Справа № 442/7794/18 Головуючий у 1 інстанції: Курус Р.І.
Провадження № 22-ц/811/923/19 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого судді Мікуш Ю.Р.

суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

секретар: Іванова О.О.

З участю: представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 та його представників адвоката Ференц О.І., Паращака Н.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дрогобицького міського районного суду Львівської області від 27 грудня 2018 року у справі № 442/7794/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-

в с т а н о в и в :

16.11.2018 року ОСОБА_3 звернулася з позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому просить поділити між ними спільне майно подружжя, а саме транспортний засіб марки «Ford Fokus», 2007року випуску, д.н.з. НОМЕР_1

В обґрунтування позову покликається на те, що з 22.11.2016 по 23.03.2018 року перебувала в шлюбі з відповідачем. За час спільного життя у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 ними 23.01.2018 року було придбано транспортний засіб марки «Ford Fokus», 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , вартістю 157098,38 грн. Даним транспортним засобом на даний час користується лише відповідач, тим самим перешкоджаючи їй у користуванні автомобілем, а тому вона змушена звернутись з даним позовом.

Оскаржуваним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 грудня 2018 року прийнятого в порядку спрощеного провадження позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку транспортного засобу марки «Ford Fokus», 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 785,58 грн. понесених судових витрат.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_2 . В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення необґрунтованим, ухваленим з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. В апеляційній скарзі зазначає, що суд допустив процесуальні порушення, оскільки належним чином не повідомив його про розгляд справи, копія позовної заяви ним не отримана. Вказаними процесуальними порушеннями його позбавлено можливості використати своє право на подання Відзиву проти заявленого позову та подати докази на спростування позовних вимог. Стверджує, що спірний автомобіль був придбаний ним особисто 23 січня 2018 року за час окремого проживання з позивачкою у зв`язку з припиненням шлюбних відносин, за кошти, які він отримав від свого брата і батька. Вказані обставини підтверджуються довідкою Ощадбанку. Звертає увагу, що ні його доходи, ні доходи позивачки не дозволи б йому придбати спірний автомобіль. Зважаючи на те, що суд належним чином не повідомив його про розгляд справи, він позбавлений можливості заявити зустрічний позов про визнання спірного автомобіля його особистою власністю, що могло б виключити задоволення позову позивачки. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ст.360 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) Відзив на апеляційну скаргу не подано.

До апеляційної скарги відповідачем ОСОБА_2 долучено Відповідь представника позивача адвоката Коцай Р.М. на Відзив позовної заяви у справі 442/789/18.

Заслухавши пояснення відповідача ОСОБА_2 та його представників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_1 , вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що позивач та відповідач перебували з 22 листопада 2016 року по 23 березня 2018 року у зареєстрованому шлюбі.

За час перебування у шлюбі сторонами було придбано автомобіль «Форд фокус» синього кольору, 2007 року випуску, об`єм двигуна 1596, д.н.з. НОМЕР_2 , який є предметом спору.

Вартість придбаного автомобіля 157 098, 38 гривень.

З листа № 31/13-4642/178 від 16.03.2018 року Територіального сервісного центру №4642 Регіонального сервісного центру у Львівській області вбачається, що згідно даних комп`ютерного обліку «ДАІ 2000» та НАІС ДДАІ МВС України за ОСОБА_2 зареєстровано транспортні засоби Опель астра, 2004 року випуску, н.н.з. НОМЕР_3 вартістю 97 300 грн. та Форд фокус 2007 року випуску, р.н.з. НОМЕР_1 вартістю 157 098, 38 грн. (а.с.22).

Враховуючи вартість предмета спору, суд першої інстанції відповідно до ст.274 ч.1 п.1 ЦПК розглянув справу у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Задовольняючи позовні вимоги позивача ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що на час придбання автомобіля Форд фокус сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, кожна із сторін працювала та отримувала гарантовану заробітну плату, а відтак придбаний автомобіль є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Із висновкам суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується.

Відповідно до ст.368 ч.3 Цивільного кодексу України (далі ЦК) майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст. 60 Сімейного кодексу України (далі СК) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Враховуючи наведені вимоги процесуального закону та з метою забезпечення права відповідача на подання доказів, суд апеляційної інстанції приймає до уваги докази подані віповідачем до апеляційного суду, оскільки справа в суді першої інстанції розглянута в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Із доводів апеляційної скарги, з пояснень, даних ОСОБА_2 в якості відповідача та свідка в суді апеляційної інстанції , з пояснень його представників ОСОБА_4 та ОСОБА_5 судом встановлено, що фактичні шлюбні відносини між сторонами по справі припинені 13 січня 2018 року. Зазначені обставини підтвердив представник позивача ОСОБА_3 - адвокат Коцай Р.М. Офіційно шлюб розірвано рішенням Дрогобицькогго міськрайонного суду Львівської області від 23 березня 2018 року (а.с.7).

Відповідач по справі ОСОБА_2 вважає, що оскільки спірний автомобіль придбаний 23 січня 2018 року, тобто через десять днів після припинення шлюбних відносин, за кошти, які йому переслав брат та від продажу його особистого автомобіля Пежо партнер, 2003 року випуску, н.р.з. НОМЕР_4 , проданого 05 травня 2017 року ( а.с. 86-88, справа № 442/789/18), відтак такий є його особистою власністю. Згідно пояснень сторони відповідача, спільних коштів для купівлі автомашини у них не було, так як прожили всього 1 (один) рік 2 (два) місяці у шлюбі та мали великі витрати, зокрема: двічі були на відпочинку за кордоном, позивач лікувалася у медичному центрі Святої Параскеви, де на її лікування було затрачено приблизно одну тисячу доларів США, що в еквіваленті становило 25 тисяч гривень, а то й більше, купували дорогий одяг та інші добротні та гарні речі для себе та в подарунки. Спільно нажите майно відсутнє.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_6 та ОСОБА_7 суду пояснили, що є друзями відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_7 їздив особисто із ОСОБА_2 вибирати автомобіль для покупки. За чиї гроші ОСОБА_2 придбав автомобіль йому невідомо.

Допитаний в якості свідка батько відповідача ОСОБА_8 суду пояснив, що до шлюбу у сина був автомобіль Пежо партнер, який він відчужив у 2017 році та придбав автомобіль Опель астра від продажу Пежо партнер. Знає, що син проживав у шлюбі із ОСОБА_3 , що 13 січня 2018 року між ними виникли непорозуміння внаслідок чого ОСОБА_3 перебувала у лікарні. Після виписки з лікарні останньої, він їздив у м.Стрий, намагаючись примирити сторін по справі.

Із пояснень свідкі,в судом не встановлено за чиї кошти куплений автомобіль, лише підтверджений такий факт, пояснення свідків є суперечливими до пояснень відповідача ОСОБА_2 .

Колегія суддів критично оцінює пояснення свідків, відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_4 в частині, що автомобіль Форд фокус 2007 року випуску був куплений за кошти від продажу 05 травня 2017 року автомобіля Пежо партнер, оскільки 02 червня 2017 року (тобто в місячний строк) відповідач придбав автомашину Опель астра, 2004 року випуску, відомостей про її відчуження у матеріалах справи немає.

Щодо коштів, які були отримані відповідачем на збереження, то відповідно до довідки АТ «Ощадбанк» від 05.05.2018 року № 207 ОСОБА_2 отримував 16.01.2017 року, 17.01.2017 року, 28.02.2017 року - всього 6035 доларів США як міжнародні грошові перекази, тобто за рік до придбання спірної автомашини. (а.с.49).

Із листа виконавчого директора ТОВ «Медцентр Св.Параскеви» № 191119-2 від 19 листопада 2019 року вартість лікування ОСОБА_3 у квітні 2017 року у ТОВ «Медцентр св. Параскеви» склала 11 730 грн.

В період часу до 13 січня 2018 року, відповідач по справі перебував із ОСОБА_3 у сімейних відносинах, а відповідно міг використати неодноразово отримані від брата кошти у своїх сімейних цілях. Покупка автомобіля для сім`ї здійснюється не одним днем, а до цього сторони готові завчасно матеріально і розраховують на свої можливості.

В день конфлікту 13.01.2018 року та в період перебування позивача ОСОБА_3 на лікуванні до 29.01.2018 року, відповідач ОСОБА_2 не міг знати, що з цього дня шлюбні відносини будуть припинені, оскільки між ними були спроби примирення, що підтверджується поясненнями свідка ОСОБА_8 Позов на розірвання шлюбу подавала ОСОБА_3 06.02.2018 року (а.с.44), тобто після придбання спірного автомобіля.

Щодо інших витрат, на які посилався відповідач, колегія суддів зазначає, що сторони по справі працювали, мали стабільний заробіток, мали подаровані на весілля гроші. Витрати на відпочинок та лікування хоч і відносно суттєві, однак у сторін по справі були додаткові заробітки, які вони отримували, будучи ведучими на весіллях та учасниками музичних гуртів. Пояснення відповідача, що ці заробітки не були стабільними та у незначних сумах, не спростовують висновків суду, оскільки незалежно від отриманих сум, такі були отримані сторонами у шлюбі та автомобіль Форд-фокус, який є предметом спору, куплеий у час шлюбу для сім`ї та в інтересах сім`ї.

Належних та допустимих доказів, що автомобіль куплений за особисті кошти відповідача та його рідних у час шлюбу, особисто для ОСОБА_2 судом не здобуто.

За положеннями ст.57 СК особистою приватною власністю дружини, чоловіка, є, зокрема, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно зі статтею 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з частиною першою статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

У п.19 постанови № 11 від 21.12.2007 року Пленуму Верховного Суду України »Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» прописано, що вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу.

Із врахуванням вище зазначеного, колегія суддів зазначає, що рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд порушив вимоги процесуального закону та розглянув справу у відсутності учасників справи є безпідставними, оскільки процесуальний закон надає суду право розглядати справи про поділ майна подружжя в порядку спорощеного проваження без повідомлення учасників справи.

Крім цього, слід зазначити, що суд першої інстанції надсилав позовну заяву та ухвалу про відкриття провадження відповідачу, однак такі повертались на адресу суду без вручення адресату, а тому про розгляд справи відповідач повідомлявся на сайті суду, що відповідає вимогам процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 20 грудня 2019 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк