Справа № 347/1272/19
Провадження № 22-ц/4808/1313/19
Головуючий у 1 інстанції Крилюк М. І.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

Головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів: Василишин Л.В., Матківського Р.Й.,

секретаря Капущак С.В.,

з участю апелянта ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про зміну розміру аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Косівського районного суду, ухвалене суддею Крилюк М.І. 14 серпня 2019 року в м. Косів,

в с т а н о в и в :

У серпні 2019 року ОСОБА_1 подано позов до ОСОБА_5 про зміну розміру аліментів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі рішення Косівського районного суду 22.02.2018 року видано виконавчий лист № 347/1086/17 про стягнення з нього на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання їх неповнолітньої дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Оплату аліментів він не здійснював, у зв`язку з чим виникла заборгованість в сумі 17900 грн.

Позивач зазначає, що має статус особи з інвалідністю 2-ї групи загального захворювання з дитинства, отримує соціальну допомогу в розмірі по 1497 грн щомісячно. За останні два роки готувався до оперативного лікування, а в подальшому, для часткового покращення дії його опорного-рухового апарату, проведено операцію в клініці м.Києва, на що збиралися кошти рідними, близькими та небайдужими людьми. При цьому він знаходив мізерну частину коштів для придбання дочці необхідних для неї речей, одягу та продуктів харчування (на власний розсуд). Також придбав для дочки ноутбук. Відповідачці в справі кошти не передавав, так вважав, що остання б витратила їх не за призначенням.

Також, відсутність в нього іншого нерухомого чи цінного рухомого майна не дає йому можливості виконувати аліментні зобов`язання. Соціальної допомоги, яку він отримує, не вистачає на придбання медикаментів необхідних для підтримання стану здоров`я, придбання продуктів та оплату комунальних послуг.

Просив змінити рішення Косівського районного суду по справі №347/1086/17, відмовивши у стягненні з нього аліментів на утримання дочки в сумі 950 грн щомісячно до досягнення нею повноліття за його неможливістю утримувати дочку (а.с.1-2).

Рішенням Косівського районного суду від 14 серпня 2019 року у задоволенні позову відмовлено (а.с.35-36).

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що проживає в будинку, який належить його матері, єдиним доходом є його соціальна допомога та пенсія матері (менше 1500 грн ). Заборгованість щодо сплати аліментів у розмірі 17 900 грн оплатити неможливо. Для належного утримання дочки потрібна допомога держави, що відповідатиме інтересам дитини. В той же час відповідачка створила сім`ю вдруге, отримує соціальну допомогу по догляду за дочкою ОСОБА_2 як інвалідом з дитинства, яку витрачає не за призначенням. Наведені обставини судом не враховані, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги (а.с.39-40).

Відзив на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч.2 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

У судове засідання відповідачка ОСОБА_1 не з`явилася, про причини неявки не повідомила, хоча про день місце та час розгляду справи повідомлена належним чином.

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому колегія суддів розглянула справу за відсутності відповідачки.

Вислухавши апелянта, доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Дочка ОСОБА_2 являється особою з інвалідністю ІІ групи з дитинства.

Рішенням Косівського районного суду від 16.01.2018 року шлюб між сторонами розірвано, неповнолітню дитину ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено на проживання з матір`ю ОСОБА_5 . Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 на утримання неповнолітньої дитини, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 950 грн щомісячно до досягнення нею повноліття (а.с.18-19).

В апеляційному порядку рішення ОСОБА_1 не оскаржувалось.

Постановою державного виконавця Косівського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Івано-Франківській області від 31.05.2019 року встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві користуванні транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно виконавчого листа №347/1086/17, виданого 22.02.2018 року (а.с.3).

Згідно довідки Косівської районної державної адміністрації №1720 від 24.06.2019 року ОСОБА_1 знаходиться на обліку в Косівському УПСЗН, отримує державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства ІІ групи у розмірі 1497 грн в місяць. З січня 2019 року по червень 2019 року розмір соціальної допомоги становить 8982 грн (а.с.9).

На підтвердження позовних вимог позивачем долучено до матеріалів справи виписку з історії хвороби та інформовану добровільну згоду пацієнта на проведення діагностики, лікування та проведення операції та знеболення ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України» (а.с.5,6), я якої встановлено, що позивач перебував на лікуванні в період з 20.03.2018 року по 04.04.2018 року з діагнозом: недосконалий остеогенез. Численні зрощені переломи верхніх та нижніх кінцівок. Багатоплощинні деформації стегнових кісток та кісток гомілок. Патологічний повзучий перелом правого стегна у с-3 (МКХ-10) (а.с.6).

У акті обстеження матеріально-побутових умов Косівської міської ради від 24 червня 2019 року зазначено, що позивач проживає у будинку, який належить його матері, не працює, інших доходів, окрім пенсії, немає, постійно хворіє, грошей не вистачає та лікування та комунальні послуги (а.с.7).

Позивачем представлено товарний чек про придбання для дочки ноутбука вартістю 14 400 грн. Запис про особу покупця у товарному чеку відсутній (а.с.8,12).

Згідно рахунку на оплату №ВЛ-1903-002 від 19.03.2018 року та квитанції №1ЕВВВ74883 від 20.03.2018 року ОСОБА_1 придбано виріб медичного призначення для імплантації в середину тіла людини вартістю 29 850 грн (а.с.11,15-17).Платником зазначено ОСОБА_4 .

Відповідно до товарного чеку №13316 від 20.03.2018 року ОСОБА_1 придбав відповідні лікарські засоби на суму 2710,8 грн (а.с.17).

Згідно довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №207 від 28.11.2019 року ОСОБА_1 знаходиться на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та отримує пенсію в разі втрати годувальника. За січень 2019 року по листопад 2019 року ОСОБА_1 розмір призначеної пенсії становить 16802 грн, з них розмір стягнутих аліментів складає 5407 грн, розмір виплаченої пенсії - 11395 грн (а.с.65).

З відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників ДФС України про суми виплачених доходів ОСОБА_1 (позивач) отримував доходи в період з 01.04.2019 року по 30.09.2019 року: 2019-2 квартал року - 4491 грн, 2019-3 квартал року - 4692 грн (УПСЗН в Косівської РДА) (а.с.61).

ОСОБА_1 (відповідачка) отримувала за період з 01.04.2019 року по 30.09.2019 року: 2019-2 квартал року - 10517,04 грн, 2019-3 квартал року - 10849,68 грн (УПСЗН в Косівської РДА) (а.с.62).

Згідно довідки Косівського РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області від 22.11.2019 року станом на 22.11.2019 року аліменти в сумі 24550 грн стягнуто державним виконавцем в розмірі 5356 грн, заборгованість по сплаті аліментів станом на 21.11.2019 року становить 19194 грн, сума коштів, сплачених боржником/стягнутих виконавцем станом на 21.11.2019 року -5356 грн (а.с.58).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з положень ст.ст.141, 180-185, 191 СК України, встановивши, що з моменту прийняття рішення суду від 16.01.2018 року в частині стягнення із ОСОБА_1 аліментів, його майновий стан та стан здоров`я не змінився, а надані позивачем письмові докази як підстава для зміни рішення суду про стягнення із нього аліментів були вже предметом дослідження при розгляді по справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, яким надана судом належна оцінка. За наведених обставин суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

З таким висновком в цілому апеляційний суд погоджується з огляду на таке.

Відповідно до ст.51 Конституції України та ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Обставини, які суд повинен врахувати при визначенні розміру аліментів, передбачені ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України. Ці обставини стосуються як дитини, так і платника аліментів: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом частини 2 зазначеної статті розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» (який діє на час перегляду апеляційним судом рішення суду першої інстанції) встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.

Положеннями ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, у тому числі, дітей віком від 6 до 18 років.

В силу ст.18, ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789ХІІ (78912) та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У судовому засіданні встановлено, що доходи позивача складаються із пенсії по втраті годувальника, яка сплачується Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, з якої відраховуються аліменти на дитину, і соціальної допомоги, яка сплачується УПЗСН Косівської РДА в розмірі прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб.

У заявленому позові про зміну розміру аліментів позивач, посилаючись на положення частини 8 статті 181 СК України, просить змінити рішення суду про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у зв`язку з його неможливістю утримувати дочку. Тобто його позовні вимоги фактично зводяться до вимоги про звільнення його від сплати аліментів.

За змістом частини 8 статті 181 Сімейного кодексу України якщо місце проживання чи перебування батьків невідоме, або вони ухиляються від сплати аліментів, або не мають можливості утримувати дитину, дитині призначається тимчасова державна допомога з урахуванням матеріального стану сім`ї, у якій виховується дитина. Виплата тимчасової державної допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

В силу частини 1 статті 188 сімейного кодексу України батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби.

Батько дитини має самостійний дохід у вигляді пенсії по втраті годувальника та соціальної допомоги, тобто має можливість утримувати дитину, а тому підстави для звільнення його від сплати аліментів відсутні і положення частини 8 статті 181 СК України уданому випадку застосуванню не підлягає.

Також апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для зменшення розміру аліментів в порядку статті 192 СК України, оскільки аліменти нараховуються щомісячно у розмірі 950 гривень, тобто менше 50% прожиткового мінімуму для відповідного віку дитини. Доказів про здійснення індексації твердої грошової суми, визначеної судом як спосіб оплати аліментів (950 грн) органом державної виконавчої служби суду не представлено. Тобто аліменти нараховуються щомісячно у меншому розмірі, ніж визначено законом (менше 50% прожиткового мінімуму для відповідного віку дитини).

Таким чином суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для зменшення розміру аліментів, визначених положеннями статті 192 СК України.

Позивач у судовому засіданні пояснив, що він не має можливості оплатити заборгованість по аліментах, яка накопичилася, коли він не сплачував аліменти та постійно зростає у зв`язку з низьким розміром його доходу.

Слід зауважити, що позивач не позбавлений права заявити позов про звільнення його від сплати заборгованості за аліментами відповідно до частини другої статті 197 СК України. Однак, в межах цієї справи заявлена вимога про зменшення розміру аліментів у спосіб звільнення його від їх сплати, тобто фактично про звільнення від сплати аліментів, тому суд, з огляду на принцип диспозитивності, позбавлений можливості розглянути питання щодо звільнення від сплати заборгованості за аліментами.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини.

Враховуючи право дитини на достатній життєвий рівень, стан здоров`я позивача, стан здоров`я дитини та їх матеріальне становище, апеляційний суд приходить до висновку, про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції постановлено по суті правильне рішення, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Косівського районного суду від 14 серпня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 грудня 2019 року.

Судді: І.О. Максюта

Л.В. Василишин

Р.Й. Матківський