Справа № 279/2571/19
Провадження 2/279/1280/19
30 серпня 2019 року Коростенський міськрайонний суд
Житомирської області
в складі: головуючого-судді Коваленко В.П.,
за участю секретаря Петрук О.І.
розглянувши в м. Коростені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права на користування житловим приміщенням,-
Позивач ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення права на користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що згідно договору купівлі - продажу укладеного 11.06.2018 року вона являється власником квартири АДРЕСА_1 .
Зазначила, що в вказаній квартирі зареєстрована відповідач по справі ОСОБА_2 , яка фактично з моменту укладання договору в квартирі не проживає, залишила місце проживання та переїхала на постійне проживання куди їй не відомо, стосунків з нею вона не підтримує. Після укладення угоди для вирішення питання в досудовому порядку, неодноразово просила відповідача знятися з реєстрації, але відповідач відтягувала вирішення даного питання мотивуючи це різними причинами, та не бажанням знятись з реєстрації мотивуючи це тим, що на даний час у неї немає де зареєструватись. Так для неї як власниці житла наявність іншої зареєстрованої особи, яка в квартирі не проживає, створює певні додаткові витрати по її утриманню.
Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Відповідач відзиву на вказаний позов не надала .Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Вивчивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 , що стверджується копією договору купівлі - продажу квартири від 11.06.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу Житомирської області Неборачко І.В., зареєстровано в реєстрі за № 1417 та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. (а.с. 3-5 ).
В даній квартирі зареєстрована відповідач по справі - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ( довідка а.с. 6).
Відповідач в квартирі, що належить позивачу, з моменту укладення договору купівлі продажу квартири, тобто з 11.06.2018 року не проживає без поважних причин, її особистих речей в квартирі не має, виїхала в інше місце проживання, де проживає на даний час не відомо, що стверджується даними акту, складеного сусідами позивача ( а.с. 8).
Будь-яких доказів на спростування цих актів відповідачем не подано.
Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі рішення суду.
Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до закону № 175/97-ЕР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплено право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
У відповідності до ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
При цьому згідно до ст.391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.
Згідно ч. 1 ст.405 ЦК України , члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону, а відповідно ч. 2 ст.405 цього Кодексу член сімї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до ч. 1 ст.156 ЖК України члени сім"ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Суд, аналізуючи отримані докази та вказані норми законодавчих актів, приходить до висновку, що відповідач втратила право користування спірним житловим приміщенням, не проживаючи в ньому понад один рік, без поважних причин.
При цьому, суд враховує, що відповідач, продовжуючи бути зареєстрованою у спірному житловому приміщенні, фактично чинить перешкоди власнику цього приміщення, оскільки нарахування вартості житлово комунальних послуг здійснюється з урахуванням кількості зареєстрованих осіб.
Таким чином, право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 . За вказаною адресою зареєстрована і відповідач, яка для неї родичем не являється, не вселена в квартиру як член сім"ї власника квартири.
Оцінюючи встановлене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 263-265,268 ЦПК України, ст.ст. 319, 383, 391, 405 ЦК України, ст.156 ЖК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,такою, що втратила право користування житловим приміщенням, квартирою АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Суддя: Коваленко В.П.