ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/912/19 Справа № 185/566/18 Суддя у 1-й інстанції - Головін В.О. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Каратаєвої Л.О.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Хоменко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини яка продовжує навчання, -

В С Т А Н О В И Л А:

29 січня 2018 року позивач звернулася з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини яка продовжує навчання, в якому, з урахування уточнених позовних вимог, просила стягнути з відповідача на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_3 в розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи від дня предявлення позову до суду і до часу закінчення сином навчання в Павлоградській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 6, тобто до 26 червня 2018 року (а.с.1-2,25).

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2018 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини яка продовжує навчання задоволено в повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2, на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 29 січня 2018 року та до закінчення сином навчання 26 червня 2018 року. Допущено негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Вирішено питання щодо судових витрат (а.с.37-39).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні вказаного позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів. Зазначає, що судом не враховано стан здоровя його доньки, яка знаходиться на диспансерному обліку та потребує додаткових витрат. Також, те що позивачем не надана жодного доказу, який би підтверджував витратити на навчання, так як син продовжує проживати за місцем реєстрації, ІНФОРМАЦІЯ_2, а дохід позивача дозволяє надавати необхідне харчування сину (а.с.41-43).

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 є рідним батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.4).

Відповідач сплачував аліменти на утримання сина до його повноліття, а саме до 28 січня 2018 року.

26 грудня 2003 року ОСОБА_1 одружився з ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с.20). В шлюбі у них народилося двоє дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, які перебувають на утриманні відповідача.

28 січня 2018 року ОСОБА_3Ю виповнилося 18 років, але після досягнення повноліття, він продовжує навчання у школі, що підтверджується довідкою, яка видана 09 січня 2018 року Павлоградською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 6 Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, в якій зазначено, що ОСОБА_3 навчається в 11 класі Павлоградської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 6 до 26 червня 2018 року (а.с.8).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що повнолітній син сторін продовжує навчання і у звязку з цим потребує матеріальної допомоги, а відповідач може надавати таку матеріальну допомогу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

За правилами ч.1 ст. 199 Сімейного кодексу України (далі - СК України), якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, та спосіб сплати аліментів (ст.199, 200, 201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Сімейний кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов'язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов'язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

Відповідно до ст. 181, 182 СК України за відсутності домовленості між батьками про спосіб виконання ними обов'язку утримувати дитину розмір аліментів визначається судом з урахуванням стану здоров'я та матеріального становища дитини, стану здоров'я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, задовольняючи позов, дійшов правильного висновку про те, що відповідач може надавати матеріальну допомогу сину, який продовжує навчання і у зв'язку з цим потребує такої допомогу (кошти на харчування, купівлю одягу та приладдя для навчання, тощо).

При цьому, колегія суддів зазначає, що необхідність утримувати інших малолітніх дітей не виключає обов'язку відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина, який навчається у школі та не має можливості самостійно отримувати заробіток, у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги.

При визначенні розміру аліментів на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання, у розмірі 1/6 з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, судом першої інстанції обґрунтовано враховано, як наявність на утриманні відповідача двох малолітніх дітей, так і обовязок та можливість надання відповідачем такої допомоги повнолітньому сину, що продовжує навчання, у визначеному розмірі, що не є непомірним для відповідача, який є особою працездатного віку.

В свою чергу, доводи апелянта стосовно неспроможності надавати матеріальну допомогу, оскільки його донька перебуває на диспансерному обліку та потребує додаткових витрат, не дають підстав вважати, що відповідач не має змоги сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання у розмірі, визначеному місцевим судом , оскільки вказані обставини досліджувалися судом першої інстанції, який надав їм відповідну правову оцінку.

Згідно ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідачем не надано суду доказів, що підтверджують неможливість сплачувати аліменти у визначеному розмірі.

Судом першої інстанції правильно вирішена справа, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, є правильним і обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: