КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/1850/2019 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Таргоній Д.О., Ігнатченко Н.В.,

за участю секретаря Немудрої Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 лютого 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_7, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу - Ващенко Віталій Володимирович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Коновалова ЕсталінаАнатоліївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кударенко Віра Миколаївна про визнання недійсними довіреності та договору купівлі-продажу майна, витребування майна та визнання права власності на нерухоме майно,

встановив:

у серпні 2014 року, ОСОБА_4 звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3 про визнання недійсними довіреності та договору купівлі-продажу майна, витребування майна та визнання права власності на нерухоме майно, мотивуючи свої вимоги тим, що 30 квітня 2013 року було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, згідно якого ОСОБА_4, від імені якої діяв ОСОБА_6 на підставі довіреності посвідченої ПН КМНО Ващенко В.В. 30 квітня 2013 року за реєстровим №761, продала, а покупець ОСОБА_5 купила житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2; договір посвідчено приватним нотаріусом КМНО КоноваловоюЕ.А. 30 квітня 2013 року за реєстровим №1792.

22 грудня 2014 року також було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, згідно якого ОСОБА_5, від імені якої діяв ОСОБА_11 на підставі довіреності посвідченої Штогріною Н.Л. приватним нотаріусом Генічеського районного нотаріального округу Херсонської області від 10 грудня 2014 року за реєстровим №1903, продала, а покупець ОСОБА_3 купив житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2; договір посвідчено приватним нотаріусом КМНО КударенкоВ.М. 22 грудня 2014 року за реєстровим №3410.

Вважаючи, що довіреність від імені ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_6 від 30 квітня 2013 року була видана під впливом насильства та у момент, коли позивачка не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, тому зазначена довіреність та договір купівлі-продажу від 30 квітня 2013 року мають бути визнані судом недійсними, а будинок витребуваний у ОСОБА_3, оскільки він вибув з володіння позивачки поза її волею.

Позивачка ОСОБА_4 на обґрунтування своїх вимог зазначала, що у 2012 році її збив автомобіль, у зв'язку з чим з 12 липня 2012 року по 31 липня 2012 року вона перебувала на стаціонарному лікуванні в Київській міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги, де їй у тому числі були встановлені діагнози «слабоумство, алкогольна енцефалопатія, алкогольний делірій»; саме слабоумство та хронічний алкоголізм разом із травмами після ДТП призвели до такого психічного стану позивачки, що вона 30 квітня 2013 року видаючи довіреність не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

Крім того, позивачка зазначала, що у 2013 році її разом із сином ОСОБА_7 проти їхньої волі було вивезено із будинку невідомими особами до інших регіонів України, де їх примусово утримували до 11 березня 2014 року; після звільнення вона та ОСОБА_7 звернулися з відповідними заявами до правоохоронних органів.

Просила суд, визнати недійсною довіреність, підписану ОСОБА_4, посвідчену 30 квітня 2013 року приватним нотаріусом КМНО Ващенко В.В. за реєстровим №761.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2, укладений між ОСОБА_4, від імені якої на підставі довіреності, посвідченої 30 квітня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ващенко В.В. за реєстровим №761, діяв ОСОБА_6, та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою Е.А. 30 квітня 2013 року за реєстровим номером 1792.

Витребувати у ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою АДРЕСА_2.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою АДРЕСА_2.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22 лютого 2017 року, позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано недійсною довіреність від 30 квітня 2013 року від імені ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_6, яка посвідчена Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу - Ващенко В.В. 30 квітня 2013 року за реєстровим номером 761.

Визнано договір купівлі-продажу від 30 квітня 2013 року житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2, укладений між ОСОБА_4, від імені якої на підставі довіреності, посвідченої 30 квітня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ващенко В.В. за реєстровим №761, діяв ОСОБА_6, та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою Е.А. 30 квітня 2013 року за реєстровим номером 1792 - недійсним.

Витребувано від ОСОБА_3 житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами - АДРЕСА_2 (житловий будинок - загальною площею 48,2 кв. м, житловою площею 38,2 кв. м, позначений на поверховому плані літ. «А», сараї літ. «Б», «В», вбиральня літ. «Г», душ «З») на користь ОСОБА_4

Визнано право власності на житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_2 (житловий будинок - загальною площею 48,2 кв. м, житловою площею 38,2 кв. м, позначений на поверховому плані літ. «А», сараї літ. «Б», «В», вбиральня літ. «Г», душ «З») за ОСОБА_4

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 через свого представника - адвоката ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що не ґрунтується на матеріалах справи та вимогах матеріального та процесуального законодавства.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилається на те, що 22 грудня 2014 року він придбав будинок по АДРЕСА_2 у власниці даного будинку ОСОБА_5

Договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Кударенко В.М., на момент укладання договору, у відповідності до вимог Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, зі сторони продавця була надана вся необхідна документація, дані про те, що власником будинку по АДРЕСА_2 є саме ОСОБА_5 відповідали відомостям Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, арешти на майно були відсутні.

Відтак, підстави вважати, що апелянтом порушуються права Позивача, на момент укладання договору купівлі-продажу були відсутні.

Судом не було прийнято до уваги та не надано оцінку тим фактам, що ОСОБА_4 за життя ніколи не визнавалася недієздатною або обмежено дієздатною, має самостійний спосіб життя, особисто отримує пенсію, видає інші документи від свого імені, та посвідчує їх у нотаріальних органах, а також представляє свої інтереси в суді.

Вважає, що позивачем не було доведено, що будинок по АДРЕСА_2 було продано поза її волею.

Просив скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 лютого 2017 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом (Дублікат) від 19 березня 1999 року та Витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12 березня 2013 року (індексний номер 1150040) - ОСОБА_4 є власником житлового будинку, що розташований за адресою АДРЕСА_2.

Згідно листа Департаменту земельних ресурсів КМДА від 26 квітня 2013 року на ім'я ОСОБА_4 земельна ділянка на АДРЕСА_2 згідно з даними автоматизованої системи ПК «Кадастр» зареєстрована за ОСОБА_13 (померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року) на підставі технічного звіту по встановленню зовнішніх меж землекористування (код земельної ділянки 63:369:014, площа 1000,75кв.м.); документи, що посвідчують право власності чи користування (оренди) на зазначену земельну ділянку станом на 31 грудня 2012 року, в Департаменті земельних ресурсів не були зареєстровані, кадастровий номер не присвоювався.

30 квітня 2013 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ващенко В.В. за реєстровим №761 було посвідчено довіреність від 30 квітня 2013 року, згідно якої ОСОБА_4 уповноважувала ОСОБА_6 представляти її інтереси в будь-яких органах при вирішенні будь-яких питань, що стосуватимуться її як власника житлового будинку АДРЕСА_2; після отримання та оформлення всіх необхідних документів - розпоряджатися (продавати тощо) за ціну та на умовах на його власний розсуд; зазначена довіреність видана строком на три роки і дійсна до 30 квітня 2016 року, з правом передоручення повноважень третім особам.

30 квітня 2013 року було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, згідно якого ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, від імені якої діяв ОСОБА_6 на підставі довіреності посвідченої ПН КМНО Ващенко В.В. 30 квітня 2013 року за реєстровим №761, продала, а покупець ОСОБА_5 купила житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2; договір посвідчено приватним нотаріусом КМНО Коноваловою Е.А. 30 квітня 2013 року за реєстровим №1792; в договорі зазначено, що продаж вчиняється за 447608грн.

Згідно копії довідки форми №3 датованою 30 квітня 2013 року, що міститься в матеріалах, на підставі яких було нотаріально посвідчено вищезазначений договір, зареєстрованою за адресою АДРЕСА_2 значиться одна особа - ОСОБА_4 з 27 серпня 1967 року.

22 грудня 2014 року також було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, згідно якого ОСОБА_5, від імені якої діяв ОСОБА_11 на підставі довіреності посвідченої Штогріною Н.Л. приватним нотаріусом Генічеського районного нотаріального округу Херсонської області від 10 грудня 2014 року за реєстровим №1903, продала, а покупець ОСОБА_3 купив житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2; договір посвідчено приватним нотаріусом КМНО КударенкоВ.М. 22 грудня 2014 року за реєстровим №3410; згідно Договору - продаж вчинено за 405324,00 грн.; до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 22 грудня 2014 року спірний будинок було зареєстровано на ім'я ОСОБА_3 (номер запису про право власності 8184707) приватним нотаріусом Кударенко В.М. як реєстратором.

Як зазначено в п.1 зазначеного Договору, житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами - АДРЕСА_2 - житловий будинок має загальну площу 48,2 кв. м, житлову площу 38,2 кв. м, позначений на поверховому плані літ. «А», а також на земельній ділянці розташовані - сараї літ. «Б», «В», вбиральня літ. «Г», душ «З».

Згідно копії довідки форми №3 датованою 21 грудня 2014 року, що міститься в матеріалах, на підставі яких було нотаріально посвідчено зазначений договір, зареєстровані особи за адресою АДРЕСА_2 відсутні.

Що до наданої до матеріалів справи копії розписки від 01 травня 2013 року на ім'я ОСОБА_6 про отримання грошових коштів у розмірі 60 000 доларів США, де також зазначається, що «свій будинок вона продала ОСОБА_6.», позивачка ОСОБА_4 фактично пояснити нічого не може, але стверджує, що зазначених грошових коштів вона не отримувала.

Згідно акту судово-медичного дослідження №1964/Е від 14 грудня 2012 року - ОСОБА_4 з 12 липня 2012 року по 31 липня 2012 року перебувала на лікуванні у відділенні політравми Київської міської лікарні швидкої медичної допомоги; дані наданої медичної документації свідчать про те, що при поступленні до стаціонару 12 липня 2012 року у ОСОБА_4, 1948 р. н. виявлені тілесні ушкодження (у тому числі) - відкрита черепно-мозкова травма (відноситься до тяжкого тілесного ушкодження - за критерієм небезпеки для життя), закрита травма тазу (відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості - за критерієм тривалості розладу здоров'я), тощо.

Згідно Висновку судово-психіатричної експертизи №604 від 18 серпня 2016 року - до 30 квітня 2013 року, станом на 30 квітня 2013 року (дата підписання довіреності на ім'я ОСОБА_6.) та станом на 01 травня 2013 року (дата підписання розписки на ім'я ОСОБА_6 про отримання грошових коштів у розмірі 60000 доларів США) ОСОБА_4 страждала на органічне ураження головного мозку поєднаного (інтоксикаційного, атрофічного, травматичного) ґенезу з вираженим психоорганічним синдромом (F 07.9 - згідно з Міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду); до 30 квітня 2013 року, станом на 30 квітня 2013 року та станом на 01 травня 2013 року ОСОБА_4 страждала на органічне ураження головного мозку поєднаного (інтоксикаційного, атрофічного, травматичного) ґенезу з вираженим психоорганічним синдромом; у момент підписання довіреності 30 квітня 2013 року та станом на день підписання розписки 01 травня 2013 року ОСОБА_4 за своїм психічним станом не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що оформлення довіреності від 30 квітня 2013 року на ім'я ОСОБА_6 та підписання договору купівлі-продажу будинку від 30 квітня 2013 року на ім'я ОСОБА_5 мали місце поза волею ОСОБА_4, ці правочини були вчинені у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

Вищезазначене доведене достатніми та належними доказами.

З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Згідно ч.1-3,5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3,5 ст.203 цього Кодексу.

Згідно положень ст.13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства, при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Згідно ч.1 ст.225 ЦК України - правочин який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та/або не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи.

Згідно ст.330 ЦК України - якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно ст.388 ЦК України - якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно (у тому числі) - вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Згідно ч.3 ст.388 ЦК України - якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Під час апеляційного перегляду справи, а саме 08 вересня 2017 року ОСОБА_4 померла.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 04 жовтня 2017 року, провадження по справі було зупинено до вступу у справі правонаступника.

29 березня 2018 року до Апеляційного суду м. Києва звернувся із заявою ОСОБА_7 - син померлої ОСОБА_4, про вступ його у справу у якості правонаступника.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18 квітня 2018 року, задоволено клопотання про заміну позивача ОСОБА_4 її правонаступником ОСОБА_7

Крім цього, ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 11 червня 2018 року, по справі було призначено повторну посмертну судово-психіатричну експертизі.

Згідно висновку повторної посмертної судово-психіатричної експертизи №23 від 06 грудня 2018 року вбачається, що ОСОБА_4 на момент складання довіреності 30 квітня 2013 року страждала на органічне ураження головного мозку поєднаного (інтоксикаційного, атрофічного, травматичного) ґенезу з вираженим психоорганічним синдромом.

На момент складання довіреності 30 квітня 2013 року за своїм психічним станом ОСОБА_4 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

У відповідності до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено вимогами ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Викладені в апеляційній скарзі доводи є непереконливими, такими що не спростовують висновків суду першої інстанції, у зв'язку з чим рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 лютого 2017 року слід залишити без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 07 лютого 2019 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Д.О. Таргоній

Н.В. Ігнатченко