Номер провадження: 22-ц/813/2878/19
Номер справи місцевого суду: 2-6256/2006
Головуючий у першій інстанції Ярош С. В.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2019 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 2-6256/2006

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Віцько А.І.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 а до ОСОБА_2 про визнання права власності на нежилі приміщення та усунення перешкод у користуванні власністю, заапеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Ярош С.В. 23 травня 2006 року,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на нежилі приміщення та усунення перешкод у користуванні власністю.

ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що з 1984 року він є фактичним володарем і користувачем нежитлових приміщень сараїв, розташованих за адресою - АДРЕСА_1 . Крім нього, ніхто нежилими приміщенням сараїв не володіє, не користується, права третіх осіб на них відсутні.

Відповідно до заяв власників квартир - співвласників будинку буд. АДРЕСА_1 , ними було здійснено поступку своїх прав спільної власності на нежилі приміщення сараїв, загальною площею - 187,0 кв. м. та 22,8 кв. м. відповідно, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , на користь позивача. Таким чином, виходячи з вищезазначеного, позивач, як на його думку, є власником зазначених нежилих приміщень сараїв.

Між тим ОСОБА_2 спричиняє дії, що обмежують право власності позивача на нежилі приміщення сараїв, загальною площею - 187,0 кв. м. та 22,8 кв. м., відповідно, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 , яка є власником кв. АДРЕСА_2 , в усному порядку відмовляється від своєї заяви про поступку свого права власності на нежилі приміщення сараїв та створює перешкоди у здійсненні позивачем своїх прав користування та володіння вказаними нежилими приміщеннями сараїв по АДРЕСА_1 у вигляді погроз та постійних сварок.

Таким чином, позивач вимушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів шляхом визнання його права власності на вказані приміщення у відповідності до ст. 16 ЦК України.

В судове засідання суду першої інстанції з`явились ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які є власниками кв. кв. № АДРЕСА_3 , № АДРЕСА_4 , № АДРЕСА_5 , № АДРЕСА_6 по АДРЕСА_1 відповідно. Направили до суду заперечення на позовну заяву ОСОБА_1 і пояснили суду, що вони теж є користувачами підсобних приміщень сараю, загальною площею - 187,0 кв. м., і тому не згодні з вимогами позивача щодо визнання за останнім права власності на спірні нежилі приміщення сараю, загальною площею - 187,0 кв. м.. Заявили вимоги щодо визнання права власності на підсобне приміщення шляхом поділу цього приміщення між ними та позивачем наступним чином: 1) визнати за ОСОБА_1 право власності на нежиле приміщення сараю, загальною площею - 22,8 кв. м.; 2) визнати за ОСОБА_3 право власності на нежиле приміщення сараю, площею - 45,2 кв. м., розташованого на першому поверсі двоповерхового нежилого приміщення сараю, загальною площею - 187,0 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1 ; 3) визнати за ОСОБА_4 право власності на нежиле приміщення сараю, площею - 45,2 кв. м., розташованого на другому поверсі двохповерхового нежилого приміщення сараю, загальною площею - 187,0 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1 ; 4)визнати за ОСОБА_6 право власності на нежиле приміщення сараю, площею - 48,3 кв. м., розташованого на першому поверсі двоповерхового нежилого приміщення сараю, загальною площею - 187,0 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1 ; 5) визнати за ОСОБА_5 право власності на нежиле приміщення сараю, площею - 48,3 кв. м., розташованого на другому поверсі двоповерхового нежилого приміщення сараю, загальною площею - 187,0 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1 .

У судовому засіданні суду першої інстанції позивач підтримав вказані вимоги ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ..

У судовому засіданні суду першої інстанції відповідачка заявила про свою згоду з наведеними вимогами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ..

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22 травня 2006 року визнано право власності ОСОБА_1 на нежиле приміщення сараю, загальною площею - 22,8 кв. м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано право власності ОСОБА_3 на нежиле приміщення сараю, площею - 45,2 кв. м., розташованого на першому поверсі двоповерхового нежилого приміщення сараю, загальною площею - 187,0 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано право власності ОСОБА_4 на нежиле приміщення сараю, площею - 45,2 кв. м., розташованого на другому поверсі двоповерхового нежилого приміщення сараю, загальною площею - 187,0 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати право власності ОСОБА_5 на нежиле приміщення сараю, площею - 48,3 кв. м., розташованого на другому поверсі двоповерхового нежилого приміщення сараю, загальною площею - 187,0 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати право власності ОСОБА_6 на нежиле приміщення сараю, площею - 48,3 кв. м., розташованого на першому поверсі двоповерхового нежилого приміщення сараю, загальною площею - 187,0 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 свого права власності на нежилі приміщення сараїв, площею - 22,7 кв. м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що згідно ст. 214 ЦК України особа, яка вчинила односторонній правочин, має право відмовитися від нього, якщо інше не встановлене законом. Якщо такою відмовою від правочину порушено права іншої особи, ці права підлягають захисту. Відмова від правочину вчинюється у такій самій формі, в якій було вчинено правочин. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов, відповідно до ст. 525 ЦК України, не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (а. с. 4 6).

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанцій скасувати. Ухвалити нове судове рішення яким відмовити у задоволенні вказаних вимог щодо визнання права власності на нежилі приміщення.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі вказує на те, що законодавством, зокрема діючим на момент розгляду справи судом першої інстанції, не передбачено задоволення вимог осіб, які не залучені до участі у справі. Крім цього, зазначає, що вона не приймала участі у розгляді даної справи в суді першої інстанції.

ОСОБА_2 та її представник адвокат Шушулкова В.Д. у судовому засіданні підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщалися належним чином. Причини неявки не повідомили. Заяв та клопотань не надали.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайшвидшому розгляді справи, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її інших учасників.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні оскаржуваного рішення колегія суддів зазначає наступне.

За приписами ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За правилами ч. 1 ст. 15 ЦК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 3 ЦПК України (діючого на момент ухвалення оскаржуваного рішення) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 4 ЦПК України (діючого на момент ухвалення оскаржуваного рішення) передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Головуючий керує ходом судового засідання, забезпечує додержання послідовності і порядку вчинення процесуальних дій, здійснення учасниками цивільного процесу їх процесуальних прав і виконання ними обов`язків, спрямовує судовий розгляд на забезпечення повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, усуваючи із судового розгляду все, що не має істотного значення для вирішення справи (ч. 2 ст. 160 ЦПК України діючого на момент ухвалення оскаржуваного рішення).

Апеляційний суд звертає увагу на те, що ані діючим законодавством, ані діючим на момент розгляду справи судом першої інстанції і ухвалення оскаржуваного рішення законодавством не передбачено задоволення судом вимог по суті спору, зокрема щодо визнання права власності, заявлених шляхом вимоги викладеної у запереченнях на позов (запереченнях на позовну заяву викладених в усній та запереченнях на позов викладених в письмовій формі).

З урахуванням наведеного вище, вказані вимоги ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 не підлягають задоволенню.

Крім того, з оскаржуваного рішення вбачається, що вимоги саме позову було задоволено з урахуванням клопотання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 щодо визнання права власності на підсобне приміщення шляхом поділу цього приміщення між ними та з підстав згоди відповідачки у судовому засіданні з наведеними вимогами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ..

Між тим, ОСОБА_2 в апеляційній скарзі зазначає, що вона не приймала участі у розгляді даної справи в суді першої інстанції і взагалі не була сповіщена про дату, час та місце розгляду справи судом першої інстанції. Ані матеріалами справи, ані учасниками справи не спростовано доводів апеляційної скарги вказаних у даному абзаці, а отже апеляційний суд приходить до висновку щодо неправомірності задоволення вимог вказаної позовної заяви.

За правилами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_2 є обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення по суті позовних вимог є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Ураховуючи, що невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення останнім вищезазначених норм матеріального та процесуального права, призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню. Необхідно ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні вказаного позову.

Відповідно до ст. ст. 133, 141 ЦПК України необхідно стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 12 762 грн..

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 травня 2006 року- скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 а до ОСОБА_2 про визнання права власності на нежилі приміщення та усунення перешкод у користуванні власністю відмовити.

Здійснити перерозподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 а на користь ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 12 762 (дванадцять тисяч сімсот шістдесят два) грн. 75 коп..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 24 грудня 2019 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: О. В. Князюк

О. М. Таварткіладзе