Справа № 716/1212/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.01.19 року Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді - Стрільця Я.С.

з участю секретаря судових засідань - Климус Г.В., Барабащук О.А.,

представника позивача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Заставна цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання частково недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом та за заповітом, а також визнання права власності на частину спадкового майна, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_5 звернувся до суду із позовом, який в подальшому уточнив, до ОСОБА_6 про визнання частково недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом та за заповітом, а також визнання права власності на частину спадкового майна.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що його діду ОСОБА_8 та бабі ОСОБА_7, на праві спільної сумісної власності належав житловий будинок з господарськими будівлями та побутовими спорудами по АДРЕСА_1.

За життя дід ОСОБА_8 склав заповіт від 01.06.1993 року, яким заповів все своє майно йому. ІНФОРМАЦІЯ_2 дід помер, після його смерті відкрилася спадщина на його Ѕ частину житлового будинку та господарських будівель по АДРЕСА_1.

У зв'язку з тим, що після смерті діда він був неповнолітній та не знав про наявність заповіту, із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини за заповітом в шестимісячний термін він не звертався. Його батькам також не було відомо про існування заповіту, тому і вони в його інтересах не зверталися із заявою про прийняття спадщини.

Вказує, що він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, оскільки з народження та до 2000 року проживав разом з дідом та своїми батьками по АДРЕСА_1.

12.09.1997 року державним нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину, що складається з Ѕ частини житлового будинку з господарськими будівлями та побутовими спорудами по АДРЕСА_1 за законом по 1/6 частині дружині померлого ОСОБА_7 та сину померлого ОСОБА_6 Також, ОСОБА_7 12.09.1997 року державним нотаріусом видано свідоцтво про право власності на Ѕ частину в спільному майні подружжя, а саме частину згаданого будинку.

12.09.1997 року ОСОБА_7 вчинила заповіт, яким все своє майно заповіла сину ОСОБА_6, останній після її смерті (ІНФОРМАЦІЯ_3.) є спадкоємцем за заповітом її частки спірного майна. 01.03.2001 ОСОБА_6 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно у вигляді 1/6 частини житлового будинку з господарськими будівлями та побутовими спорудами по АДРЕСА_1 після смерті діда ОСОБА_8 06 березня 2001 року ОСОБА_6, державним нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_7 на 4/6 частини житлового будинку з господарськими будівлями та побутовими спорудами по АДРЕСА_1.

Стверджує, що оскільки дід ОСОБА_8 виявив бажання заповісти йому свою 1/2 частину спірного будинку і він, вважається таким, що прийняв спадщину за заповітом, то вищеописані свідоцтва про право на спадщину видані ОСОБА_7 та ОСОБА_6 є недійсними.

Саме тому просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 12.09.1997 року, видане Малітовською Т.М., державним нотаріусом Заставнівської державної нотаріальної контори, ОСОБА_7 на 1/6 спадкового майна що складається з 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями та побутовими спорудами, в частині 1/18 частки житлового будинку з господарськими будівлями та побутовими спорудами по АДРЕСА_1; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 12.09.997 року, видане Малітовською Т.М., державним нотаріусом Заставнівської державної нотаріальної контори, ОСОБА_6 на 1/6 частину спадкового майна, після смерті ОСОБА_8. померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, що складається з 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями та побутовими спорудами по АДРЕСА_1; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 01.03.2001 року, видане, Малітовською Т.М. державним нотаріусом Заставнівської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 на 1/6 частину житлового будинку з господарськими будівлями та побутовими спорудами по АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_8 померлого ІНФОРМАЦІЯ_2; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 06.03.2001 року, видане, Малітовською Т.М. державним нотаріусом Заставнівської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 на спадкове майно після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 у вигляді 4/6 частини житлового будинку з господарськими будівлями та побутовими спорудами по АДРЕСА_1 в частині 1/18 частки будинку; та визнати за ним право власності на 7/18 частини цього ж житлового в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав вказаних в позовній заяві просила їх задовольнити в повному обсязі. Додатково пояснила, що її довірителем не пропущений строк позовної давності на звернення до суду з даним позовом.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, в їх задоволенні просив відмовити, з підстав вказаних у відзиві на позовну заяву та запереченні. Крім того просив застосувати до вказаних правовідносин строк позовної давності та зазначив, що копія дубліката заповіту містить запис про дату його видані позивачу нотаріусом Малітовською Т.М. - 12.01.2005року. В рішенні Заставнівського районного суду від 11.02.2003 року у справі №2-1/2003 вказано, що ОСОБА_6 звертався до суду як власник будинку АДРЕСА_1, що успадкував цей будинок після смерті батьків. Копії оспорюваних позивачем свідоцтв про право на спадщину подавались як додатки в обґрунтування позову ОСОБА_6 Оскільки ОСОБА_5 брав участь в розгляді судом тієї справи та просив надати йому можливість подати зустрічний позов - йому було відомо хто успадкував цей будинок та на підставі яких документів ОСОБА_6 його успадкував та володіє ним. А тому посилання представника позивача, що позивачу не було відомо про свідоцтва про право на спадщину, які він намагається оспорити в даній справі не заслуговують на увагу. Отримавши 12.01.2005 року дублікат заповіту ОСОБА_8, позивач вже міг мати чітке уявлення щодо того, кого вважати можливим порушником його прав як потенційного спадкоємця.

Заслухавши доводи сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд вважає, що позовна заява обґрунтована, проте задоволенню не підлягає з огляду нищенаведеного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_8, що підтверджується копією повторного свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 16.11.2011 року (а.с. 7).

Після його смерті відкрилась спадщина на Ѕ частину житлового будинку з господарськими спорудами і будівлями, розташованого по АДРЕСА_1. Вказане спадкове майно померлий ОСОБА_8 заповів позивачу, що видно із заповіту (а.с. 6).

На момент відкриття спадщини, тобто станом на ІНФОРМАЦІЯ_2, позивач ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 був неповнолітнім, що видно з копії його паспорта (а.с. 5). Його батько - ОСОБА_9 був зареєстрований по АДРЕСА_1 по місцю відкриття спадщини де проживав разом із сім'єю, тобто із позивачем, що вбачається із довідки (а.с. 38). Крім того на момент відкриття спадщини і на даний час позивач зареєстрований по АДРЕСА_1, що вбачається з відмітки в його паспорті (а.с. 5). Позивач на момент відкриття спадщини від неї не відмовився, його батьки в його інтересах також не вчиняли дій, що свідчили б про відмову позивача від спадщини, він був пов'язаний із спадкодавцем ОСОБА_8 спільним побутом, тісними родинними стосунками, проживав по місцю відкриття спадщини, а отже суд вважає, що позивач прийняв спадщину після смерті дідуся ОСОБА_8., померлого ІНФОРМАЦІЯ_2. Наведене вбачається з матеріалів спадкової справи №178/1997, заведеної до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 (а.с. 33-46).

Як вбачається із матеріалів спадкових справ, що витребувані судом, 12 вересня 1997 року Малітовською Т.М., державним нотаріусом Заставнівської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частину дружині померлого ОСОБА_7. Спадкове майно складається з Ѕ частини житлового будинку з господарськими будівлями та побутовими спорудами по АДРЕСА_1, належної ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого виконкомом Заставнівської міської Ради народних депутатів від 24 липня 1996 року та на Ѕ частку, цього ж будинку, як частку в спільному майні подружжя (а.с. 40 зворот, 42). Відповідачу ОСОБА_6 02.03.2001 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 частини житлового будинку з господарськими будівлями та побутовими спорудами по АДРЕСА_1, належної ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 45 зворот).

Таким чином, відповідачу ОСОБА_6, а також ОСОБА_7, після смерті, відповідно батька та чоловіка, ОСОБА_8, як спадкоємцям останнього за законом, було видано свідоцтво про право власності на весь житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1, що видно з вищевказаних свідоцтв.

Судом також встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_7, яка була бабусею позивача ОСОБА_5 Остання, 12.09.1997 року, вчинила заповіт, яким все своє майно заповіла сину - відповідачу по справі ОСОБА_6 (а.с. 49 зворот).

06 березня 2001 року ОСОБА_6, державним нотаріусом Заставнівської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_7 на 4/6 частини житлового будинку з господарськими будівлями та побутовими спорудами по АДРЕСА_1 (а.с. 52).

Таким чином, відповідачем ОСОБА_6 після смерті ОСОБА_8 та ОСОБА_7, як їх сином та спадкоємцем їх майна за законом та заповітом, було успадковано 5/6 частини житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1, що видно з вищевказаних свідоцтв та спадкових справ, заведених щодо майна ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 33-52).

Суд звертає увагу, що 1/6 частина спірного будинку на даний час не успадкована.

Згідно ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 виявив бажання заповісти позивачу свою 1/2 частину спірного будинку, і в силу ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР позивач вважається таким, що прийняв спадщину за заповітом.

Прийнята спадщина вважається належною спадкоємцеві з часу її відкриття незалежно від того, коли вона була фактично прийнята. Дане положення, яке існувало в ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР і відтворене в ч. 5 ст. 1268 ЦК України, має винятково важливе значення для охорони законних прав спадкоємця. Більше того на момент прийняття спадщини позивач був неповнолітнім та не міг захистити свої права особисто.

Зважаючи на викладене, беручи до уваги те, що належна спадкодавцеві ОСОБА_8, померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 1/2 частина житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1, що складає спадкову масу, була заповідана позивачу ОСОБА_5 і спадкоємці майна померлого ОСОБА_8, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, через наявність такого заповіту, спадкове майно у вигляді 3/6 частини цього будинку успадкували незаконно, з порушенням норм цивільного законодавства УРСР, що було чинне на момент відкриття спадщини, тобто на ІНФОРМАЦІЯ_2, їм було видано свідоцтво про право на спадщину за законом та за заповітом, то такі свідоцтва підлягають скасуванню.

У відповідності до ст. 535 ЦК УРСР неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина,батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). При визначенні розміру обов'язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки вжитку.

Виходячи із даної норми закону, дружина померлого спадкодавця ОСОБА_7, яка була на час відкриття спадщини пенсійного віку, незалежно від змісту заповіту спадкує 2/3 частки від тієї частини, яку вона спадкувала за законом, тобто 2/3 частини від 1/6 частки будинку та господарських будівель, тому обов'язкова частка ОСОБА_7 складає 1/9 (2/18) частки від житлового будинку та господарських будівель по АДРЕСА_1.

Тому, враховуючи викладене, свідоцтво про право на спадщину за законом від 12.09.1997 року, видане ОСОБА_7 на 1/3 частину будинку та господарських будівель є недійсним в частині 2/9 частки спірного будинку.

Свідоцтво про право на спадщину за законом від 02.03.2001 року, видане Малітовською Т.М., державним нотаріусом Заставнівської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 на 1/6 частину житлового будинку з господарськими будівлями та побутовими спорудами по АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 є недійсними в повному обсязі.

Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 06 березня 2001 року, видане державним нотаріусом Заставнівської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 на 4/6 частини житлового будинку з господарськими будівлями і побутовими спорудами по АДРЕСА_1 є недійсним в частині 1/18 частки будинку.

Разом з тим, згідно ст. ст. 256, 257, 260 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Згідно ст.ст. 253-255 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. До строку, що визначений півроком або кварталом року, застосовуються правила про строки, які визначені місяцями. При цьому відлік кварталів ведеться з початку року. Строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Строк, що визначений у півмісяця, дорівнює п'ятнадцяти дням. Якщо закінчення строку, визначеного місяцем, припадає на такий місяць, у якому немає відповідного числа, строк спливає в останній день цього місяця. Строк, що визначений тижнями, спливає у відповідний день останнього тижня строку. Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. У разі, якщо ця дія має бути вчинена в установі, то строк спливає тоді, коли у цій установі за встановленими правилами припиняються відповідні операції. Письмові заяви та повідомлення, здані до установи зв'язку до закінчення останнього дня строку, вважаються такими, що здані своєчасно.

Частинами 1, 4 ст. 261 та ч.ч. 3,4 ст. 267 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт перший статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України, про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

На виконання вищевказаних вимог закону суд приходить до висновку, що представником відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні доведений той факт, що позивач ОСОБА_5 довідався про наявність заповіту та отримав інформацію про ймовірне порушення своїх прав в строки, що виходять за межі строку позовної давності встановленого для даного кола правовідносин.

З вказаних підстав в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

На підставі викладеного, ст.ст. 6, 32 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 253-257, 260-261, 267, 1268, 1301 ЦК України, ст.ст. 535, 548, 549 ЦК УРСР, керуючись ст. ст. 7, 10, 12, 13, 80, 206, 235, 247, 259, 263 - 265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання частково недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом та за заповітом, а також визнання права власності на частину спадкового майна відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернівецького апеляційного суду через Заставнівський районний суд Чернівецької області.

Дата складення повного судового рішення 01.02.2019 року.

Суддя Я.С. Стрілець