів за заявами ОСОБА_1 підтверджено актами, складеними відповідальними працівниками КПЖ «Світанок» від 22.11.2017 року (а.с. 127 т. 1), від 11.12.2017 року (а.с. 166 т. 1), від 25.09.2017 року (а.с. 12 т. 1) та фотографіями будинку ззовні та квартири позивачки (а.с. 49-106 т. 1).

На вказаних фотографіях зафіксовано розташування переобладнаного балкону відповідача поверх первісної балконної плити невеликого розміру і розташованої лише під одним отвором (вихід на балкон), реконструйований балкон розміром 1,5 х 6 м має ширші параметри первісної балконної плити та значне продовження поза межами цієї плити і захоплює друге вікно.

Матеріалами справи підтверджено та відповідачем не заперечується те, що він не отримував дозволу та не реєстрував інших документів дозвільного характеру, які б давали права на виконання будівельних і підготовчих робіт, та доказів того, що об`єкт (реконструйований балкон) прийнятий в експлуатацію.

Факт самовільного, без відповідної проектно-дозвільної документації, проведення відповідачем будівельних робіт по збільшенню довжини та ширини існуючого балкону підтверджується також вищезазначеними листами Сєвєродонецької міської ради на звернення позивачки ОСОБА_1

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник житла має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.

Відповідно до статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (у редакції що діяла на момент будівництва) замовник має право виконувати будівельні роботи після подання ним повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів будівництва, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта та які не потребують отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України; форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України та після видачі замовнику органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт - щодо об`єктів, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками.

Згідно із Державними будівельними нормами України В.3.2-2-2009 п.8.14 при проектуванні реконструкції, капітальних ремонтів і перепланувань окремих квартир заборонено: утеплення і скління існуючих балконів і лоджій; улаштування нових і розширення існуючих балконів і лоджій, їх скління; улаштування нових віконних прорізів і розширення існуючих віконних і балконних прорізів; зміна форм і кольорів віконних рам і балконних дверей.

Пунктом четвертим Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 1992 року № 572, передбачено, що власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків мають право на переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, з дозволу власника будинку (квартири) та органу місцевого самоврядування, виданого в установленому порядку.

Відповідно до вимог статті 376 ЦК України, статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають органи державної влади, органи місцевого самоврядування і інспекції державного архітектурно-будівельного контролю.

У разі порушення прав інших осіб право на звернення до суду також мають такі особи за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України), а також власник (користувач) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 цього Кодексу).

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; немає належного дозволу на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

Одночасно за положеннями частини сьомої статті 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.

Знесення самочинного об`єкта нерухомості відповідно до статті 376 ЦК України є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови.

Європейській суд з прав людини по справі "Іванова і Черкезов проти Болгарії" (Ivanova and Cherkezov v. Bulgaria, скарга N 46577/15) від 21 квітня 2016 року, підтвердив, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Системний аналіз наведеного свідчить про те, що предметом доказування по справі, де питання про знесення або перебудову самочинного будівництва ставиться не органом державної влади, органом місцевого самоврядування або інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в межах їх повноважень на здійснення контролю за дотриманням законодавства в сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і державних стандартів, а особою, яка вважає порушеним своє право вказаним самочинним будівництвом, є саме доведення наявності такого порушеного права.

Заявляючи вимоги про знесення самочинного будівництва, яке проведене відповідачем з порушенням будівельних норм і правил, позивач посилається на порушення своїх прав як власника житла шляхом його руйнування.

Проте, доказів того, що саме після облаштування відповідачем навісного балкону будинок, який введений до експлуатації у 1958 році (а.с. 74 т. 2) в цілому та квартира позивачки, зокрема, почали зазнавати руйнувань, позивач не надає.

Навпаки, додані позивачкою до апеляційної скарги акти, складені працівниками КП «Житлосервіс «Світанок», свідчать про те, що зовнішні стіни будинку АДРЕСА_1 мали волосяні тріщини як до облаштування відповідачем балкону - 05 квітня 2017 року, так і після - 07 вересня 2017 року (а.с. 74-75, 76-77).

Будь-яких змін у стані зовнішніх стінах будинку працівниками КП за цей період не зафіксовано.

Доводи апеляційної скарги про неврахування судом наданих позивачкою актів є необґрунтованими, з наданого позивачкою акту від 25.09.2017 року вбачається наявність тріщини на стелі кімнати, про яку зазначено, що вона з`явилася після облаштування балкону мешканцями квартири № 31 зі слів мешканця квартири № 28 (а.с. 12 т. 1).

Тому правильний висновок суду про недоведеність позивачкою за допомогою належних доказів порушення її прав самочинним будівництвом балкону відповідача.

Довід апеляційної скарги про порушення вказаним будівництвом прав інших мешканців будинку не може бути взятий до уваги, оскільки позов з підстав порушення прав інших осіб позивачкою не заявлявся.

Не може бути взятий до уваги і довід скарги про неотримання відповідачем перед початком будівництва згоди позивачки на проведення такого будівництва, оскільки позов з цих підстав не заявлявся.

Як не може бути належним доказом порушення прав позивачки і численне листування ОСОБА_1 . із КП «Житлосервіс «Світанок», Сєвєродонецької міської ради, Управлінням житлово-комунального господарства Сєвєродонецької міської ради, керівником Сєвєродонецької місцевої прокуратури, віце-прем`єр міністром регіонального розвитку, будівництва та ЖКГ України, адміністрацією Президента України, головою державної архітектурно-будівельної інспекції України, департаментом ЖКГ Луганської обласної державної адміністрації з приводу незаконного облаштування відповідачем балкону над її квартирою, внаслідок чого відбувається руйнування будинку та її квартири, як таке, що почалося саме з липня 2017 року, коли було здійснено самочинне будівництво.

Сам лише факт початку листування позивачки із установами та організаціями з приводу спірного балкону після його облаштування не є доказом порушених прав позивача та руйнування будинку та її квартири саме внаслідок такого будівництва.

Отже, доказів причинного зв`язку із таким будівництвом та порушенням прав позивачки ОСОБА_1 не надано.

Визначальним для правильного вирішення теперішньої справи в межах заявлених позовних вимог є не відсутність у відповідача дозвільних документів як на початок будівництва, так і введення реконструйованого будинку до експлуатації, а саме відсутність доказів порушення вказаним будівництвом прав позивачки.

Судом правильно дано оцінку висновку Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України № 345 від 28.09.2018 р. за результатами судової будівельно-технічної експертизи, відповідно до якого визначити, які саме пошкодження виникли внаслідок спорудження балкону (навісного балкону) в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 не виявляється можливим; які саме фактори призвели до вищезазначених руйнацій та тріщин, які виявлені в квартирі та на зовнішніх стінах будинку в цілому, не уявляється можливим у зв`язку з такими причинами: будинок побудований в 1958 році (зі слів позивача), а отже ступінь фізичного та морального зносу також може бути суттєвим; відсутність відповідних розрахунків навантажень конструкції навісного балкону, який було споруджено в квартирі 31, а також відсутності в матеріалах справи даних щодо наявності тріщин на фасаді житлового будинку і квартирі позивача до встановлення балкону; будь-які негативні (та/або) небезпечні для несучих конструкцій будинку наслідки, які могли, або можуть виникнути, внаслідок спорудження навісного балкону в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , визначити не уявляється можливим.

Вказаний доказ не є достатнім з огляду на вимоги частини першої статті 80 ЦПК України щодо притаманності такому доказу змоги суду дійти висновку про наявність обставин, на які посилається позивачка, а рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд правильно оцінив надані сторонами докази та з урахуванням встановлених обставин і вимог дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову як необґрунтованого.

Рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи, які фактично є підставами позову і яким судом дана правильна оцінка, не спростовують висновків суду по суті вирішення вказаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального чи процесуального права, що може бути підставою для зміни або скасування судового рішення.

У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Викладене дає підстави для висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін з підстав, передбачених ст. 375 ЦПК України.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 25 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови - 21 грудня 2019 року.

Головуючий

Судді: