Справа № 419/1206/19
Провадження № 22-ц/810/893/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2019 року Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Назарової М.В.,

суддів Луганської В.М., Стахової Н.В.,

за участю секретаря Сінько А.І.,

учасники справи: позивач - ОСОБА_1 , відповідач - Новоайдарська районна рада Луганської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Новоайдарське районне територіальне медичне об`єднання, Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу Новоайдарської районної ради Луганської області

на рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 07 серпня 2019 року, ухваленого Новоайдарським районним судом у складі: судді Іванової О.М. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Новоайдарської районної ради Луганської області, треті особи: Новоайдарське районне територіальне медичне об`єднання, Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області, про визнання бездіяльності Новоайдарської районної ради Луганської області щодо несвоєчасного поновлення ОСОБА_1 на роботі протиправною та стягнення середнього заробітку з відповідними відрахуваннями установлених законом податків та інших обов`язкових платежів за час затримки виконання рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 14 грудня 2018 року у справі № 419/1137/18 (провадження № 2/419/293/2018) про поновлення ОСОБА_1 на посаді головного лікаря Новоайдарського районного територіального медичного об`єднання та стягнення з Новоайдарської районної ради Луганської області на користь ОСОБА_1 суми заборгованості по заробітній платі за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

У квітні 2019 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, який згодом уточнила та який мотивувала тим, що Рішенням сесії Новоайдарської районної ради Луганської області від 02 лютого 2018 року № 16/2 ОСОБА_1 звільнено з посади головного лікаря Новоайдарського РТМО на підставі пункту 1 статті 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов`язків.

08 травня 2018 року Голова Новоайдарської районної ради Луганської області Макогон В.В. розпорядженням № 40 від 8 травня 2018 року звільнив ОСОБА_1 з займаної посади головного лікаря Новоайдарського РТМО.

Рішенням Новоайдарського районного суду Луганської області від 14.12.2018 року в цивільній справі № 419/1137/18 було задоволено позов ОСОБА_1 до Новоайдарської районної ради Луганської області щодо безпідставного звільнення ОСОБА_1 , скасування розпорядження про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та:

- визнано незаконними дії Новоайдарської районної ради Луганської області щодо безпідставного звільнення ОСОБА_1 за п. 1 ст. 41 КЗпП України та скасування розпорядження Голови районної ради № 40 від 08.05.2018 року;

- поновлено ОСОБА_1 на посаді головного лікаря Новоайдарського РТМО;

- стягнуто з Новоайдарської районної ради Луганської області на користь ОСОБА_1 суми заборгованості по заробітній платі за час вимушеного прогулу у розмірі 138264,28 грн;

- стягнуто з Новоайдарської районної ради Луганської області на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в сумі 40000,00 грн.

Рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 14.12.2018 року в цивільній справі № 419/1137/18 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді головного лікаря Новоайдарського РТМО та стягнення заробітної плати за один місяць підлягало негайному виконанню.

Оскільки на звернення позивачки Новоайдарська районна рада Луганської області остання у добровільному порядку рішення не виконало, позивачкою отримано виконавчий лист про допущення до негайного виконання рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 14.12.2018 року в цивільній справі № 419/1137/18 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді головного лікаря Новоайдарського РТМО та стягнення заробітної плати за один місяць.

Даний виконавчий лист був направлений для примусового виконання до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області, де відкрито виконавче провадження № 57933654, яке боржником Новоайдарською районною радою Луганської області станом на час звернення позивачки до суду із теперішнім позовом не виконано.

За період невиконання рішення Новоайдарського районного суду Луганської області в цивільній справі № 419/1137/18, тобто з 17.12.2018 року, позивачці в порушення вимог статті 236 КЗпП України, середній заробіток за час затримки її поновлення на посаді виплачено не було.

Постановою Луганського апеляційного суду від 23 квітня 2019 року в цивільній справі № 419/1137/18 визначено середньоденну заробітну плату позивачки в розмірі 777,90 грн, затримка виконання рішення суду складає 95 робочих днів - за період з 17.12.2018 року по 07.05.2019 року, тому середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі складає 73900,50 грн (777,90 грн * 95 днів = 73900,50 грн).

Тому позивачка просила визнати бездіяльність Новоайдарської районної ради Луганської області щодо не поновлення ОСОБА_1 на посаді головного лікаря Новоайдарського РТМО протиправною; стягнути з Новоайдарської районної ради Луганської області середній заробіток за час затримки виконання рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 14 грудня 2018 року у справі № 419/1137/18 (провадження № 2/419/293/2018) у розмірі 73900,50 грн з відповідними відрахуваннями установлених законом податків та інших обов`язкових платежів; допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Новоайдарської районної ради Луганської області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку в межах суми стягнення за один місяць.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області - Галушка М.В. надала письмові пояснення про невиконання боржником Новоайдарською районною радою рішення суду та застосування до останнього на підставі ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» постанов про накладення штрафів, станом на 31.05.2019 року рішення суду не виконане. Просила при вирішенні справи залишити заяву на розгляд суду (а.с. 58-59).

Рішенням Новоайдарського районного суду Луганської області від 07 серпня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Новоайдарської районної ради Луганської області щодо не поновлення ОСОБА_1 на роботі, на посаді головного лікаря Новоайдарського районного територіального об`єднання.

Стягнуто з Новоайдарської районної ради Луганської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток у розмірі 73900,50 грн з відповідними відрахуваннями установлених законом податків та інших обов`язкових платежів за час затримки у період з 17.12.2018 року по 07.05.2019 року включно негайного виконання рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 14 грудня 2018 року у справі № 419/1137/18 (провадження № 2/419/293/2018) про поновлення ОСОБА_1 на посаді головного лікаря Новоайдарського районного територіального медичного об`єднання та стягнення з Новоайдарської районної ради Луганської області на користь ОСОБА_1 суми заборгованості по заробітній платі за час вимушеного прогулу.

Стягнуто з Новоайдарської районної ради Луганської області на користь ОСОБА_1 понесені позивачем витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 14500 грн.

Стягнуто з Новоайдарської районної ради Луганської області на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Рішення суду в частині стягнення заробітку в межах платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач Новоайдарська районна рада Луганської області звернулась з апеляційною скаргою, в якій вважає оскаржуване рішення незаконним, ухваленим із порушенням правил юрисдикції загальних судів, просить скасувати оскаржуване рішення повністю та закрити провадження у справі повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається на те, що суд першої інстанції знехтував вимогами статей 4, 19, 20, 22 КАС України та ЦПК України та не дав належної правової оцінки, про ті факти, що Новоайдарська районна рада Луганської області є суб`єктом владних повноважень, публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції (в даному випадку це Новоайдарська районна рада Луганської області як орган місцевого самоврядування), юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо його дій чи бездіяльності, окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частиною першою статті 20 КАСУ.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив залишити скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.10.2019 року визначено головуючим суддею (суддею-доповідачем) Назарову М.В., склад колегії суддів - Луганська В.М., Стахова Н.В.

Апеляційне провадження по справі було відкрито 24 жовтня 2019 року, ухвалою суду від 05 листопада 2019 року справу призначено до апеляційного розгляду на 12 грудня 2019 року об 11-й год. У зв`язку із перебування судді Луганської В.М. у відрядженні розгляд справи відкладений на 20 грудня 2019 року о 10.30.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи своєї скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної інстанції.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці першому пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» та частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У третьому абзаці пункту 15 названої постанови Пленуму зазначено, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Оскільки єдиним доводом апеляційної скарги є порушення судом правил предметної та суб`єктної юрисдикції, оскільки спір відноситься до адміністративної юрисдикції, то колегія суддів переглядає рішення суду лише з вказаної підстави і позбавлена можливості робити висновки з інших питань.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вказаним вимогам закону щодо дотримання норм процесуального права.

Спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу протиправності бездіяльності Новоайдарської районної ради Луганської області щодо несвоєчасного поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення позивачки на роботі та стягнення заборгованості по заробітній платі за час вимушеного прогулу.

Судом встановлено, що рішенням Новоайдарського районного суду Луганської області від 14.12.2018 року в цивільній справі № 419/1137/18 (а.с. 119-123) було частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 Поновлено строк на звернення з позовом до Новоайдарської районної ради про визнання звільнення з роботи незаконним, скасування розпорядження про звільнення, поновлення в займаній посаді й відшкодування моральної шкоди та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, третя особа - Новоайдарське РТМО.

Визнано незаконними дії Новоайдарської районної ради щодо безпідставного звільнення ОСОБА_1 за п. 1 ст. 41 КЗпП України та скасовано розпорядження голови районної ради № 40 від 08.05.2018 року.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного лікаря Новоайдарського РТМО.

Стягнуто з Новоайдарської районної ради на користь ОСОБА_1 суму заборгованості по заробітній платі за час вимушеного прогулу у розмірі 138264,28 грн.

Стягнуто з Новоайдарської районної ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 40000 грн.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Рішення в частині стягнення заробітної плати за один місяць та поновлення на роботі допущено до негайного виконання.

Вказане рішення суду набрало законної сили на підставі постанови Луганського апеляційного суду від 23.04.2019 року.

Постановою Луганського апеляційного суду від 23.04.2019 року у цивільній справі № 419/1137/18 (а.с. 124-132) апеляційні скарги Новоайдарського районного територіального медичного об`єднання та Новоайдарської районної ради Луганської області задоволено частково. Рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 14 грудня 2018 року змінено у мотивувальній частині стосовно висновків суду щодо дисциплінарного проступку ОСОБА_1 та викладено її в редакції даної постанови, та змінено, зменшивши розмір стягнутої з Новоайдарської районної ради на користь ОСОБА_1 суми заборгованості по заробітній платі за час вимушеного прогулу з 138264,28 грн до 119796, 60 грн та розмір моральної шкоди з 40000 грн. до 3000 грн. Рішення суду в частині судового збору скасовано. Стягнуто з Новоайдарської районної ради на користь держави судовий збір в сумі 2629,34 грн та з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 162, 9 грн. В іншій частині рішення залишено без змін.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Поняття «суд, встановлений законом» зводиться не лише до правової основи самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Можна зробити висновок, що загальні суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції і розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин в усіх випадках, за виключенням, якщо розгляд таких справ прямо визначений за правилами іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне.

По-друге, таким критерієм є суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За визначенням пункту 1 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

На підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або надання адміністративних послуг.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і який виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Визначальною рисою адміністративних правовідносин є владне підпорядкування однієї сторони цих відносин іншій стороні.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних із реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина або юридичної особи не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, одним із учасників адміністративного спору є суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства.

Основною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини відрізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Зазначена вище правова позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 806/2808/16.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Ураховуючи суть спірних правовідносин, суд правильно визначився із тим, що йдеться про захист трудових прав позивача у порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду за доводами апеляційної скарги про порушення предметної та суб`єктної юрисдикції, оскільки позивачку поновлено на роботі рішенням суду загальної юрисдикції, вона не проходила публічну службу, не є державним службовцем, тому спір про стягнення на її користь середнього заробітку за час невиконання рішення суду та визнання бездіяльності відповідача по невиконанню рішення суду, яке набрало законної сили, не є публічно-правовим і не належить до юрисдикції адміністративних судів, а стосується трудових відносин і має вирішуватись судом за правилами ЦПК України, а тому доводи апеляційної скарги є помилковими.

Позовні вимоги про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень є частиною вимог позивача про поновлення її порушених трудових прав, оскільки йдеться про невиконання рішення суду про поновлення позивачки на роботі, яке набрало законної сили, і в цих спірних правовідносинах відсутня така притаманна адміністративній юрисдикції риса як підпорядкованість однієї сторони цих відносин іншій стороні.

В даному випадку йдеться про захист порушення приватного права чи інтересу, а саме - трудових прав позивача, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Посилання апеляційної скарги на застосування до спірних правовідносин вимог ст. 20 КАСУ є помилковим, оскільки вказана норма регулює розмежування предметної юрисдикції адміністративних судів, що можливо лише у разі розгляду адміністративного спору, яким спір по теперішній справі не є.

Відповідно до частини першої статті 375 ЦПК України підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін є ухвалення судом рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення ухвалене з дотриманням норм процесуального права, на які посилається скаржник, підстави для задоволення скарги відсутні, і рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Новоайдарської районної ради Луганської області залишити без задоволення.

Рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 07 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови - 21 грудня 2019 року.

Головуючий

Судді: