ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/2455/19Головуючий у 1-й інстанції Сливка Л.М.
Провадження № 22-ц/817/1198/19 Доповідач - Сташків Б.І.
Категорія - 304090000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Сташків Б.І.

суддів - Костів О. З., Хома М. В.,

за участю секретаря Сович Н.А.

та сторін представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу № 607/2455/19 за апеляційною ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Башуцький Ігор Ярославович на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 липня 2019 року, ухваленого суддею Сливка Л.М., повний текст рішення складено 11 липня 2019 року, у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "Приват Банк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року позивач Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" подав до суду позов до відповідача ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 24 вересня 2015 року у сумі 29951,16 гривень.

В обґрунтуванні позовних вимог посилався на те, що ОСОБА_3 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву №б/н від 24 вересня 2015 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 15000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Однак, в порушення виконання зобов`язань відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, зокрема неналежно сплачував внески на погашення заборгованості за кредитом в період з 06 жовтня 2017 року по 01 січня 2019 року; за процентами в період з 06 жовтня 2017 року по 31 серпня 2018 року; пені в період з 01 червня 2018 року по 13 січня 2019 року, у зв`язку із чим, станом на 13 січня 2019 року у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 29951,16 гривень, з яких: 9477,57 гривень - тіло кредиту; 10175,15 гривень - нараховано відсотків за користування кредитом; 8396 гривень - нараховано пені; 500 гривень - штраф (фіксована частина); 1402,44 гривень - штраф (процентна складова). Останній платіж у сумі 1400 гривень був здійснений відповідачем 23 квітня 2018 року. Враховуючи вищенаведене позивач просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 липня 2019 року позов Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором б/н від 24 вересня 2015 року в сумі 29951,16 гривню 16 копійок, з яких: 9477,57 гривень - тіло кредиту; 10175,15 гривень - нараховано відсотків за користування кредитом; 8396 гривень - нараховано пені; 500 гривень - штраф (фіксована частина); 1402,44 гривень - штраф (процентна складова).

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" 1921 гривень судового збору.

Не погодившись із вказаним рішенням суду від ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Башуцький І.Я. Поступила апеляційна скарга, в якій сторона відповідача просить рішення в частині вирішених позовних вимог АТ КБ «Приват Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості зі сплати процентів за користування кредиту, пені та штрафу скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приват Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 24 вересня 2019 року у розмірі 10175,15 гривень відсотків за користування кредитом; 8396 гривень пені; 500 гривень - штраф (фіксована частина); 1402,44 гривень - штраф (процентна складова) відмовити.

У доводах апеляційної скарги посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неврахування усіх обставин справи.

Зокрема вказує, що судом першої інстанції безпідставно взято до уваги визнання позовних вимог відповідачем, оскільки йому не було відомо наслідків визнання позову і судом першої інстанції сторонам таких наслідків роз`яснено не було.

Окрім того представник відповідача зазначає, що у анкеті- заяві від 24 вересня 2015 року не зазначено істотних умов договору в тому числі процентна ставка, не зазначено також і не передбачено відповідальності у вигляді неустойки, пені штрафів за порушення зобов`язання.

Вказує, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони(банку) яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року(провадження №6-16цс15).

Окрім того зазначає, що оскільки Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приват Банку, не містять підпису ОСОБА_3 а тому на думку скаржника їх не можна розцінювати як частину договору, укладеного між сторонами 24 вересня 2015 року, шляхом підписання заяви-анкети.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу представник АТ КБ Приват Банк просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Зокрема, вказує про необґрунтованість твердження відповідача щодо не ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг, оскільки вважає, що відповідач не спростовує факту користування кредитними коштами, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості, а тому на думку позивача відповідач визнав договірні зобов`язання, що свідчить про укладання кредитного договору в належній формі. Також, позивач зазначає, що відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про не укладеність договору, оскільки суть приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона лише може приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них. Таким чином позивач вважає, що оскільки апелянтом не наведено доказів, щодо спростування нарахування заборгованості, а тому твердження про незаконність нарахування відсотків, пені та штрафів, слід розглядати як безпідставними.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 підтримав подану апеляційну скаргу, просив її задовольнити, посилаючись на доводи викладені в ній.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні заперечив проти поданої апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Оскаржуване рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 9477,57 стороною відповідача не оскаржується, а тому у цій частині апеляційним судом не переглядається.

Відповідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п.п.3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 24 вересня 2015 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено договір б/н , згідно якого відповідач отримав кредит на суму 15000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.9).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_3 за вказаним кредитним договором станом на 13 січня 2019 року становить 29951,16 гривень, з яких: 9477,57 гривень - тіло кредиту; 10175,15 гривень - нараховано відсотків за користування кредитом; 8396 гривень - нараховано пені; 500 гривень - штраф (фіксована частина); 1402,44 гривень - штраф (процентна складова).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки відповідач належним чином не виконує умови договору та не сплачує заборгованість по кредиту та відсотках, тому дійшов до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають задоволенню у повному обсязі.

Проте, з таким висновком суду колегія суддів не може погодитися виходячи з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 207ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Відтак, оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Як вбачається, у анкеті-заяві позичальника від 24 вересня 2015 року процентна ставка не зазначена, тобто сторонами договору, при його укладенні, не обумовлена.

Тому, Банк при здійсненні розрахунку заборгованості ОСОБА_3 за договірними процентами, не керувався умовами, визначеними в анкеті-заяві від 24 вересня 2015 року, а на власний розсуд визначав та змінював їх розмір без обумовлення такого права у вказаній анкеті-заяві.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Правила, Умови та Тарифи розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про отримання кредиту, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів взагалі, визначення розміру процентної ставки на рівні, визначному в розрахунку заборгованості та умов щодо можливості в односторонньому порядку змінювати розмір процентної ставки за користування кредитними коштами

Окрім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування. До такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15).

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що до даних правовідносин не можна застосувати правила частини першої статті 63 4ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (24 вересня 2015 року) до моменту звернення до суду з указаним позовом , тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов і правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Відтак, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми відсотків за відсутності підтверджень про конкретні, запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, де визначено про можливість банку стягувати відсотки за користування кредитом, визначати та змінювати їх розмір в довільному порядку.

За змістом статті 549ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в -заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

За наведених обставин підстави для стягнення з ОСОБА_3 на користь банку суми пені та штрафів відсутні, оскільки така відповідальність позичальника при укладенні договору не була обумовлена його умовами.

Проте, суд першої інстанції при розгляді цієї справи не повно та не об`єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм неналежну правову оцінку, при цьому дійшов хибного висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 липня 2019 року в частині позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості зі сплати процентів за користування кредиту, пені та штрафу, ухваливши нове рішення в цій частині, яким у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приват Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 24 вересня 2019 року у розмірі 10175,15 гривень - відсотків за користування кредитом; 8396 гривень- пені; 500 гривень - штраф (фіксована частина); 1402,44 гривень - штраф (процентна складова) відмовити. В решті рішення суду залишити без змін.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.13 ст.141 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, при подачі апеляційної скарги ОСОБА_3 сплачено 2881 грн.50 коп.(а.с.70), а тому вказана сума підлягає до стягнення з АТ КБ Приват Банк на користь ОСОБА_3 за розгляд апеляційної скарги.

Окрім того, апелянтом заявлено вимоги про стягнення понесених судових витрат на правову допомогу у розмірі 4000 грн., відповідно до Договору про надання правової допомоги від 06 листопада 2019 року та Додатку № 1 від 06 листопада 2019 року до цього Договору з описом робіт(наданих послуг) виконаних адвокатом .

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу, витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).

Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (ч.2 ст.137 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Вбачається, що між ОСОБА_3 та адвокатським об`єднанням Сила права, в особі керуючого Фльорківа О.В. було укладено Договір про надання правової допомоги від 06 листопада 2019 року (а.с.75).

Надання правової допомоги також підтверджуються ордером про надання правничої допомоги ОСОБА_3 в Тернопільському апеляційному суді у даній справі відповідно до Договору про надання правової допомоги від 06 листопада 2019 року адвокатом Башуцьким І.Я.; Додатком №1 до Договору про надання правової допомоги від 06 листопада 2019 року; Актом №1 обсягу надання правової допомоги до Договору про надання правничої допомоги від 06 листопада 2019 року,з детальним описом виконаних робіт на загальну суму 4000 грн.; випискою за рахунками від 09 грудня 2019 року (призначення платежу: гонорар про надання правничої допомоги від 06 листопада 2019 року ОСОБА_3 у розмірі 4000 грн.) та квитанцією № 0.0. , дата валютування 09 грудня 2019 року про оплату ОСОБА_3 АО Сила Права гонорару у розмірі 4000 грн.

Таким чином, ОСОБА_3 були понесені витрати на правову допомогу адвоката в сумі 4000 грн. при перегляді рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Башуцький І.Я. задоволено, колегія суддів приходить до висновку про необхідність відшкодування відповідачеві сплачених ним витрат на правову допомогу за рахунок позивача у розмірі 4000грн.

Керуючись ст.ст.367,376, 381-384,389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Башуцький Ігор Ярославович задовольнити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 липня 2019 року в частині позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості зі сплати процентів за користування кредиту, пені та штрафу - скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині, яким у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 24 вересня 2019 року у розмірі 10175,15 гривень - відсотків за користування кредитом; 8396 гривень- пені; 500 гривень - штраф (фіксована частина); 1402,44 гривень - штраф (процентна складова) відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк "Приват Банк" на користь ОСОБА_3 2881 грн. 50 коп. судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк "Приват Банк" на користь ОСОБА_3 4000 грн. відшкодування витрат на правову допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного тексту постанови 28 грудня 2019 року.

Головуючий: Сташків Б.І.

Костів О.З.

Судді: Хома М.В.