Справа № 349/356/19
Провадження № 22-ц/4808/1519/19
Головуючий у 1 інстанції Лошак О. О.
Суддя-доповідач Матківський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

Головуючого Матківського Р.Й.

суддів: Василишин Л.В., Горейко М.Д.,

секретаря Капущак С.В.

з участю: апелянта ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до комунального некомерційного медичного підприємства «Рогатинська центральна районна лікарня» про визнання незаконним наказу про звільнення з роботи, з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 11 жовтня 2019 року, ухвалене суддею Лошак О.О.,

Короткий зміст позовних вимог та їх обгрунтування

25 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до комунального некомерційного медичного підприємства «Рогатинська центральна районна лікарня», в якому просив поновити йому строк звернення до суду з позовом про вирішення трудового спору, визнати незаконним наказ №386-о від 24 жовтня 2018 року про звільнення його з роботи.

В обгрунтування позову зазначив, що на підставі наказу від 24 жовтня 2018 року №386-о він з 25 жовтня 2019 року був звільнений з посади у зв`язку зі скороченням чисельності або штату працівників згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Вважає своє звільнення незаконним, оскільки його не попередили про наступне вивільнення з роботи не пізніше ніж за два місяці; скорочення чисельності або штату працівників не відбулося, оскільки згідно з новим штатним розписом посада інженера з охорони праці збережена; йому не було запропоновано іншої роботи в Рогатинській ЦРЛ.

Зазначав, що строк звернення до суду пропущено з поважних причин, а саме: копію наказу про звільнення та трудову книжку ОСОБА_1 отримав несвоєчасно, адміністрація лікарні чинила йому перешкоди в отриманні необхідних для звернення до суду документів. Крім того, в листопаді 2018 року хворів.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 11 жовтня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що звільнення ОСОБА_1 відбулося з порушенням встановленого законом порядку, однак позивач звернувся до суду з позовом про скасування наказу про його звільнення з роботи з пропуском встановленого ч. 1 ст. 233 КЗпП України строку, зазначені позивачем обставини щодо поважності причини пропущення строку документально не підтверджені, тому суд відмовив у задоволенні позову з підстав пропущення місячного строку звернення до суду.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про продовження строку на оскарження наказу про звільнення з таких підстав. Стверджує, що міг довідатись про порушення його прав тільки після 01.12.2018 року, коли відповідачем були виконані приписи РДА щодо приведення штатного розпису у відповідність до нової структури в межах бюджетних асигнувань. Також позивач не отримав відповіді на свої звернення до профспілкового органу про надання інформації щодо надання згоди на звільнення, без якої не міг бути впевнений про порушення його прав, про існування такої згоди він дізнався після спливу строку оскарження звільнення. Суд не дав оцінки звітності про заплановане масове вивільнення працівників, де зазначено що працівника на посаді фахівця з цивільної оборони попереджено про заплановане вивільнення, однак він працював на іншій посаді інженер з охорони праці, і був упевнений, що це попередження не стосується його посади, про скорочення якої дізнався після затвердження 01.12.2018 р штатного розпису. Апелянт стверджує, що той факт, що він ознайомився з наказом про звільнення, що підтверджується підписом начальника відділу кадрів, який засвідчив відмову позивача від ознайомлення, є недоведеним, оскільки таке засвідчення є одноособовим, ніхто більше не може цього підтвердити. Крім того, лист відділу кадрів про повторне повідомлення щодо звільнення він отримав 05.11.2018 року. Зазначає, що дійсно перебував на лікуванні в листопаді 2018 року, однак йому відмовлено у видачі довідки. Згідно довідки сімейного лікаря він знаходився на амбулаторному лікуванні з 13.11.2018 р. по 23.11.2018 р. у сімейного лікаря. Таким чином, апелянт стверджує, що документи, які підтверджують порушення його трудових прав, видані із запізненням, що призвело до порушення строків звернення до суду із даним позовом.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу

Представник відповідача Шевчук ОСОБА_3 В. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Відзив мотивовано тим, що висновок суду першої інстанції є правильним, неповажність причин пропуску місячного строку, як і відсутність належних та допустимих доказів з боку апелянта визнав і сам ОСОБА_1 , відомості про що містяться в звукозаписі судового засідання.

Представник відоповідача у засідання апеляційного суду не з`явився, хоча належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, що відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не є перешкодою для розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що відповідно до записів у трудовій книжці ОСОБА_1 з 15 жовтня 2002 року був прийнятий на посаду спеціаліста V розряду районної лікарні. З 21 лютого 2003 року переведений на посаду інженера по охороні праці та техніки безпеки райлікарні (а.с.8 та 8 зворот).

Згідно наказу №386-о від 25 жовтня 2018 року, виданого головним лікарем Рогатинської ЦРЛ позивача звільнено з роботи на підставі п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.9).

Звільненню позивача передували наступні обставини.

Розпорядженням заступника голови Рогатинської районної державної адміністрації Івано-Франківської області № 195 від 18 червня 2018 року, у зв`язку з переданням частини функцій та повноважень центральної районної лікарні комунальному некомерційному підприємству «Рогатинський центр первинної медико-санітарної допомоги» затверджено нову структуру Рогатинської ЦРЛ та вирішено до 01 жовтня 2018 року привести штатний розпис Рогатинської ЦРЛ у відповідність до нової структури в межах бюджетних асигнувань (а.с.18-19).

02 липня 2018 року головним лікарем Рогатинської ЦРЛ Бандурою Т. М. було видано наказ № 75 про внесення змін до структури, штату та скорочення чисельності працівників Рогатинської центральної районної лікарні, відповідно до якого скорочено чисельність штату та працівників відділень Рогатинської ЦРЛ. Відповідно до змісту п. 3 цього наказу перелік працівників, які підлягають скороченню, зазначені в додатках до наказу (а.с.10).

У додатку до цього наказу, що має назву «Адміністративно-управлінський персонал», серед працівників, які підлягають вивільненню, під №11 зазначено ОСОБА_1 , інженер з охорони праці, і є його підпис про ознайомлення з наказом (а.с.12).

На підставі подання головного лікаря Рогатинської ЦРЛ від 05 вересня 2018 року № 11.12/847 профспілковий комітет Рогатинської ЦРЛ згідно з протоколом № 22 від 06 вересня 2018 року надав згоду на вивільнення працівників, зазначених в цьому поданні, в тому числі позивача (а.с.14-16).

Оскільки суд першої інстанції прийшов до висновку про допущення порушень під час одержання згоди профспілкового комітету Рогатинської ЦРЛ на розірвання трудового договору з ОСОБА_1 , провадження у справі було зупинено, суд звернувся до виборного органу первинної профспілкової організації КНМП "Рогатинська центральна районна лікарня" щодо згоди профспілкового комітету Рогатинської ЦРЛ на розірвання трудового договору з ОСОБА_1 (а.с.45-46).

У відповідь на ухвалу суду профспілковий комітет Рогатинської ЦРЛ 25 квітня 2019 року надав згоду на звільнення ОСОБА_1 , що підтверджується протоколом №9 за вказаною датою (а.с.49-50).

Як зазначено вище, наказом головного лікаря Рогатинської ЦРЛ Бандури Т. М. від 24 жовтня 2018 року №386-о ОСОБА_1 звільнено з посади інженера з охорони праці Рогатинської ЦРЛ з 25 жовтня 2018 року за п. 1 ст. 40 КЗпП України (зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників) на підставі наказу від 02 липня 2018 року № 75.

Судом встановлено, що відповідно до штатного розпису на І півріччя 2018 року Рогатинської ЦРЛ загальна кількість штатних посад дорівнювала 513,5 (а.с.65-66), а відповідно до штатного розпису на 01 грудня 2018 року Рогатинської ЦРЛ загальна кількість штатних посад дорівнює 410, тобто скорочено 103,5 штатні посади (а.с.67-68).

Згідно штатного розпису на І півріччя 2018 року Рогатинської ЦРЛ, оглянутого судом першої інстанції, у розділі працівники апарату управління і господарського персоналу значиться посада інженера по техніці безпеки 1 штатна посада і фахівець з цивільної оборони 1 штатна посада. У штатному розписі на 01 грудня 2018 року у розділі працівники апарату управління значиться одна штатна одиниця - фахівець з питань цивільної оборони та з питань охорони праці.

На підставі досліджених доказів суд першої інстанції дійшов висновку, що звільнення ОСОБА_1 відбулося з порушенням встановленого законом порядку, оскільки стороною відповідача не надано суду доказів про переважне залишення на роботі іншого працівника на об`єднаній посаді фахівця з питань цивільної оборони та з питань охорони праці.

Із таким висновком суду першої інстанції позивач повністю погодився, що зазначено в апеляційній скарзі, тому оскаржене рішення у цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Судом першої інстанції встановлено, що місячний строк для звернення ОСОБА_1 з заявою про вирішення трудового спору у зв`язку з його звільненням закінчився 26 листопада 2018 року, оскільки його перебіг починався з наступного дня після 25 жовтня 2019 року дня ознайомлення з наказом про звільнення, від ознайомлення з яким ОСОБА_1 відмовився, що засвідчено підписом начальника відділу кадрів.

Встановлено, що копію трудової книжки ОСОБА_1 отримав 26.10.2018 р., про що свідчить його підпис, що підтверджується витягом із журналу обліку та руху трудових книжок (а.с.38-39).

Позиція суду апеляційної інстанції

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, вислухавши апелянта та її представника, які доводи апеляційної скарги підтримали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про продовження строку на оскарження наказу про звільнення, тому предметом апеляційного розгляду є законність та обґрунтованість оскарженого рішення в частині відмови у задоволенні позову саме з підстав пропущення строку звернення з позовом за вирішення трудового спору.

Строки звернення працівника до суду за вирішенням трудового спору як складова механізму реалізації права на судовий захист є однією з гарантій забезпечення прав і свобод учасників трудових правовідносин.

Згідно з частиною першою статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Для встановлення початку перебігу строку у справах про звільнення визначальними є такі юридично значимі обставини як вручення копії наказу про звільнення або день видачі трудової книжки.

Отже, статтею 233 КЗпП України визначено три випадки обчислення початку перебігу строку звернення до суду.

Так, перебіг строку звернення до суду починається у разі: вирішення трудового спору - з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права (тримісячний строк звернення до суду); розгляду справи про звільнення - з дня вручення копії наказу про звільнення (місячний строк звернення до суду) або - з дня видачі трудової книжки (місячний строк звернення до суду).

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений у постанові Верховного Суду України від 16 березня 2016 року у справі № 6-2426цс15.

Статтею 47 КЗпП України визначено обов`язок власника або уповноваженого ним органу видати працівнику в день звільнення належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи.

Тобто, на відміну від інших трудових спорів, коли строк звернення до суду обчислюється з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, місячний строк для звернення до суду за вирішенням спору про звільнення обчислюється не інакше як з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Початком перебігу місячного строку для звернення особи до суду з позовом про звільнення є день вручення наказу про звільнення або день видачі трудової книжки, і початком перебігу строку не може бути день, коли звільнений працівник дізнався про існування наказу про звільнення.

Тому суд має встановити дату вручення позивачу копії наказу про звільнення та дату видачі позивачу трудової книжки, які є початком перебігу строку позовної давності у справі про поновлення на роботі.

Таким є правовий висновок Верховного Суду, висловлений у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 292/449/17.

Відповідно до ст.234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Що стосується поновлення вказаних строків Верховний Суд висловив наступний правовий висновок (постанова від 06 березня 2019 року у справі № 450/1886/14-ц).

Констатувавши загальне правило про те, що строк для звернення до суду за вирішенням трудового спору обчислюється з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права, норма статті 233 КЗпП України деталізує це правило щодо звільнення працівника. У такому разі строк обчислюється з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки: в залежності від того, яка з цих подій відбулася раніше.

Вирішуючи питання про поновлення строку, суд дає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у взаємозв`язку інтервалів часу: з моменту закінчення встановленого спеціальним законом строку звернення до суду із позовом до дати подання такого позову.

Підстави пропуску строку можуть бути визнані поважними у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом строк подання позову. Тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження рішення роботодавця про звільнення у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку на звернення до суду з позовом про поновлення на роботі з поважних причин.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у § 35 рішення від 07 липня 1989 року у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Поважними причинами пропуску строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волі заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами. Вирішуючи, чи з поважних причин пропущено певний процесуальний строк, суд у кожному конкретному випадку оцінює сукупність обставин на свій розсуд.

Судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, які беруть участь у справі. Поновлення строку на оскарження рішення роботодавця про звільнення без доведеності поважності причин пропуску такого строку не забезпечило б рівноваги між інтересами сторін та правової визначеності у цивільних відносинах, які є складовими принципу верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Судом першої інстанції встановлено, що місячний строк для звернення ОСОБА_1 з заявою про вирішення трудового спору у зв`язку з його звільненням закінчився 26 листопада 2018 року, оскільки його перебіг почався з наступного дня після 25 жовтня 2019 року дня ознайомлення з наказом про звільнення, від ознайомлення з яким ОСОБА_1 відмовився, що засвідчено підписом начальника відділу кадрів.

Колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції помилковим, оскільки початком місячного строку, передбаченого ст.233 КЗпП України, є дата вручення позивачу копії наказу про звільнення або дата видачі позивачу трудової книжки, а не день ознайомлення позивача з наказом, так як такий факт не має правового значення щодо обчислення вищевказаного строку.

Про те, що фактично отримав копію наказу про звільнення, ОСОБА_1 підтвердив у засіданні апеляційного суду, що також підтверджується копією листа Рогатиської ЦРЛ, повторно надісланого позивачу (а.с.93).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що копію трудової книжки ОСОБА_1 отримав 26.10.2018 р., що і є першим днем місячного строку, передбаченого ст.233 , що підтверджується витягом із журналу обліку (а.с.38-39). Позивач також зазначив, що трудову книжку від адміністрації отримав раніше, ніж копію наказу про звільнення, яку отримав 05.11.2018 року.

Більше того, у позовній заяві позивач визнав факт вручення йому трудової книжки (а.с.5, другий абзац), а також факт пропущення строку місячного строку для звернення до суду із позовом, що є достеменно встановленим фактом. Позивач доводив, що підстави для пропуску ним строку є поважними.

Отже, ОСОБА_1 отримав копію наказу 05.11.2018 р., а трудову книжку 26.10.2018 р., а звернувся до суду з позовом 25 лютого 2019 року. Поважними причинами пропуску місячного строку звернення до суду позивач зазначив те, що адміністрація Рогатинської ЦРЛ не надавала на його вимогу документів, що підтверджували його переконання про незаконність звільнення, і що в листопаді 2018 року він хворів.

Доводи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що він довідався про порушення його прав, в тому числі про факт скорочення його посади тільки після затвердження 01.12.2018 р. штатного розпису, тобто після спливу строку оскарження незаконного звільнення, колегія судді вважає безпідставними.

Так, наказом від 24.10.2018 року позивача звільнено з посади саме у зв`язку зі скороченням, на підставі п.1 ст.40 КЗпП України (зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників). Крім того, позивач не спростував, те що він був ознайомлений з наказом від 02 липня 2018 № 75 про внесення змін до структури, штату та скорочення чисельності працівників Рогатинської центральної районної лікарні.

Доводи апелянта про те, що він не отримав відповіді на свої звернення до профспілкового органу про надання інформації щодо надання згоди на звільнення, без якої не міг бути впевнений про порушення його прав, про існування такої згоди він дізнався після спливу строку оскарження звільнення, колегія суддів відхиляє, оскільки такі відповіді жодним чином не підтверджують порушення прав позивача, який посилався на те, що його не повідомляли про засідання профспілкового комітету, що згідно законодавства є порушенням порядку надання згоди профспілковим комітетом щодо звільнення працівника за п.1 ст.40 КЗпП України.

Що стосується захворювання позивача в листопаді 2018 року, яке він зазначив як підставу для поновлення строку, то колегія суддів звертає увагу на те, що навіть доведеність факту перебування позивача на лікарняному з 13.11. по 23.11.2018 р., на підтвердження чого позивач тільки до суду апеляційної інстанції долучив довідку сімейного лікаря, не впливає на висновок суду першої інстанції про пропущення строку звернення до суду, оскільки з позовом ОСОБА_1 звернувся аж 25 лютого 2019 року, наказ отримав 05.11.2018 р., а трудову книжку отримав ще 26.10.2018 р.

Таким чином, ОСОБА_1 пропустив встановлений трудовим законодавством місячний строк для звернення до суду за захистом своїх прав, не навів достатніх та обґрунтованих підстав об`єктивної неможливості звернення до суду з позовом у передбачений статтею 233 КЗпП України строк.

Наведені позивачем причини пропуску строку звернення до суду за вирішенням даного трудового спору, на думку суду, не були перешкодою для своєчасного звернення за захистом порушеного права. Ці обставини не можна вважати такими, що позбавили позивача можливості подати заяву у визначений законом строк, у сукупності не є істотними перешкодами та труднощами, що унеможливими або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

Вірно оцінивши обставини справи, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, відмовивши у задоволенні позову у зв`язку із пропущенням строку звернення до суду. Конструкція статті 233 КЗпП України передбачає, що застосування судом зазначених строків звернення відбувається без окремої заяви сторони.

Колегія суддів вважає, що помилка суду першої інстанції щодо моменту початку строку звернення до суду, не впливає на правильність судового рішення по суті, оскільки встановлено, що, отримавши копію наказу про звільнення та трудову книжку, позивач усе одно пропустив строк звернення до суду і не довів підстав для поновлення такого строку, тому така помилка не є підставою ні для скасування, ні для зміни рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовано всебічно та повно, їм дано вірну правову оцінку, а рішення суду постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, тому підстав для скасування оскарженого рішення немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 11 жовтня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 грудня 2019 року.

Головуючий Р.Й. Матківський

Судді: Л.В. Василишин

М.Д. Горейко