Справа № 428/3851/19
Провадження № 22-ц/810/1054/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2019 року Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Назарової М.В.,

суддів Лозко Ю.П., Стахової Н.В.,

за участю секретаря Сінько А.І.,

учасники справи: позивач - ОСОБА_1 , відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника Косогової Людмили Олексіївни

на ухвалу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 13 листопада 2019 року,постановлену Сєвєродонецьким міським судом у складі: судді Посохова І.С. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в:

У березні 2019 року позивачка ОСОБА_1 в особі свого представника адвоката Косогової Людмили Олексіївни звернулася з вказаним позовом.

Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 01 липня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено зазначену цивільну справу до розгляду.

13 листопада 2019 року у судовому засіданні представниками відповідача адвокатами Сімейко А.М. та Кізімою В.В. заявлено клопотання про залишення позову без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, яке обґрунтовано тим, що додані до позову адвокатом Косоговою Л.О. копія договору та копія ордеру не можуть вважатися документами, які підтверджують повноваження адвоката Косогової Л.О. на вчинення дій щодо підписання позову від імені та в інтересах ОСОБА_1 Ордер на надання правової допомоги серія ЗП № 55302 не містить конкретної назви будь-якого конкретного суду, а лише містить узагальнене посилання на всі суди, всіх інстанцій, всіх юрисдикцій, яке не є назвою. Отже, адвокат Косогова Л.О. як представник позивача не надала суду ордеру на підтвердження своїх повноважень, і станом на день відкриття судом провадження в даній справі у адвоката Косогової Л.О. були відсутні документи, оформлені відповідно до вимог чинного законодавства, на представництво інтересів ОСОБА_1 в Сєвєродонецькому міському суді.

Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 13 листопада 2019 року клопотання представників відповідача адвокатів Сімейка А.М. та Кізіми В. В . про залишення позову без розгляду задоволено. Позов адвоката Косогової Людмили Олексіївни в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі свого представника Косогової Л.О. просить скасувати ухвалу суду та постановити нове рішення, яким у задоволенні клопотання представників відповідача адвокатів Сімейка А.М. та Кізіми В.В. про залишення позову без розгляду відмовити, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції порушив положення ч. 1 ст. 187 ЦПК України, оскільки відкрив провадження у справі за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення заяви чи відмови у відкритті провадження за заявою, поданою представником, яка діяла згідно ордеру, виданого на підставі укладеного між позивачем та представником договору; посилання суду на застосування позиції, висловленої у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2019 року (справа № 9901/847/18), яка прийнята після подання позовної заяви від 29.03.2019 року, є таким, що суперечить фактичним обставинам справи № 428/3851/19.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В судовому засіданні представники відповідача адвокати Сімейко А.М. та Кізіма В.В. заперечували проти задоволення скарги.

Інші особи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з`явилися, що відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, осіб, що брали участь у справі, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали судді першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Законність і обґрунтованість судового рішення базується на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, і що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI) адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги - це письмова або у визначених законом випадках усна домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права (ч. 3 ст. 27 Закон № 5076-VI), в тому числі, й презумпція правомірності договору, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

У договорі про надання правової допомоги закріплюється обсяг повноважень адвоката, а також вказуються обмеження щодо вчинення певних дій. Відповідно до частини 4 статті 26 Закону № 5076-VI адвокат зобов`язаний діяти в межах повноважень, наданих йому клієнтом, у тому числі з урахуванням обмежень щодо вчинення окремих процесуальних дій.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 20 Закону № 5076-VI під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема, представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами.

Згідно з частини 3 статті 26 Закону № 5076-VI повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги відповідно до частини 1 статті 26 Закону № 5076-VI, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Так, відповідно до частини 4 статті 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону № 5076-VI.

Ордер на надання правової допомоги (далі - ордер) - це письмовий документ, що посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги у випадках і порядку, встановлених Закон № 5076-VI та іншими законами України.

Ордер, встановленої форми, є обов`язковим для прийняття усіма органами, установами, організаціями на підтвердження правомочності адвоката на вчинення дій, передбачених ст. 20 Закону № 5076-VI (п. 5 Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги, затверджене рішенням Ради адвокатів України від 12 квітня 2019 року № 41) (далі - Положення).

В Україні встановлюється єдина, обов`язкова для всіх адвокатів, типова форма ордера, яку затверджує Рада адвокатів України (п. 4 Положення про ордер адвоката та порядок ведення реєстру ордерів, затверджено рішенням Ради адвокатів України від 17 грудня 2012 року № 36 із змінами і доповненнями, внесеними рішенням Ради адвокатів України № 79 від 16 лютого 2013 року, яке було чинним на момент укладення договору про надання правової допомоги від 10 січня 2019 року № 3 між Адвокатом Косоговою Людмилою Олексіївною та ОСОБА_1 (далі - Положення 2012 р.).

Ордер, який видається адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням, обов`язково має містити підпис адвоката, який надає правову допомогу на підставі цього ордера та підпис керівника адвокатського бюро, адвокатського об`єднання та скріплений печаткою юридичної особи (п. 11 Положення 2012 р.).

Також ордер містить наступні реквізити: серію, порядковий номер ордера; прізвище, ім`я, по батькові або найменування особи, якій надається правова допомога; посилання на договір про надання правової допомоги/доручення органу (установи), уповноважених законом на надання безоплатної правової допомоги, номер (у випадку наявності) та дату цього документа; назву органу, у якому надається правова допомога адвокатом із зазначенням, у випадку необхідності, виду адвокатської діяльності, відповідно до статті 19 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; прізвище, ім`я, по батькові адвоката, який надає правову допомогу на підставі ордера, номер та дату його свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, найменування органу, який його видав; номер посвідчення адвоката України, ким та коли воно видане; ким ордер виданий; адресу робочого місця адвоката, якщо вона відрізняється від адреси місцезнаходження адвокатського бюро/адвокатського об`єднання, що видає ордер; дату видачі ордера; підпис адвоката, який здійснює свою діяльність індивідуально та видав ордер або підпис адвоката, який згідно з ордером надає правову допомогу, якщо ордер, виданий адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням, або підпис керівника адвокатського бюро/адвокатського об`єднання, відтиск печатки адвокатського бюро/адвокатського об`єднання у випадку, якщо ордер видається адвокатським бюро/адвокатським об`єднанням (п. 12 Положення 2012 р.).

Відповідальність за достовірність вказаних в ордері даних несе адвокат (особа, яка видала ордер) (п. 15 Положення).

Також чинним законодавством України, а саме ст. 400-1 Кримінального кодексу України (далі - КК України), встановлено кримінальну відповідальність адвоката за завідомо неправдиве повідомлення суду про повноваження представляти іншу особу в суді, а так само умисне невнесення адвокатом до ордера відомостей щодо обмежень повноважень, встановлених договором про надання правничої допомоги.

Варто зауважити, що, виходячи зі змісту чч. 1, 3 ст. 26 Закону №5076-VI, ордер може бути оформлений адвокатом (адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням) на підставі вже укладеного договору.

Тобто, ордер є документом, який лише посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги, тоді як увесь обсяг повноважень адвоката діяти від імені клієнта обумовлюється предметом договору про надання правової допомоги та колом визначених в ньому повноважень адвоката.

Таку саме правову позицію відтворено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року в справі № П/9901/736/18.

З доданого договору про надання правової допомоги від 10 січня 2019 року № 3, укладеного між Адвокатом Косоговою Людмилою Олексіївною та ОСОБА_1 (далі - Договір), не вбачається заборон на представництво інтересів позивача в судах, зокрема і у Сєвєродонецькому міському суді Луганської області. Так, відповідно до пунктів 1.2, 2.1.1. вказаного договору Адвокат відповідно до узгоджених сторонами доручень, крім іншого, складає заяви, представляє інтереси клієнта в судах загальної юрисдикції всіх інстанцій та юрисдикцій, а також адміністративних та господарських судах всіх інстанцій, Верховному Суді, та для виконання цього Договору користується всіма правами, наданими законом позивачу, відповідачу, третій особі, заявнику, зацікавленій особі, в тому числі але не виключно пред`являти від імені клієнта та в його інтересах відповідний позов.

Враховуючи, що Договір також було долучено до матеріалів справи, у суду була можливість пересвідчитись, що адвокат, підписавши позовну заяву, діяв в межах повноважень, визначених його довірителем.

Застосування судом правових норм й вчинення дій, що мають юридичне значення, повинно відбуватись із урахуванням обставин конкретної справи та забезпеченням ефективного захисту прав, свобод та законних інтересів. Формальний підхід суду до здійснення своїх повноважень вже на стадії звернення особи до суду може призвести до порушення права на справедливий судовий розгляд.

Так, у рішенні від 08 грудня 2016 року у справі «ТОВ «ФРІДА» проти України» (заява № 24003/07) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) нагадав, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням. Проте встановлені обмеження не повинні обмежувати доступ, наданий особам, у такий спосіб або такою мірою, що підриватимуть саму суть цього права. Крім того, обмеження буде несумісним із п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), якщо воно не переслідує законну мету, та у разі відсутності розумного пропорційного співвідношення між застосованими засобами та метою, якої прагнуть досягти (див. рішення від 17 січня 2012 року у справі «Станев проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria), заява № 36760/06).

Згідно практики ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Зокрема, у рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції» (Bellet v. France, заява №23805/94) ЄСПЛ зазначив, що ст. 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в її права.

У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» (Miragall Escolano and others v. Spain, заява № 38366/97) та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» (Perez de Rada Cavanilles v. Spain) ЄСПЛ вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання, а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

З матеріалів справи вбачається, що позовна заява подана до суду 29.03.2019 року та підписана представником позивача адвокатом Косоговою О.В., яка діяла згідно Ордеру серії ЗП № 55302, виданого на підставі договору, укладеного між адвокатом на позивачем як клієнтом (а.с. 22, 23).

Копії вказаних документів завірені належним чином.

Ухвалою суду від 01 липня 2019 року справу було прийнято до розгляду та призначено до судового розгляду.

31 липня 2019 року судом було задоволено заяву представника позивача та забезпечено позов шляхом накладення арешту на квартиру, гараж, транспортні засобі, що є предметом спору по теперішній справі.

Ухвалою суду від 31 липня 2019 року по справі призначено товарознавчу експертизу на предмет оцінки вартості спірного майна, провадження у справі зупинялося та поновлювалося для виконання клопотання експерта.

Таким чином, з урахуванням тривалості знаходження справи в суді та всіх вчинених судом процесуальних дій, повернення позовної заяви позивачеві на підставі пункту 2 частини 1 статті 257 ЦПК України у зв`язку з тим, що в ордері не визначено назву конкретного судового органу, в якому може бути надана правова допомога адвокатом, є проявом правового пуризму (формалізму) з боку суду при вирішенні питання прийнятності позовної заяви, який непропорційно обмежує право особи на розгляд її справи судом.

За таких обставин суд з метою дотримання прав осіб, для яких процесуальні дії суду мають бути чітко визначеними та передбачуваними з процесуальної точки зору, у разі сумніву з приводу повноважень адвоката Косогової Л.О. як представника, мав пересвідчитися в таких повноваженнях, і лише після цього вчиняти певні дії.

Крім того, слушним є довід скарги про те, що правова позиція висловлена Великою палатою Верховного Суду 05 червня 2019 року (справа № 9901/847/18) вже після відкриття провадження у теперішній справі, і хоча вона має застосовуватися судами, оскільки не нормативно-правовим актом, зворотня дія якого обмежується у часі, але з урахуванням конкретних обставин справи.

В даному випадку повернення позову з формальних підстав унеможливило доступ позивача до суду.

Вказана невідповідність висновків суду обставинам справи відповідно до пункту 3 частини першої статті 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Проте, не може бути задоволена вимога скарги про постановлення нового рішення, яким у задоволенні клопотання представників відповідача адвокатів Сімейка А.М. та Кізіми В.В. про залишення позову без розгляду відмовити, оскільки вирішення цього питання не входить до компетенції суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. 367, 374, 379 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника Косогової Людмили Олексіївни задовольнити частково.

Ухвалу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 13 листопада 2019 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови - 21 грудня 2019 року.

Головуючий

Судді: