ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 544/498/19 Номер провадження 22-ц/814/2945/19Головуючий у 1-й інстанції Ощинська Ю. О. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Чумак О.В.

суддів: Дряниці Ю.В., Кривчун Т.О.

за участю секретаря Ткаченко Т.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 03 вересня 2019 року, ухвалене суддею Ощинською Ю.О., повний текст рішення складено 04 вересня 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, посилаючись на те, що з вини відповідача сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої було пошкоджено належний позивачу автомобіль. У зв`язку з чим просив стягнути з ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 33497,80 грн., яка складається з 31038,66 грн. матеріального збитку за пошкодження автомобіля, 1850 грн. витрат за проведення оцінки транспортного засобу, а також витрат, понесених на паливні матеріали, у зв`язку з найманням автомобіля для відвідування майстра по ремонту в м. Лубнах, у сумі 609,80 грн.

Крім цього, просив стягнути з відповідача на його користь 33000 грн. моральної шкоди, обґрунтовуючи вимоги тим, що протягом тривалого часу йому довелося самостійно шукати гроші для ремонту автомобіля, яких не вистачало, та на відновлення якого був спрямований весь сімейний бюджет, що призвело до пригніченого стану, нервування та погіршення стосунків з членами родини,

03.09.2019 року ОСОБА_1 подав уточнення до позову, в яких остаточно просив стягнути з ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 16517,45 грн. та 33000 грн. моральної шкоди, посилаючись на те, що 28.12.2018 року НАСК «Оранта» на його користь було перераховано страхове відшкодування у сумі 16980,35 грн.

Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 03 вересня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відмовлено.

З рішенням місцевого суду не погодився позивач ОСОБА_1 , оскарживши його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, прохає скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення його позову в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача, пошкоджено належний йому транспортний засіб. Перелік пошкоджень зафіксовано як у протоколі огляду транспортного засобу від 17.12.2018 року, так і в звіті про незалежну оцінку майна, який зроблено з урахуванням вимог Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого автомобіля.

Зазначає, що суд не вказав, чому саме не взято до уваги і не оцінено інші докази, а звіт про визначення збитку названий припущенням.

Вважає обґрунтованими та доведеними вимоги про стягнення витрат за проведення оцінки автомобіля, придбання палива та відшкодування моральної шкоди.

Вказує, що суд не застосував до правовідносин положення ст. 1194 ЦК України.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи не надходив.

За змістом ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно зі ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 та його представника, перевіривши матеріали справи в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції було встановлено, що 20.11.2018 року сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобіля АЗЛК 21412, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , який не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечної швидкості руху та допустив занос автомобіля в праве узбіччя, де відбулося зіткнення з автомобілем «RЕNAULT KANGOO», державний номерний знак НОМЕР_2 , який стояв на узбіччі, та належить ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 (а.с. 22).

В результаті дорожньо-транспортної пригоди зазначені автомобілі отримали механічні пошкодження.

Вказані обставини підтверджуються довідкою про дорожньо-транспортну пригоду № 125027 та постановою Пирятинського районного суду Полтавської області від 20 грудня 2018 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП за порушення п.12.1 Правил дорожнього руху та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 (триста сорок) гривень на користь держави. Постанова набрала законної сили 03.01.2019 р. (а.с. 10, 30).

На час вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 була застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта», що підтверджується копією полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/5712399.

Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, відповідно до вказаного полісу, становить сто тисяч гривень. Розмір франшизи одна тисяча гривень (а.с. 43).

Згідно звіту № 0612 про незалежну оцінку майна (визначення розміру матеріального збитку) автомобіля RENAULT KANGOO, реєстраційний номер НОМЕР_2 , від 20.12.2018 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля RENAULT KANGOO, реєстраційний номер НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження при ДТП складає 31038,66 грн. (а.с. 11-26).

За повідомленням Полтавської обласної дирекції ПАТ «НАСК «Оранта» від 04.06.2019 р. за № 05-01/1464, на виконання своїх страхових зобов`язань за страховим полісом № АМ/5712399, у зв`язку з настанням страхового випадку (ДТП), який стався 20.11.2018 року за участю забезпеченого транспортного засобу, у порядку, передбаченого умовами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, 28.12.2018 року за заявою ОСОБА_1 останньому виплачено страхове відшкодування у сумі 16980,35 грн., в рахунок відшкодування шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу «RЕNAULT KANGOO», реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с. 66).

Позивач вважає таку суму відшкодування недостатньою, у зв`язку з чим прохає суд стягнути 16517,45 грн. матеріальної шкоди та моральну шкоду у розмірі 33000 грн. з відповідача ОСОБА_2 , як винної у ДТП особи.

Відмовляючи в задоволенні позову до ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив із того, що наданий позивачем звіт про незалежну оцінку майна не є належним і допустимим доказом на підтвердження розміру завданих в результаті ДТП збитків.

Вимоги позивача про стягнення понесених витрат на проведення оцінки, придбання палива для поїздки у м. Лубни та стягнення моральної шкоди є похідними вимогами від первісної вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, в задоволенні якої відмовлено, тому також не підлягають до задоволення.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Згідно із частиною першою, пунктом першим частини другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За змістом частин першої та другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, а позивач доводить інші обов`язкові складові цивільно-правової відповідальності, а саме: а) наявність шкоди, б) протиправність поведінки, в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

За вимогами частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи .

Відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе лише за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Саме такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18).

При цьому, Велика Палата у вказаній постанові зазначила, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вказувалося вище, звертаючись з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 послався на те, що розмір завданих йому матеріальних збитків за пошкодження автомобіля у результаті ДТП, яке сталося з вини відповідача, згідно звіту № 0612, складеного ПП ОСОБА_3 20.12.2018 р., складає 31038,66 грн.

Також ним понесені витрати на проведення оцінки пошкодженого майна у сумі 1850 грн. та 609,80 грн. на паливні матеріали для проїзду до майстра в м. Лубни.

Загальний розмір шкоди становить 33497,80 грн.

Крім цього, вважає, що діями відповідача йому завдано моральну шкоду, яку оцінює в 33000 грн.

Оскільки страхова компанія «Оранта» виплатила йому страхове відшкодування у сумі 16980,35 грн., то розмір матеріальної шкоди, яку має сплатити ОСОБА_2 , становить 16517,45 грн.

На підтвердження позовних вимог ОСОБА_1 надано звіт № 0612 про незалежну оцінку майна (визначення розміру матеріального збитку) автомобіля RENAULT KANGOO, реєстраційний номер НОМЕР_2 , від 20.12.2018 року, за яким вартість відновлювального ремонту належного позивачу автомобіля в результаті пошкодження в ДТП з урахуванням ПДВ становить 52546,92 грн. Вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників складає 31038,66 грн. Вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля RENAULT KANGOO, реєстраційний номер НОМЕР_2 , становить 31038,66 грн. (а.с. 11-26).

За інформацією, витребуваною апеляційним судом у ПАТ «НАСК «Оранта», що надійшла до суду 16.12.2019 р., на підставі наданих 21.11.2018 р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повідомлень про ДТП та у порядку умов страхування, зокрема, відповідно до положень п. 34.2 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-УІ, 30.11.2018 року був проведений технічний огляд транспортного засобу «RЕNAULT KANGOO», реєстраційний номер НОМЕР_2 , за участю власника ОСОБА_1 з фотофіксацією виявлених пошкоджень та складанням протоколу (акту) огляду транспортного засобу.

21.12.2018 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «НАСК «Оранта» із заявою про страхове відшкодування, на момент подання якої страховик і потерпілий за результатами проведеного технічного огляду пошкодженого транспортного засобу«RЕNAULT KANGOO», реєстраційний номер НОМЕР_2 , досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягали на проведенні експертизи пошкодженого транспортного засобу.

Як повідомило ПАТ «НАСК «Оранта» в письмовому поясненні від 16.12.2019 р., за вказаною вище заявою про страхове відшкодування ОСОБА_1 особисто доручив саме вказаному страховику оцінити та відшкодувати шкоду (збитки), завдані внаслідок ДТП (обрав варіант оцінки шкоди/збитків) «по калькуляції, складеній у відповідності до вимог п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», спеціалістом (або уповноваженою особою) страховика» та погодився із способом, розміром визначення страхового відшкодування.

За оцінкою шкоди, проведеною ПАТ «НАСК «Оранта», матеріальний збиток страховиком визначений у розмірі 17980,35 грн., який прийнятий до розрахунку розміру страхового відшкодування з вирахуванням 1000 грн. франшизи, визначеної за страховим полісом № АМ/5712399 (16980,35 грн. =17980,35 -1000).

28.12.2018 року на користь потерпілого ОСОБА_1 здійснено виплату страхового відшкодування у сумі 16980,35 грн. на підставі Страхового акта № ОЦВ-18-16-16492/1 від 26.12.2018 р.

Крім цього, як зазначило ПАТ «НАСК «Оранта» у письмовому поясненні, 01.06.2019 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «НАСК «Оранта» з додатковою заявою про страхове відшкодування, в якій просив здійснити страхове відшкодування (доплату). До заяви ним було додано окремий витяг із звіту № 0612 про незалежну оцінку пошкодженого майна, виконаного ПП ОСОБА_3 , який складався лише з першого титульного та заключного аркушів. У зв`язку з чим страховиком 10.06.2019 року письмово повідомлено заявника ОСОБА_1 про відсутність підстав для перегляду розміру страхового відшкодування за страховою справою № 18-16-16492.

Також ОСОБА_1 було повідомлено, що в разі надання ним оригіналів актів виконаних робіт зі спеціалізованої станції технічного обслуговування документів, що підтверджують дійсні витрати на відновлювальний ремонт (квитанції, чеки) та відновлений транспортний засіб на огляд представнику страховика, НАСК «Оранта» буде проведено аналіз та можливий перерахунок розміру страхового відшкодування за страховою справою.

Як зазначає ПАТ «НАСК «Оранта», ОСОБА_1 до цього часу у повному обсязі звіт № 0612 про незалежну оцінку до страхової компанії не надав, як і документи, які б дійсно підтверджували проведення відновлювального ремонту транспортного засобу «RЕNAULT KANGOO», реєстраційний номер НОМЕР_2 , та здійснення його оплати, що в свою чергу позбавило страховика можливості належним чином розглянути заяву ОСОБА_1 від 01.06.2019 року.

Згідно матеріалів справи, від позивача не надходили заперечення щодо неправомірних дій страховика під час огляду транспортного засобу та визначення розміру страхового відшкодування при здійсненні огляду автомобіля.

Також ним не оскаржувалося рішення страховика від 10.06.2019 року про відмову у перегляді розміру страхового відшкодування.

Як вказувалося вище, на час вчинення вказаної ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 була застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/5712399, відповідно до якого страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить сто тисяч гривень.

Враховуючи вищенаведене, ліміт відповідальності страховика в даному випадку не вичерпано, так як матеріальний збиток, визначений страховиком, становить 16980,35 грн., з вирахуванням 1000 грн. франшизи, за полісом № АМ/5712399, та згідно звіту № 0612 про незалежну оцінку майна, складеного 20.12.218 р. ПП ОСОБА_3 - 31038,66 грн.

Таким чином, суд першої інстанції при вирішенні спору залишив поза увагою ту обставину, що саме на ПАТ «НАСК «Оранта» покладено обов`язок з відшкодування шкоди у межах суми страхового відшкодування, що узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц.

Як убачається з матеріалів справи, позовні вимоги ОСОБА_1 до страховика ПАТ «НАСК «Оранта» в суді першої інстанції не пред`являв, звернувшись із позовом до ОСОБА_2 , як винної в ДТП особи.

Клопотань про залучення страховика співвідповідачем також у суді першої інстанції позивач не заявляв.

Питання щодо можливої наявності обов`язку ПАТ «НАСК «Оранта» відшкодувати потерпілому іншу частину страхового відшкодування судом першої інстанції не вивчалося, відповідні висновки в судовому рішенні з цього приводу не наводилися.

Повноважень в апеляційного суду на залучення до участі у справі осіб чи заміну неналежного відповідача чинним ЦПК України не передбачено.

Згідно з вимогами статті 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Поняття «франшиза» міститься у статті 9 Закону України «Про страхування» і його слід розуміти як частину збитків, що не відшкодовуються страховиком згідно з договором страхування.

Крім того, пунктом 37.5 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що страхувальником або особою, відповідальність якої застрахована, потерпілому має бути компенсована сума франшизи у повному обсязі.

З огляду на те, що пошкодження внаслідок ДТП належного ОСОБА_1 автомобіля сталося з вини ОСОБА_2 , колегія суддів приходить до висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню франшиза за Полісом № АА/7096725 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у розмірі 1000 грн.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно вимог ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Враховуючи те, що автомобіль позивача й завдання йому матеріальної шкоди було здійснено внаслідок неправомірних дій відповідача ОСОБА_2 , який порушив Правила дорожнього руху та здійснив дане ДТП, між діями відповідача та заподіянням позивачу матеріальних збитків вбачається причинно-наслідковий зв`язок, колегія суддів вважає доведеним факт заподіяння ОСОБА_1 моральної шкоди, розмір якої з урахуванням вимог розумності та справедливості, а також перенесених ним моральних страждань становить 1000 грн.

За вказаних обставин, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача 1000 грн. матеріальних збитків (франшизи) та 1000 грн. моральної шкоди.

Крім цього, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у сумі 115,26 грн., враховуючи, що позов задоволено на 6%, а сума понесеного судового збору складає 1921 грн. (768,40 грн. за пред`явлення позову та 1153,50 грн. за подання апеляційної скарги).

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п.п. 3, 4, ст.ст. 382-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 03 вересня 2019 рокускасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) матеріальну шкоду в розмірі 1000 грн. (тисяча гривень) (франшиза) та 1000 грн. (одну тисячі гривень) моральної шкоди.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 115,26 грн. (сто п`ятнадцять гривень 26 коп.) судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 23.12.2019 р.

Головуючий суддя О.В.Чумак

Судді Ю.В.Дряниця

Т.О.Кривчун