Єдиний унікальний номер 227/1496/18 Номер провадження 22-ц/804/307/19

Категорія 59
Головуючий у 1 інстанції Корнєєва В.В.
Доповідач Агєєв О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.

суддів: Будулуци М.С., Санікової О.С.

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмут цивільну справу № 227/1496/18 за позовом ОСОБА_1 соціального захисту населення Добропільської міської ради до ОСОБА_2 про стягнення переплати бюджетних коштів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2,

на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 01 листопада 2018 року (суддя Корнєєва В.В.), ухваленого в приміщенні суду в м.Добропілля Донецької області, повний текст рішення виготовлено 06 листопада 2018 року

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2018 року позивач звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення переплати бюджетних коштів. В обґрунтування позову зазначив, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, 29 жовтня 2015 року звернулася до ОСОБА_1 соціального захисту населення Добропільської міської ради з заявою про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції. З 03.11.2015 року відповідач перебувала на обліку в управлінні як отримувач щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №505. Остання має наступний склад сімї: чоловік ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4, син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6

Рішенням ОСОБА_1 соціального захисту населення від 10.11.2015 року відповідачу було призначено допомогу як особі, яка переміщується з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг на період з 03.11.2015 року по 02.05.2016 року в розмірі 2400,00 грн. щомісячно. Надалі відповідач зверталася з заявами, за якими призначався вказаний вид допомоги у наступні періоди та розмірах: з 04.05.2016р. по 28.10.2016р. 2400,00 грн./міс.; з 04.11.2016р. по 03.05.2017р. 2400,00 грн./міс.; з 29.04.2017р. по 28.10.2017р 2400 грн./міс..

Останнє звернення відповідача до установи уповноваженого банку АТ «Ощадбанк» з заявою щодо призначення допомоги відбулося 30.10.2017 року. При перевірці інформації, наданої відповідачем в заявах від 03.11.2015р., 04.05.2016р., 29.04.2017р. та 30.10.2017р. щодо відсутності у будь-кого з членів сімї у володінні житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції, було зясовано, що чоловік відповідача ОСОБА_3 є власником 1/12 будинку за адресою: Донецька область, м.Добропілля, просп. Перемоги, 81. Разом з тим, згідно з п.6 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, зміни до якого були внесені Постановою КМУ № 370 від 31.05.2017 року, яка набрала чинності 03.06.2017 року, грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто із членів сімї має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення, яке розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окупована територія України, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що підтверджується відповідним актом технічного стану.

Оскільки м.Добропілля не відноситься до вищезазначених населених пунктів, відповідач не має права на отримання щомісячної адресної допомоги. Таким чином, в ході перевірки позивачем було встановлено, що на дату подання заяви від 30.10.2017 року член сімї відповідача володіє житлом, у звязку з чим відповідач станом 03.06.2017 року втратив право на отримання щомісячної адресної допомоги. Позивачем було зроблено розрахунок надміру виплачених коштів за період з 03.06.2017 року по 28.10.2017 року, розмір якої склав 11607,74 грн., яку відповідачем не було погашено, у звязку з чим просив стягнути з ОСОБА_2 вказану суму надміру сплачених державних коштів, а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762грн.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 01 листопада 2018 року позов ОСОБА_1 соціального захисту населення Добропільської міської ради задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 суму надмірно сплачених державних коштів щомісячної адресної допомоги за період з 03 червня 2017 року по 28 жовтня 2017 року у розмірі 11607,74грн., а також судові витрати в розмірі 1762грн.

В листопаді 2018 року ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки останнє ухвалено з порушенням норм матеріального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що згідно Постанови КМУ №505 грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто із членів сімї має у власності житло приміщення/частину житлового приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, населені пункти, на території яких органи держави влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що підтверджується відповідним актом технічного стану.

Але судом першої інстанції не прийнято до уваги доводи відповідача про те, що в спірний період (з 03.06.2017р. по 28.10.2017р.) при наявності на той час шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_7, останнього не можна вважати членом сімї відповідача, оскільки 05.03.2018р. рішенням суду шлюб між ними було розірвано. Вказаним рішенням суд встановив, що «...шлюбні відносини між сторонами (гр. ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_7) припинені, спільне господарство не ведеться, оскільки вони не мешкають разом більше 1 року 6 місяців, фактично шлюбні відносини між сторонами припинені...). Тобто, судом порушено вимоги ч.4 ст.82 ЦПК України, оскільки встановлені рішенням суду обставини не визнано належними та не прийнято до уваги.

На підтвердження наведених фактичних обставин справи, суду надано договір оренди житла від 23.12.2016, з якого вбачається, що станом на грудень 2016 року відповідач мешкала за адресою: вул. Луганського, 27/22, м. Добропілля, а також акти від 28.07.2017р. та 13.09.2018р. про непроживання гр. ОСОБА_7 за вказаною адресою. Це також підтверджує, що останній станом на грудень 2016 року фактично вже не був членом сімї відповідача, хоча формально шлюб розірвано не було.

Крім того, пославшись на п.1 ч.1 ст.1215 ЦК України, якою передбачено, що «не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача», відповідач зазначила, що її дії були добросовісними.

Вона (відповідач) при зверненні до позивача з відповідною заявою для отримання допомоги, вказувала фактичне місце проживання, умисно не скривала ніяких даних, необхідних для отримання допомоги, а факт її необізнаності про наявність у колишнього чоловіка на праві власності 1/12 частини будинку у м.Добропіллі, встановлено при розгляді даної справи, прийнято та зафіксовано в оскаржуваному судовому рішенні.

Отже, в даному випадку не подання невідомих відомостей не може буди розцінено як завідомо (свідомо) неправдиві відомості, зловживання або приховування.

Згідно з абз.2 п.11 ПКМУ №505 встановлено, що суми грошової допомоги, виплачені надмірно, внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, повертаються уповноваженим представником сімї на вимогу уповноваженого органу.

Оскільки у даному випадку, дії відповідача (подання документів з недостовірними відомостями) відбувалися без будь-якого умислу з боку останнього, а виникли у звязку з відсутністю достовірної і необхідної інформації (відомостей), які б впливали на отримання державної грошової допомоги ВПО, вважає, що кошти отримані правомірно і поверненню не підлягають на підставі ч.1 ст.1215 ЦК України.

17 січня 2019 року до апеляційного суду надійшов письмовий відзив ОСОБА_1 соціального захисту населення Добропільської міської ради на апеляційну скаргу відповідача. При цьому позивач, з посиланням на норми Закону та Порядку «Надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг», затверджених постановою КМУ від 01.10.2014р № 505, виклав пояснення аналогічні тим, що зазначені в позовній заяві, та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Копія ухвали про відкриття апеляційного провадження від 28 грудня 2018 року отримана сторонами 04 січня 2019 року (а.с. 132,133).

Частиною 1 ст. 369 ЦПК України визначено, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ціна позову у позовній заяві, складає менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною 13 ст.7 ЦПК України визначено, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Частиною 3 ст.3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується доказами, які містяться матеріалах справи, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є внутрішньо переміщеною особою, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_7, фактичне місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_8. Разом з нею прибули: ОСОБА_8 син, ІНФОРМАЦІЯ_9; ОСОБА_5 син, ІНФОРМАЦІЯ_5; ОСОБА_6 донька, ІНФОРМАЦІЯ_6, що підтверджується довідкою від 29.10.2015 року № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с.28).

Відповідач є матірю зазначених неповнолітнього та малолітніх дітей, що підтверджується копіями свідоцтв про народження: серії 1-НО № 426974, виданого 30 грудня 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції м. Донецька, про народження ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_9, відповідний актовий запис № 877 від 30 грудня 2004 року (а.с. 35); серії 1-НО № 292697, виданого 02 жовтня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції у м. Донецьку Донецької області, про народження ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_10, відповідний актовий запис № 863 від 02 жовтня 2009 року (а.с. 33); серії 1-НО № 695585, виданого 28 жовтня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Добропіллю реєстраційної служби Добропільського міськарйонного управління юстиції у Донецькій області, про народження ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_11, відповідний актовий запис № 328 від 28 жовтня 2015 року (а.с. 34).

Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-НО № 133831, виданого 11 листопада 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції у місті Донецьку, шлюб між чоловіком ОСОБА_9 і дружиною ОСОБА_10 розірвано, про що було складено відповідний актовий запис № 392 від 11 листопада 2008 року (а.с.37).

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії І-НО № 340531, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Добропіллю реєстраційної служби Добропільського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області 25 січня 2014 року, між ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_12, та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_13, було укладено шлюб, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Добропіллю реєстраційної служби Добропільського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області було складено відповідний актовий запис № 11 від 25 січня 2014 року (а..с 36).

Згідно інформації №148035247 від 20.11.2015 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, у власності заявниці ОСОБА_2 не має нерухомого майна або будь-якого майна, відсутня інформація і щодо іншого речового права, іпотеки, обтяження (а.с.14).

Відповідно до інформації №106638226 від 07.12.2017 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, у власності чоловіка ОСОБА_3 з 23.07.2003 року є 1/12 частина житлового будинку з надвірними побудовами і спорудами, розташованого за адресою: Донецька область, м.Добропілля, проспект Перемоги, будинок 81 (а.с.15-16).

Відповідно до долучених до матеріалів справи копій рішень: - рішенням ОСОБА_1 соціального захисту населення Добропільської міської ради від 10.11.2015 року було призначено виплату допомоги ОСОБА_2 на період з 03.11.2015 по 02.05.2016 в розмірі 2400,00 грн./міс (а.с.30); - рішенням від 16.05.2016 року було призначено виплату допомоги на період з 04.05.2016 по 28.10.2016 в розмірі 2400,00 грн./міс (а.с.25); - рішенням від 26.01.2017 року було призначено виплату допомоги на період з 04.11.2016 по 03.05.2017 року в розмірі 2400,00 грн./міс (а.с.22); - рішенням від 18.05.2017 року було призначено виплату допомоги на період з 29.04.2017 по 28.10.2017 року в розмірі 2400,00 грн./міс. (а.с.19).

30.10.2017 року ОСОБА_2 знову звернулася до позивача ОСОБА_1 соціального захисту населення Добропільської міської ради з заявою для призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (а.с.18). Рішенням ОСОБА_1 соціального захисту населення від 13.12.2017 року відповідачу було відмовлено у наданні допомоги у звязку з тим, що сімя володіє житловим приміщенням не на окупованій території та не в зоні АТО (а.с.8).

Згідно рішення УСЗН від 30.01.2018 року № 605150 ОСОБА_2 не має права на отримання допомоги з 03.06.2017 року, так як у члена сімї є у володінні житлове приміщення, розташоване не в регіоні, іншому ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції (а.с.9), з 01.01.2018 року було закрито особовий рахунок № 605150, допомогу виплачено по 28.10.2017 року (а.с.10).

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_11 було розірвано у квітні 2018 року, що підтверджується копією рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 05 березня 2018 року (а.с.87).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції послався на п.6 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого Постановою КМУ від 01.10.2014р. №505, зі змінами внесеними Постановою КМУ №370 від 31.05.2017 року «Про внесення змін до порядків, затверджених постановами Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. №505 і від 22 вересня 2016р. №646», з якого вбачається, що грошова допомога не призначається, коли будь-хто із членів сім'ї має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окупована територія України, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що підтверджується відповідним актом технічного стану.

Оскільки населений пункт м.Добропілля Донецької області не відноситься до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014р. №1085-р., а станом на момент отримання відповідачем у спірний період щомісячної адресної допомоги член її родини, а саме чоловік ОСОБА_3, володів частиною житлового приміщення в м.Добропілля, то призначена раніше (згідно рішення УСЗН від 18.05.2017р.) допомога отримана відповідачем безпідставно.

Шлюб між відповідачем та її чоловіком розірвано лише в квітні 2018 року.

Доказів на підтвердження того, що житловий будинок, частка якого належить чоловіку відповідача, непридатний для проживання відповідачем не надано.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Частиною 1 ст.46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 січня 2014 року встановлено гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Порядок надання державної допомоги внутрішньо переміщеним особам визначається Порядком надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №505 (далі Порядок № 505).

Відповідно до п.2 Порядку, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, грошова допомога надається громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, які постійно проживають на території України і переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, а також стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м.Києві держадміністрацій, виконавчих органів з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад, з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

Пунктом 6 Порядку №505, редакція якого змінювалася за період виникнення спірних правовідносин - з 03 листопада 2015 року по 28 жовтня 2017 року - визначалися випадки, коли грошова допомога не призначається, зокрема у разі: наявності у будь-кого з членів сім'ї у власності житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення (редакція від 7 жовтня 2015 року).

Така редакція діяла до 03 червня 2017 року (дата набрання чинності ПКМУ №370 від 31 травня 2017 року «Про внесення змін до порядків, затверджених постановами Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014р. №505 і від 22 вересня 2016 р. №646»). З 03.06.2017р. абз.2 п.6 викладено в новій редакції: «грошова допомога не призначається, якщо будь-хто із членів сімї (крім сімей, до складу яких входять військовослужбовці з числа внутрішньо переміщених осіб, які захищають незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції), має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окупована територія України, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що підтверджується відповідним актом технічного стану».

Розпорядженням КМУ від 2 грудня 2015р. № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно даного переліку м.Добропілля входило до таких населених пунктів.

Після набрання чинності змін до п.6 Порядку згідно ПКМУ від 31.05.17р., критерій наявності у членів сімї, отримувача державної допомоги, на праві власності житла по відношенню населеного пункту де воно розташоване до території проведення АТО перестав враховуватись.

З матеріалів справи вбачається, що допомога відповідачеві призначалась починаючи з:

- 03.11.2015р. по 02.05.2016р. (рішення УСЗН від 10.11.2015р., а.с.30);

- 04.05.2016р. по 28.10.2016р. (рішення УСЗН від 16.05.2016р., а.с.25);

- 04.11.2016р. по 03.05.2017р. (рішення УСЗН від 26.01.2017р., а.с.22);

- 29.04.2017р. по 28.10.2017р. (рішення УСЗН від 18.05.2017р., а.с.19).

Тобто, на час набрання чинності нової редакції (03.06.2017р.) абз.2 п.6 Порядку, допомога відповідачеві вже була призначена і виплачувалась в розмірі 2400грн./міс.

30.10.2017 року ОСОБА_2 знову звернулася до позивача з заявою для призначення щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (а.с.18), але в ході перевірки було встановлено наявність у її чоловіка на праві власності частини житлового будинку у м.Добропілля, яке не відносилось до категорії населених пунктів, які: розташовані на тимчасово окупована територія України; на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження; які розташовані на лінії зіткнення. Це стало підставою для прийняття УСЗН 13.12.2017р. рішення про відмову у наданні допомоги (а.с.8).

Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги відповідача про те, що судом першої інстанції не враховано, що в спірний період (з 03.06.2017р. по 28.10.2017р.) ОСОБА_11 не був членом її сімї, оскільки рішенням Добропільського міскрайонного суду Донецької області від 05 березня 2018 року по цивільній справі про розірвання шлюбу встановлено припинення шлюбних відносин між ними більше ніж 1,5 року до звернення до суду, оскільки вказані доводи не впливають на суть правовідносин, що виникли між сторонами.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.1 ст.1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті: - заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Відповідно до п.11 Порядку №505, уповноважений представник сім'ї, якому призначено грошову допомогу, зобов'язаний повідомляти уповноваженому органу про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги, протягом трьох днів з дня настання таких обставин.

Суми грошової допомоги, виплачені надміру, внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, повертаються уповноваженим представником сім'ї на вимогу уповноваженого органу.

У разі відмови добровільного повернення надміру перерахованих сум грошової допомоги вони стягуються у судовому порядку.

Пунктом 12 Порядку передбачено підстави припинення виплати грошової допомоги з наступного місяця у разі:

- виявлення уповноваженим органом факту подання недостовірної інформації або неповідомлення про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, останній раз допомога відповідачеві була призначена та виплачувалась з 29 квітня по 28 жовтеня 2017 року. Звертаючись 29.04.2017р. з заявою про призначення допомоги та заповнюючи відповідний бланк (а.с.21 зв.бік.) відповідачем в графі «Інформація щодо наявності у будь-кого з членів сімї у володінні житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції» зазначено «НІ». Вказані в бланку заяви дані фактично не змінились у порівнянні з попередніми зверненнями і не несли завідомо неправдивих даних, оскільки на час звернення з даною заявою до УСЗН, наявність у чоловіка відповідачки на праві власності 1/12 частки житлового приміщення в м.Добропілля не тягнуло правових наслідків щодо вирішення питання про надання допомоги (м.Добропілля віднесено до району проведення АТО) і остання безумовно не могла передбачити подальших змін у діючому законодавстві.

На грошову виплату щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг поширюється дія пункту 1 частини першої статті 1215 ЦК України.

Вказана грошова сума не підлягає поверненню, якщо особа, яка її сплатила, не доведе, що виплата була здійснена внаслідок рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Добросовісність є оціночним поняттям, яке передбачає собою сумлінну, чесну поведінку набувача, відсутність з його боку мети зловживати наданим правом, тоді як недобросовісність, навпаки, може проявлятися у зловживанні правом у власних інтересах та на шкоду інтересам іншій особі, несумлінне ставлення до власних обов'язків тощо, тобто така поведінка має бути умисна та переслідувати конкретну мету.

Вирішуючи спір у справі, яка переглядається, апеляційним судом не встановлено факту зловживань з боку відповідача, як це зазначив позивач в своїй позовній заяві.

Це також підтверджується фактичними обставинами по справі, а саме: продовження позивачем виплат допомоги ОСОБА_2 після набрання чинності новою редакцією абз.2 п.6 Порядку № 505, та відмова у призначенні допомоги вже в подальшому - за зверненням останньої від 30.10.2017р. (а.с.9, 10, 18).

Таким чином колегія суддів погоджується з доводом апеляційної скарги про необхідність застосування ч.1 ст.1215 ЦК України до правовідносин, що виникли між сторонами.

Враховуючи викладене, підстави для задоволення позову ОСОБА_1 соціального захисту населення Добропільської міської ради до ОСОБА_2 про стягнення переплати бюджетних коштів відсутні.

Згідно до ч.1 ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, суд неповно з'ясував обставин, що мають значення для справи, висновки, викладені в рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, рішення постановлено з порушенням норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи, та неправильним застосування норм матеріального права, тому судове рішення підлягає скасуванню, а апеляційна скарга задоволенню.

Відповідно до частини 13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що у задоволенні позову ОСОБА_1 соціального захисту населення Добропільської міської ради про стягнення переплати бюджетних коштів з ОСОБА_2 відмовлено, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1762 гривень, компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом міністрів України.

Підпунктом в) пункту 4 частини 1 ст. 382 ЦПК України передбачено, що в резолютивній частині постанови апеляційного суду зазначається про розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно квитанції від 20 грудня 2018 року (а.с. 125), ОСОБА_2 за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір у сумі 2643 грн.

Враховуючи вимоги цивільно-процесуального кодексу, а також задоволення апеляційної скарги відповідача, з позивача на користь відповідача належить стягнути судовий збір в сумі 2643 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 01 листопада 2018 року скасувати.

У задоволені позову ОСОБА_1 соціального захисту населення Добропільської міської ради до ОСОБА_2 про стягнення переплати бюджетних коштів відмовити.

Судовий збір за розгляд справи судом першої інстанції у розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) гривень компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Стягнути ОСОБА_1 соціального захисту населення Добропільської міської ради (місцезнаходження: 85000, Донецька область, м. Добропілля, пр. Шевченка, 15, ) на користь ОСОБА_2 (місце проживання: 85000, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2643 (дві тисячі шістсот сорок три) гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку, як така що ухвалена у малозначній справі, не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 ст.389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 07 лютого 2019 року.

Головуючий О.В. Агєєв

Судді: М.С. Будулуца

ОСОБА_12