Справа № 457/238/18 Головуючий у 1 інстанції: Марчук В.І.
Провадження № 22-ц/811/2059/19 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2019 року м.Львів

Справа № 457/238/18

Провадження № 22ц/811/2059/19

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

з участю ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянув апеляційну скаргупредставника ОСОБА_3 ОСОБА_1

на рішення Трускавецького міського суду Львівської області, ухвалене у м. Трускавці 24 квітня 2019 року у складі судді Марчука В.І.,

у справі

за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про зміну розміру часток у спільній частковій власності,-

встановив:

14 березня 2018 року ОСОБА_4 звернулась з цим позовом. В обгрунтування позову посилається на те, що 19 вересня 1985 року батьки подарували їй 1/2 ідеальну частину житлового будинку АДРЕСА_1 . Співвласниками іншої частини житлового будинку залишилися її батьки: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в розмірі по 1/4 частки. Вказує, що площа всього будинку становила на момент дарування 125,3 кв.м, в тому числі в житлова площа 62,7 кв.м. Зазначає, що рішенням Трускавецької міської ради від 16 грудня 1985 року їй надано дозвіл на здійснення прибудови розміром 2,5 Х 10 м до подарованої 1/2 ідеальної частини будинку з влаштуванням в прибудові кухні, санвузла та вхідного тамбура. Відповідно до поверхового плану та експлікації площа всього будинку після проведення реконструкції становила 169,3 кв.м. Стверджує, що за її кошти було збільшено площу будинку на 44 кв.м. Після проведення добудови їй би мало належати 106,65 кв.м, що в розрахунку на ідеальні частини становить 63/100 від площі всього будинку. Зазначає, що ОСОБА_6 після смерті ОСОБА_7 подарувала 1/2 частину вказаного будинку відповідачу. Вказує, що на даний час ОСОБА_3 користується приміщенням загальною площею 83,9 кв.м. Стверджує, що після зміни часток їй має належати 63/100 ідеальних частини, а відповідачу 37/100 ідеальних частин, що становить 62,65 кв.м і є тією половиною площі будинку, яку батьки залишили за собою після того, як подарували їй другу половину будинку шляхом укладення договору дарування у 1985 році. Просила змінити розмір частки у праві спільної часткової власності, їй на 63/100 ідеальних частин замість 1/2 ідеальної частини, а ОСОБА_3 - на 37/100 ідеальних частин замість 1/2 ідеальної частини у житловому будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Просить позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено. Змінено розмір частки у праві спільної часткової власності ОСОБА_4 на 63/100 ідеальних частини замість 1/2 ідеальної частини, ОСОБА_3 на 37/100 ідеальних частин замість 1/2 ідеальної частини у житловому будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_3 ОСОБА_1 . Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким що порушує законні права та інтереси, винесеним з порушенням норм матеріального права. Просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.Зазначає, що ОСОБА_4 було відомо про всі обставини, які могли б бути підставою для зміни часток ще у 1997 році, однак протягом трирічного строку з цього моменту вона не звернулася до суду за захистом свого порушеного (на її думку) права.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з наступного.

Встановлено, що на підставі договору дарування від 19 вересня 1985 року, посвідченого державним нотаріусом Трускавецької державної нотаріальної контори Білавкою Л.М., ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , подарували ОСОБА_4 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною господарської будівлі сараю, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці площею 600 кв.м, житлова площа будинку становить 62,7 кв.м.

Відповідно до договору дарування від 2 жовтня 1997 року, посвідченого державним нотаріусом Трускавецької державної нотаріальної контори Цап О.П., ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_3 1/2 ідеальну частку житлового будинку з відповідною частиною належних до нього господарських будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Житловий будинок «А-1» цегляний, складається з двох кухонь, восьми житлових кімнат житловою площею 108,1 кв.м. До будинку належать цегляний сарай - літня кухня «Б», вбиральня «В», цегляний гараж «Г», огорожа, замощення.

Рішенням Виконавчого комітету Трускавецької міської ради Львівської області від 16 грудня 1985 року № 363 затверджено рішення міжвідомчої комісії міськвиконкому № 29 від 30 жовтня 1985 року по розгляду заяви ОСОБА_9 в питанні надання дозволу ОСОБА_4 прибудувати до приналежної їй частини будинку прибудову розміром 2,5 Х 10 кв.м з влаштуванням в ній кухні, санвузла і вхідного тамбура. В ході здійснення прибудови позивачем прибудовано наступні житлові приміщення: житлова кімната «2-2» площею 8 кв.м, підвал «ІІ» площею 8,6 кв.м, підвал «ІІІ» площею 6,7 кв. м, туалет «ІV» площею 0,7 кв.м, ванна «V» площею 4,7 кв.м, комора «VІ» площею 3 кв.м.

29 серпня 1997 року видано реєстраційне посвідчення Серії КММ № 000857 про реєстрацію за ОСОБА_4 1/2 ідеальної частини будинку АДРЕСА_1 на праві особистої власності на підставі договору дарування, посвідченого Трускавецькою державною нотконторою 19 серпня 1985 року № 1572 та акту Державної технічної комісії про готовність закінчених будівництвом об`єктів садибної забудови до експлуатації від 31 липня 1997 року, затвердженого рішенням Виконкому Трускавецької міської ради народних депутатів від 14 серпня 1997 року № 162.

Відповідно до поверхового плану та експлікації від 17 березня 1997 року площа всього будинку після проведення ОСОБА_4 добудови становила 169,3 кв.м.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 збільшила площу будинку на 44 кв.м.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що після проведення добудови ОСОБА_4 має належати 106,65 кв.м будинку, що в розрахунку на ідеальні частини становить 63/100 від площі всього житлового будинку.

Суд вважав, що ОСОБА_6 могла розпоряджатися будинком лише в межах належної їй частини. 37/100 частини будинку, які мають належати відповідачу є тією частиною (половиною площі) будинку, яка залишилася у батьків сторін після укладення договору дарування у 1985 році.

З витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 19896328 від 14 серпня 2008 року, видного КП ЛОР «Дрогобицьке міжміське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» вбачається, що ОСОБА_4 користується такими приміщеннями будинку: житлова кімната «2-3» площею 18,3 кв. м, житлова кімната «2-4» площею 18,4 кв.м, житлова кімната «2-2» площею 8,6 кв.м, житлова кімнат «2-5» площею 8,4 кв.м, коридор «2-1» площею 8 кв.м, підвал «11» площею 8,6 кв.м, підвал «111» площею 6,7 кв.м, туалет «ІV» площею 0,7 кв.м, ванна «V» площею 4,7 кв.м, комора «VІ» площею 3 кв.м, гараж «Г», замощення «11», 1/2 ідеальної частини огорожі «1», сходи «Сх.», що в загальному становить 85,4 кв.м.

ОСОБА_3 користується наступними приміщеннями: коридором «1-1» площею 7,1 кв.м, житловою кімнатою «1-2» площею 10,2 кв.м, житловою кімнатою «1-3» площею 18,2 кв.м, житловою кімнатою «1-4» площею 10 кв.м, житловою кімнатою «1-6» площею 16 кв.м, коридором «1-5» площею 11,4 кв.м, підвалом «1» площею 10,4 кв.м, входом в підвал «в/пд.», а також сараєм-літньою кухнею «Б».

Суд першої інстанції прийшов до висновку про збільшення розміру частки у праві спільної часткової власності, оскільки позивачем збільшено за свій рахунок корисну площу будинку, який є об`єктом спільної сумісної власності, шляхом прибудови.

Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

З матеріалів справи, а саме з поверхового плану та експлікації від 17 березня 1997 року вбачається, що площа всього будинку, після проведення ОСОБА_4 добудови, становить 169,3 кв.м.

Встановлено, що ОСОБА_4 збільшила площу будинку на 44 кв.м.

Є встановленим, що внаслідок дарування сторони стали співвласниками по 1/2 частині спірного будинку кожен.

Співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Поліпшення спільного майна, які можна відокремити, є власністю того з співвласників, який їх зробив, якщо інше не встановлено домовленістю співвласників.

Ці обставини суд першої інстанції не врахував.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування Трускавецького міського суду Львівської області від 24 квітня 2019 року з прийняттям нового рішення про відмову в позові.

Керуючись ст. 367, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст. 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 24 квітня 2019 року скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4 про зміну її частки з 1/2 на 63/100 ідеальних частин; зміну частки ОСОБА_3 з 1/2 на 37/100 ідеальних частин у будинку АДРЕСА_1 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 28 грудня 2019 року.

Головуючий

Судді