Справа № 529/1179/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2019 року Диканський районний суд Полтавської області в складі: головуючого - судді Гвоздика А. Є. у приміщенні Диканського районного суду в смт. Диканька, розглянувши без проведення судового засідання у порядку спрощеного позовного провадження за правилами письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних позовних вимог ОСОБА_3, про зменшення розміру аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, які він сплачує на користь відповідача на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Свій позов, мотивує тим, що він з відповідачем по справі мають спільну неповнолітню дитину - ОСОБА_4, на утримання якої він, згідно рішення Диканського районного суду Полтавської області від 11.08.2010 року, сплачує аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів свого доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

В своєму позові останній вказав, що він сплачував належним чином аліменти, дбав про належне матеріальне забезпечення своєї неповнолітньої дочки ОСОБА_5. Однак, 23.02.2012 року у нього та третьої особи по справі народилась дочка ОСОБА_6, яка також потребує належного утримання, а тому подальша сплата аліментів у визначеному рішенням Диканського районного суду, розмірі є не можливою, крім цього на даний час він тимчасово не працює.

Вказуючи на те, що він окрім неповнолітньої дочки ОСОБА_5 також має неповнолітнью дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, якій зобов'язаний також забезпечити належний матеріальний стан, як наслідок, сплата аліментів в розмірі визначеним судом на утримання старшої дочки є не можливою, позивач просить суд зменшити розмір аліментів, які він сплачує на користь відповідача на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5, з 1/4 частини на 1/6 частину всіх видів його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дочкою ОСОБА_5 повноліття.

Оскільки справа є незначної складності, є пріоритетним швидке вирішення спору, позивачем в позові не ставляться питання, щодо проведення тієї чи іншої експертизи, окрім цього, сторони після відкриття провадження по справі не висловили своїх заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, тому вона підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, то відповідно до ч. 13 ст. 7, ч.ч. 3, 5 ст. 279 ЦПК України справа була розглянута без повідомлення сторін в порядку письмового провадження без проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Відповідач в порядку ст. 178 ЦПК України подала відзив, у якому вказала, що позовні вимоги позивача не визнає, оскільки вони є необґрунтованими та безпідставними, а тому задоволенню не підлягають. ОСОБА_2 вказує, що позивач в своєму користуванні має житловий будинок, та власний автомобіль. Остання вказала, що позивач свідомо приховує факт регулярного доходу, який отримує від здійснення ремонтних робіт будівель та інших приміщень у фізичних осіб, окрім цього, має матеріальну підтримку від матері, яка працює та проживає в Італії. З викладених обставин, позивач ОСОБА_1 взмозі сплачувати аліменти у встановленому судом розмірі.

Окрім цього, відповідач ОСОБА_2 у своєму відзиві на позов зазначила, що вона отримує заробітну плату, яка в середньому не в значній мірі перевищує розмір мінімальної. До того ж не маючи власного житла, винаймає таке, де проживає разом зі їхньою спільною неповнолітньою дочкою. За таких обставин, оренда житла, оплата комунальних послуг, забезпечення потреб доньки-підлітка в одязі, харчуванні, дозвіллі потребує значних коштів. А коштів, які сплачує позивач недостатньо для забезпечення матеріальних потреб дитини. В свою чергу зменшення розміру аліментів призведе, до надто скрутного матеріального становищу, а сама відповідач не зможе належно забезпечити потреби їхньої неповнолітньої дочки ОСОБА_5.

В свою чергу, позивач ОСОБА_1 у своїй відповіді на відзив зазначив, що він є батьком не тільки їхньої з відповідачем дочки ОСОБА_5, а ще і неповнолітньої дочки ОСОБА_6, яка народилась від шлюбу з третьою особою, та має право на належне матеріальне забезпечення, гармонійний розвиток. Твердження відповідачки ОСОБА_2 про те, що він має у своєму користуванні житловий будинок не відповідає дійсності, оскільки житловий будинок в якому він проживає разом з сім'єю, належить його батькові, а на підтвердження цього гадав належно завірену копію правовстановлюючих документів.

Окрім цього, позивач ставиться критично до тверджень відповідача, щодо свого доходу , який він отримує від трудової діялньсті, оскільки такі не підтвердженні останньою відповідними доказами. Також позивач ОСОБА_1 зазначив, що він жодної матеріальної допомоги від матері не отримує, оскільки вона є пенсіонером, а також не має перед ним жодних зобов'язань матеріального характеру. За таких обставин, позивач вважає свій позов обґрунтованим та такий, що підлягає задоволенню.

Третя особа ОСОБА_3 у визначений судом строк, в порядку ст. 181 ЦПК України, письмових пояснень не подала.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач по справі є батьком неповнолітньої дочки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, яка народилася у шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2

Рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 11 серпня 2010 року стягнуто з позивача на користь відповідача ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що з 24 листопада 2011 року і на час розгляду справи в суді, позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з третьою особою по справі ОСОБА_3, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про шлюб.

Позивач ОСОБА_1 є батьком неповнолітньої ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджено належно завіреною копією свідоцтва про її народження.

В той же час, з наявної у матеріалах справи довідки виданої Диканської селищної ради, що разом з позивачем по вул. Горького, 4 в смт. Диканька Полтавської області фактично проживають його нинішня дружина третя особа по справі ОСОБА_3, малолітня дочка ОСОБА_7, та дочка третьої особи, ОСОБА_8.

Судом встановлено, що неповнолітня дочка позивача від першого шлюбу - ОСОБА_4 з часу розірвання шлюбу між позивачем та відповідачкою ОСОБА_2 і до теперішнього часу постійно проживає разом з матірю відповідачкою по справі. Окрім цього остання несе і додаткові витрати на її виховання та утримання.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

У ст. 8 ЗУ "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Судом було встановлено, що позивач фізично здоровий, працездатний, не є інвалідом, однак на даний час не є працевлаштованим.

Суд критично оцінює твердження позивача про те, що через народження та подальше утримання дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 від другого шлюбу свідчить про істотну зміну його сімейного та матеріального стану і являється підставою для зменшення розміру аліментів на дочку від першого шлюбу, адже обов'язок позивача як батька утримувати кожну свою дитину є абсолютним.

Так, суд неприймає до уваги твердження позивача про неможливість сплачувати визначений судом розмір аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5, окрім зазначених вище фактів, ще і через тимчасове безробіття останнього, оскільки позивач є працездатною особою, його бажання чи небажання працювати не є тією обставиною, яка враховується при визначенні розміру аліментів. Позивач не позбавлений можливості працевлаштуватися, отримати постійне джерело прибутку та забезпечувати своїх дітей у визначеному розмірі як для старшої дочки ОСОБА_5, так і для молодшої ОСОБА_8, яка проживає разом з ним. Останній не надав доказів, які б підтверджували його скрутне матеріальне становище. Таким чином, відсутність офіційних джерел доходів не звільняє позивача як батька, від обов'язку щодо утримання своєї дитини.

Суд також зауважує, що дочка ОСОБА_6 позивача від другого шлюбу - проживає разом з позивачем, тобто позивач має можливість надавати їй більше батьківської уваги та піклування, нести додаткові витрати на її утримання, а отже більше дбати про її духовний та фізичний розвиток, ніж здійснювати аналогічні дії відносно неповнолітньої дочки від першого шлюбу - ОСОБА_4, яка проживає окремо від нього та на яку він, як вбачається із відзиву відповідачки ОСОБА_2, та не було спростовано позивачем, крім аліментів, більше ніякої матеріальної допомоги не надає.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

З огляду на вказані факти, суд приходить до висновку про те, що відповідачем не доведено зміну свого матеріального стану, який би слугував підставою для зменшення розміру аліментів на утримання його неповнолітньої дочки ОСОБА_5, від першого шлюбу.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, беручи до уваги те, що загалом обставини, які істотно змінили матеріальний стан позивача відсутні, матеріальний стан позивача дозволяє йому сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5, від першого шлюбу, самим позивачем не було надано суду достатніх та належних доказів, які б це спростовували, окрім того, розмір аліментів має бути достатнім для забезпечення гармонійного розвитку всіх дітей відповідача і при його зменшенні суттєво погіршиться становище саме неповнолітньої дочки ОСОБА_5, з метою дотримання балансу між майновими правами всіх дітей позивача та недопущення дискримінації старшої дитини, яка проживає окремо від батька, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову про зміну розміру аліментів слід відмовити в повному обсязі за безпідставністю.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 141 ч. 2, 180, 182, 192 СК України, ст. 8 ЗУ "Про охорону дитинства", ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, ст. ст. 10, 12, 17, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, до ОСОБА_2, проживаючої ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, третя особа, яка не заявляє самостійних позовних вимог ОСОБА_9, жителька вул. Горького, 4, в смт. Диканька Полтавської області, про зменшення розміру аліментів, відмовити за безпідставністю.

Рішення набирає законної сили через 30 днів з дня його ухвалення, якщо на нього не буде подана апеляційна скарга учасниками справи.

Рішення може бути оскаржене протягом 30 днів з дня його ухвалення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Головуючий: