Номер провадження 2/243/737/2019
Номер справи 243/5699/17
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«07» лютого 2019 року Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді - Хаустової Т.А.,

за участю:

- секретаря судового засідання - Кобець О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі № 19 Словянського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 26 серпня 2014 року між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Слов'янську Слов'янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, Актовий запис № 264.

В період шлюбу у них народилася дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. В травні 2015 року відповідач повідомила йому про намір виїхати за межі м. Слов'янська за своїми особистими справами та 09 травня 2015 року, залишивши грудну дитину на нього, виїхала за межі м. Слов'янська. Він не погоджувався з її рішенням, однак вона залишила місто, незважаючи на його заперечення. Після повернення до міста, вона стала проживати окремо від нього та їх спільної дитини за невідомими йому адресами, часто виїжджала за межі Слов'янська, України, на тимчасово окуповану територію Крим, Російської Федерації, в країни Європейського Союзу, Азії.

26 лютого 2016 року шлюб між сторонами Рішенням Слов'янського міськрайонного суду, було розірвано, та визначено місце проживання дитини з позивачем ОСОБА_1

29 квітня 2016 року Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області, з відповідача на його користь стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 01 квітня 2016 року, до повноліття дитини ОСОБА_3, а також аліменти на його утримання, в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягнення з 01 квітня 2016 року, до досягнення ОСОБА_3 трирічного віку.

На підставі Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 29 квітня 2016 року Слов'янським міськрайонним Відділом державної виконавчої служби відкрито виконавчі впровадження про стягнення з відповідача аліментів на його утримання та утримання дитини.

Зазначає, що відповідач ОСОБА_2 злісно ухиляється від виконання рішення суду та не сплачуєте аліменти.

Відповідно до ст.196 Сімейного кодексу України відповідач зобов'язаний виплатити неустойку (пеню) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожний день прострочення.

Згідно Довідки Слов'янського міськрайонного Відділу державної виконавчої служби № 6-1229-1230 від 02 червня 2017 року, заборгованість відповідача по сплаті аліментів складає 25328,00 грн., яка не сплачена до теперішнього часу і прострочення складає 426 днів (квітень-грудень 2016 року 275 днів, січень-травень 2017 року 151 день, всього = 426 днів) ; 1% від суми 25328,00 = 253,28 грн. х 426 днів = 107897,28 грн.

За квітень 2016 року відповідач має заборгованість 1555,00 грн., прострочення складає 426 днів, неустойка складає 6624,30 грн. (1555,00 грн. : 100 = 15,55 грн. х 426 днів = 6624,30 грн.

За травень 2016 року відповідач має заборгованість 1555,00 грн., прострочення складає 426 днів, неустойка складає 6624,30 грн.(1555,00 грн. : 100 = 15,55 грн. х 426 днів = 6624,30 грн.)

За червень 2016 року відповідач має заборгованість 1555,00 грн., прострочення складає 426 днів, неустойка складає 6624,30 грн. (1555,00 грн. : 100 = 15,55 грн. х 426 днів = 6624,30 грн.)

За липень 2016 року відповідач має заборгованість 1555,00 грн., прострочення складає 426 днів, неустойка складає 6624,30 грн. (1555,00 грн. : 100 = 15,55 грн. х 426 днів = 6624,30 грн.)

За серпень 2016 року відповідач має заборгованість 1555,00 грн., прострочення складає 426 днів, неустойка складає 6624,30 грн. (1555,00 грн. : 100 = 15,55 грн. х 426 днів = 6624,30 грн.)

За вересень 2016 року відповідач має заборгованість 1555,00 грн., прострочення складає 426 днів, неустойка складає 6624,30 грн. (1555,00 грн. : 100 = 15,55 грн. х 426 днів =624,30 грн.)

За жовтень 2016 року відповідач має заборгованість 1948,00 грн., прострочення складає 426 днів, неустойка складає 8298,48 грн. (1948,00 грн. : 100 = 19,48 грн. х 426 днів =8298,48 грн.)

За листопад 2016 року відповідач має заборгованість 1948,00 грн., прострочення складає 426 днів, неустойка складає 8298,48 грн. (1948,00 грн. : 100 = 19,48грн. х 426 днів =8298,48 грн.)

За грудень 2016 року відповідач має заборгованість 1948,00 грн., прострочення складає 426 днів, неустойка складає 8298,48 грн. (1948,00 грн. : 100 = 19,48грн. х 426 днів = 8298,48 грн.)

За січень 2017 року відповідач має заборгованість 1948,00 грн., прострочення складає 426 днів, неустойка складає 8298,48 грн. (1948,00 грн. : 100 = 19,48грн. х 426 днів = 8298,48грн.)

За лютий 2017 року відповідач має заборгованість 1948,00 грн., прострочення складає 426 днів, неустойка складає 8298,48 грн. (1948,00 грн. : 100 = 19,48грн. х 426 днів = 8298,48грн.)

За березень 2017 року відповідач має заборгованість 2086,00 грн., прострочення складає 426 днів, неустойка складає 8886,36 грн. (2086,00 грн. : 100 = 20,86грн. х 426 днів = 8886,36 грн.)

За квітень 2017 року відповідач має заборгованість 2086,00 грн., прострочення складає 426 днів, неустойка складає 8886,36 грн. (2086,00 грн. : 100 = 20,86грн. х 426 днів = 8886,36грн.)

За травень 2017 року відповідач має заборгованість 2086,00 грн., прострочення складає 426 днів, неустойка складає 8886,36 грн. (2086,00 грн. : 100 = 20,86 грн. х 426 днів = 2086,00 грн.)

Вказує, що всього відповідач має виплатити йому неустойку (пеню) за прострочення виплати аліментів в розмірі 107897,28 грн.

Просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його, ОСОБА_1, користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та утримання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 107897,28 грн.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання. 07 лютого 2019 року надав до суду Заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав, просить суд їх задовольнити (а.с. 98).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання. 07 лютого 2019 року надала до суду Заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій також зазначила, що позовні вимоги не визнає (а.с. 99).

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_4, який діє на підставі Договору про наданні юридичних послуг від 09 січня 2019 року, в судове засідання не зявився, 07 лютого 2019 року надав до суду Заяву про розгляд справи у його відсутності (а.с. 100).

Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

У статті 1 Загальної декларації прав людини проголошено, що всі люди народжуються вільними й є рівними за своєю гідністю та правами. Вони наділені розумом і совістю та повинні діяти один щодо одного в дусі братерства. Кожна людина має всі права і всі свободи, проголошені цією Декларацією, незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного чи соціального походження, майнового, станового або іншого становища (ст. 2).

Згідно зі статтею 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, всі особи є рівними перед судами і трибуналами. Це основоположні міжнародні правові норми з питань рівності прав людини, на які орієнтується всі правові держави світу.

Конституція України закріплює основні засади правового статусу людини і громадянина в Україні, тобто ті провідні ідеї, що покладені в основу змісту й умов реалізації прав та обов'язків людини і громадянина в нашій державі. Передусім це стосується частин 1, 2 ст. 24 Конституції України, відповідно до яких: «Громадяни мають рівні« конституційні права і свободи та є рівними перед законом».

Не може бути привілеїв і обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального поводження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками». Крім того, ч. 2 ст. 21 Конституції України закріплює засаду невідчужуваності та непорушності прав і свобод людини. Відповідно до цієї засади не допускається не тільки відчуження прав і свобод, якими людина володіє, а й обмеження їхнього змісту, створення перешкод для їх реалізації тощо. Дані положення повною мірою поширюються і на передбачені цивільно-процесуальним законом права суб'єктів цивільного провадження.

У загальному розумінні рівність перед законом означає обов'язок всіх додержуватися приписів закону, використовувати закон у своїх інтересах. Закріплення рівності перед законом як засади здійснення правосуддя в цивільних справах означає, що жодна обставина не може стати підставою для надання будь-яких привілеїв або запровадження будь-яких обмежень, що суперечать приписам цивільно-процесуального закону щодо прав і обов'язків всіх суб'єктів провадження.

У відповідності до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» « Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» «Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст. 129 Конституції) зобовязують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів.

Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обовязків, передбачений пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку Держави.

Також, у відповідності до положень статей 55, 124 Конституції України та статті ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом.

Суд на підставі ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як встановлено у судовому засіданні, сторони мають малолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дані обставини підтверджуються копією Свідоцтва про народження серія І-НО № 683925, з якої вбачається, що ОСОБА_1 є батьком, а ОСОБА_2 матірю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6).

Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області № 243/441/16-ц від 26 лютого 2016 року, шлюб, зареєстрований 26 серпня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Словянську Словянського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, Актовий запис № 264, між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, розірвано.

Місце мешкання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, визначено разом з батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8).

Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 29 квітня 2016 року справа № 243/2755/16-ц, стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ј частини усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 01 квітня 2016 року, до повноліття дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти на його утримання, в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2, щомісячно, починаючи стягнення з 01 квітня 2016 року, до досягнення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, трирічного віку (а.с.8-9).

Рішення набуло законної сили 11 травня 2016 року.

На виконання Рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 29 квітня 2016 року, 12 травня 2016 року були видані Виконавчі листи (а.с.10-11).

24 травня 2016 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Словянського міськрайонного управління юстиції була винесена Постанова про відкриття виконавчого провадження № 51203861, про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у розмірі ј частини усіх видів його заробітку (а.с.12).

Також 24 травня 2016 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Словянського міськрайонного управління юстиції була винесена Постанова про відкриття виконавчого провадження № 51204068, про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у розмірі 1/6 на утримання ОСОБА_1 до досягнення дитиною 3-х річного віку (а.с.13).

Згідно ст. 12 ЦПК України Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Тобто, доказами можуть бути будь-які дані, на підставі яких суд повинен встановити наявність обставин, що обґрунтовують вимоги позивача щодо наявності у відповідача заборгованості по сплаті аліментів саме з його вини.

Як передбачено ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

В той час, ст. 78 ЦПК України, яка регулює питання допустимості доказів, передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Тобто, докази, які позивач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається, як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, повинні бути виключно належними та допустимими.

ОСОБА_2 до суду надала Заяву, в якій вказала що не визнає позовні вимоги ОСОБА_1, однак в порушення норм ст. 81 ЦПК України, не надала суду належних та допустимих доказів на які б вона посилалася, як на підставу своїх заперечень.

Так, відповідачем ОСОБА_2 не надано належних доказів відсутності її вини при виникненні заборгованості по сплаті аліментів за період з квітня 2016 року до 31 травня 2017 року. А отже, вона повинна нести відповідальність за прострочення сплати аліментів у виді неустойки (пені) за вказаний період.

Раніше, ОСОБА_2, у Заяві про скасування заочного рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 11 липня 2017 року, зазначала, що обставини, які зазначені позивачем ОСОБА_5 у позовній заяві не відповідають дійсності, оскільки вона з дитиною та позивачем мешкали разом після розлучення з 26 лютого 2016 року по серпень 2017 року, з серпня 2017 року по листопад 2018 року дитина проживала разом з нею та знаходилася на її утриманні, а в листопаді 2018 року позивач забрав дитину з дитячого садочку та не повернув їй дитину. Однак в обґрунтування своїх заперечень до суду також не надала жодного належного доказу.

Натомість, позивач ОСОБА_5 надав до суду Довідку від 10 листопада 2016 року, яка видана Виконуючою обовязки завідувача Комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад (Ясла - сад) компенсуючого типу №6 «Сонечко», з якої вбачається, що з 06 жовтня 2016 року протягом перебування дитини в дошкільному навчальному закладі ОСОБА_2 жодного разу до закладу не навідувалася, приводив дитину до садочку та забирав її лише батько ОСОБА_1 (а.с. 72).

Також з Рішення Словянської міської ради Донецької області № 180/20 від 15 березня 2017 року «Про встановлення порядку спілкування з дитиною», вбачається, що ОСОБА_2 встановлено порядок спілкування з дочкою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, щопонеділка та щосереди з 17 години 30 хвилин до 19 години 30 хвилин та щонеділі з 10 години 00 хвилин до 19 години 00 хвилин, за місцем проживання дитини (а.с. 77).

З Довідки про забезпечення житловою площею, виданою 06 листопада 2018 року Житлово - будівельним кооперативом «Енергетик», вбачається, що дитина ОСОБА_3, 11 вересня 2014 року зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 разом з батьком ОСОБА_1 та бабою ОСОБА_6 (а.с. 70).

Також, матеріали справи містять нотаріально посвідчену Заяву, яка складена ОСОБА_2 29 вересня 2017 року, в якій вона засвідчила, що добровільно відмовляється від батьківства щодо її малолітньої дитини ОСОБА_3 11 вересня 2014 року (а.с.80).

Таким чином, суд не приймає до уваги посилання ОСОБА_2 на ті обставини, що вона не визнає позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, оскільки в обґрунтування своїх заперечень вона не надала жодного належного доказу по справі.

Відповідно до ст. 229 ЦПК України, суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Відповідно частини 3 статті 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом.

Так, матеріали справи містять Довідку щодо заборгованості по аліментам, складену державним виконавцем Словянського міськрайонного Відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області, від 02 червня 2017 року, з якого вбачається, що відповідно Виконавчих листів № 2/243/1608/2016 від 12 травня 2016 року, які видано на підставі Рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 29 квітня 2016 року про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 у розмірі ј частини, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та у розмірі 1/6 частини на утримання ОСОБА_1 до досягнення дитиною ОСОБА_3 трирічного віку, з якої вбачається що ОСОБА_2 має заборгованість по сплаті аліментів станом на 01 червня 2016 року у сумі 25328,00 грн., яка складається з:

- квітень 2016 року нарахована сума аліментів 1555,00 грн., сплачено 0,00 грн.;

- травень 2016 року нарахована сума аліментів 1555,00 грн., сплачено 0,00 грн.;

- червень 2016 року нарахована сума аліментів 1555,00 грн., сплачено 0,00 грн.;

- липень 2016 року нарахована сума аліментів 1555,00 грн., сплачено 0,00 грн.;

- серпень 2016 року нарахована сума аліментів 1555,00 грн., сплачено 0,00 грн.;

- вересень 2016 року нарахована сума аліментів 1555,00 грн., сплачено 0,00 грн.;

- жовтень 2016 року нарахована сума аліментів 1948,00 грн., сплачено 0,00 грн.;

- листопад 2016 року нарахована сума аліментів 1948,00 грн., сплачено 0,00 грн.;

- грудень 2016 року нарахована сума аліментів 1948,00 грн., сплачено 0,00 грн.;

- січень 2017 року нарахована сума аліментів 1948,00 грн., сплачено 0,00 грн.;

- лютий 2017 року нарахована сума аліментів 1948,00 грн., сплачено 0,00 грн.;

- березень 2017 року нарахована сума аліментів 2086,00 грн., сплачено 0,00 грн.;

- квітень 2017 року нарахована сума аліментів 2086,00 грн., сплачено 0,00 грн.;

- травень 2017 року нарахована сума аліментів 2086,00 грн., сплачено 0,00 грн. (а.с. 14).

Суд приймає вищезазначену Довідку заборгованості по аліментам як належний доказ по справі, оскільки вона не викликає сумніву у суду та не спростована відповідачем по справі.

За правовою природою аліментні зобов'язання - це періодичні платежі, які боржник зобов'язаний сплачувати щомісячно. Несвоєчасна сплата аліментів передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені).

Позивач ОСОБА_1 намагався врегулювати спір до судового розгляду шляхом надіслання відповідачці ОСОБА_2, Письмової вимоги про добровільне погашення заборгованості по аліментам, яка станом на 23 травня 2017 року складала 23242,00 грн. (а.с.16-17).

Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 196 Сімейного кодексу України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів (Частина перша статті 196 в редакції Закону № 2037-VIII від 17.05.2017, який набрав чинності 08 липня 2017 року).

У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною третьою статті 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Розмір та вид відповідальності за прострочення сплати аліментів встановлено ч.1 ст. 196 СК України. Так, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Відповідно до частини 3 статті 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом.

При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, у випадках несвоєчасної виплати присуджених за рішенням суду аліментів виникає з часу набрання рішенням законної сили, при наявності вини платника аліментів за прострочення у їх сплаті.

У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розяснено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у ст. 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у звязку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Таким чином, виходячи зі змісту ст. 196 СК України, суд відповідно до вимог ст. 264 ЦПК України повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки. При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, не повязується з дотриманням державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження».

За правовою природою аліментні зобов'язання - це періодичні платежі, які боржник зобов'язаний сплачувати щомісяця і несвоєчасна сплата яких передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені).

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:?p=(A1?1%?Q1)+(A2?1%?Q2)+……….(An?1%?Qn), де:

?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Саме таку правову позицію 25 квітня 2018 року висловив Верховний Суд у справі № 572/1762/15-ц.

Суд не приймає до уваги розрахунок пені за прострочення сплати аліментів, здійснений ОСОБА_1, оскільки, хоча він і здійснений відповідно до вимог ст. 196 СК України, однак його здійснено з помилками у днях прострочення сплати аліментів.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму, виходячи з наступного розрахунку:

- сума неустойки (пені) за квітень 2016 року: нарахована сума аліментів 1555,00 грн. х 1%(пені) х 426 дня (01 квітня 2016 року по 31 травня 2017 року) = 6624,30 грн.;

- сума неустойки (пені) за травень 2016 року: нарахована сума аліментів 1555,00 грн. х 1%(пені) х 396 днів (01 травня 2016 року по 31 травня 2017 року) = 6157,80 грн.;

- сума неустойки (пені) за червень 2016 року: нарахована сума аліментів 1555,00 грн. х 1%(пені) х 365 днів (01 червня 2016 року по 31 травня 2017 року) = 5675,75 грн.;

- сума неустойки (пені) за липень 2016 року: нарахована сума аліментів 1555,00 грн. х 1%(пені) х 335 днів (01 липня 2016 року по 31 травня 2017 року) = 5209,25 грн.;

- сума неустойки (пені) за серпень 2016 року: нарахована сума аліментів 1555,00 грн. х 1%(пені) х 304 дня (01 серпня 2016 року по 31 травня 2017 року) = 4727,20 грн.;

- сума неустойки (пені) за вересень 2016 року: нарахована сума аліментів 1555,00 грн. х 1%(пені) х 273 дня (01 вересня 2016 року по 31 травня 2017 року) = 4245,15 грн.;

- сума неустойки (пені) за жовтень 2016 року: нарахована сума аліментів 1948,00 грн. х 1%(пені) х 243 дня (01 жовтня 2016 року по 31 травня 2017 року) = 4733,64 грн.;

- сума неустойки (пені) за листопад 2016 року: нарахована сума аліментів 1948,00 грн. х 1%(пені) х 212 днів (01 листопада 2016 року по 31 травня 2017 року) = 4129,76 грн.;

- сума неустойки (пені) за грудень 2016 року: нарахована сума аліментів 1948,00 грн. х 1%(пені) х 182 дня (01 грудня 2016 року по 31 травня 2017 року) = 3545,36 грн.;

- сума неустойки (пені) за січень 2017 року: нарахована сума аліментів 1948,00 грн. х 1%(пені) х 151 день (01 січня 2017 року по 31 травня 2017 року) = 2941,48 грн.;

- сума неустойки (пені) за лютий 2017 року: нарахована сума аліментів 1948,00 грн. х 1%(пені) х 120 днів (01 лютого 2017 року по 31 травня 2017 року) = 2337,60 грн.;

- сума неустойки (пені) за березень 2017 року: нарахована сума аліментів 2086,00 грн. х 1%(пені) х 92 дня (01 березня 2017 року по 31 травня 2017 року) = 1919,12 грн.;

- сума неустойки (пені) за квітень 2017 року: нарахована сума аліментів 2086,00 грн. х 1%(пені) х 61 день (01 квітня 2017 року по 31 травня 2017 року) = 1272,46 грн.;

- сума неустойки (пені) за травень 2017 року: нарахована сума аліментів 2086,00 грн. х 1%(пені) х 31 день (01 травня 2017 року по 31 травня 2017 року) = 646,66 грн.

Всього: 54165,53 грн.

За встановлених обставин, зважаючи на те, що відповідачем не сплачувалися аліменти на утримання неповнолітньої дитини, враховуючи суми щомісячної заборгованості та виходячи із вищезазначеного розрахунку, неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів за період з 01 квітня 2016 року по 31 травня 2017 року складає 54165,53 грн.

Разом із тим, враховуючи положення ч.1 ст.196 СК України, за якими одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що з ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню у якості відповідальності платника аліментів за прострочення їх сплати (неустойки) у розмірі загальної суми заборгованості по аліментам станом на 01 червня 2017 року, що складає 25328,00 грн., як про це зазначено у Довідці про несплату аліментів, складену державним виконавцем, яка судом прийнята до уваги як належний та обґрунтований доказ по справі, у звязку з чим дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів підлягає частковому задоволенню та з ОСОБА_2 підлягає до стягнення сума пені, що дорівнює розміру заборгованості зі слати аліментів за період з 01 квітня 2016 року по 31 травня 2017 року у сумі 25328,00 грн..

При зверненні до суду позивач ОСОБА_1 сплатив судовий збір по справі, однак не вимагає компенсації за понесені судові витрати від ОСОБА_2, тому судом не вирішується питання щодо відшкодування судових витрат по справі.

Керуючись статтями 11, 60, 212, 213, 214, 215 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 196 Сімейного кодексу України, пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП: НОМЕР_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_5, громадянки України, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП: НОМЕР_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_6, громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_2, неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на підставі Рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 29 квітня 2016 року у розмірі 25328 грн. 00 коп. (двадцять пять тисяч триста двадцять вісім гривень 00 копійок).

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у звязку з відсутністю підстав.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повне судове рішення складено 08 лютого 2019 року.

Рішення ухвалено та підписано у нарадчій кімнаті в одному екземплярі.

Головуючий:

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_7