Справа №443/1718/18
Провадження №2/443/516/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2019 року м. Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Коліщук З.М.,

з участю секретаря судового засідання Шальвіри І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жидачів Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом,-

встановив:

Представник позивача ОСОБА_1, звернувся в суд з позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в порядку спадкування за законом після смерті її батька ОСОБА_4, який помер 30 листопада 2017 року, право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, загальною площею 112,8 кв.м., житловою площею 52,4 кв.м., що знаходиться в м. Жидачів по вул. Заньковецької, 5 Львівської області.

В обґрунтування позовних вимог представник позивач покликаються на те, що 30 листопада 2017 року помер батько позивача ОСОБА_4. Після його смерті відкрилась спадщина, до якої, серед іншого, входить житловий будинок з надвірними спорудами, загальною площею 112,8 кв.м., житловою площею 52,4 кв.м., що знаходиться в м. Жидачів по вул. Заньковецької, 5 Львівської області.За життя покійний не розпорядився своїми правами, а тому спадкування відбувалося за законом. Спадкоємцями першої черги окрім позивачки є її мати та рідний брат відповідачі по справі. Проте, останні на спадкове майно за законом не претендують. Відтак, позивач як єдиний спадкоємець, що виявила бажання отримати свідоцтво про право на спадщину, яку фактично прийняла, оскільки на момент відкриття спадщини проживала спільно із спадкодавцем, звернулася з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, проте отримала відмову у видачі такого, у звязку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в м. Жидачів по вул. Заньковецької, 5 Львівської області, що належав померлому та є спадковим майном. Вказана відмова позбавляє позивача можливості належним чином реалізувати свої спадкові права, а тому остання змушена звернутись до суду за захистом своїх прав.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_5 подав заяву про розгляд справи у його з довірителькою відсутності, позовні вимоги підтримують, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві та просять їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали заяви, в яких просять розглянути дану справу за їх відсутності, оскільки позовні вимоги визнають та не заперечують проти їх задоволення. Наслідки визнання позову їм зрозумілі.

Відповідно до ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч.3 ст.13, ч.2 ст.49, ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується долученими до матеріалів справи копіями: рішення виконавчого комітету Жидачівської міської Ради депутатів трудящих №244 від 30 листопада 1966 року «Про відведення земельної ділянки під індивідуальне житлове будівництво в м. Жидачів по вул. З. Космодемянської, 5 ОСОБА_4»; акту відводу земельної ділянки в натурі що ОСОБА_4 здійснювалось будівництво житлового будинку в м. Жидачів по вул. З. Космодемянської, 5 Львівської області /арк. справи 21-22/.

Також в судовому засіданні встановлено, що згідно з рішенням виконавчого комітету Жидачівської міської ради №370 від 30.12.1991 року вул. З. Космодемянської переіменовано на вул. ОСОБА_6 /арк. справи 18/.

Згідно технічного паспорта від 16 серпня 2018 року(копія якого долучена до матеріалів справи) на житловий будинок №5 по вулиці Заньковецької в м. Жидачів Львівської області, загальна площа вказаного будинку становить 112,8 кв.м.(житлова 52,4 кв.м.). Рік забудови 1971. Інвентаризаційна вартість 276048 грн. /арк. справи 15-17/.

Згідно із листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56,Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Таким чином, дослідженими у судовому засіданні обставинами справи встановлено, що спірний житловий будинок з надвірними спорудами, загальною площею 112,8 кв.м., житловою площею 52,4 кв.м., що знаходиться в м. Жидачів по вул. Заньковецької, 5 Львівської області, дійсно на праві власності належав ОСОБА_4.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що 30 листопада 2017 року, у віці 78 років, в м. Жидачів Львівської області, помер ОСОБА_4, про що 01 грудня 2017 року зроблено відповідний актовий запис №107 та Жидачівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, від 01 грудня 2017 року, видано свідоцтво про смерть серії І-СГ №484299 /арк. справи 14/.

Спадщина відкрилася в цей же день, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 1220 ЦК України.

Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Судом встановлено, що спадщина померлого, окрім іншого, складається із житлового будинку з надвірними спорудами, загальною площею 112,8 кв.м., житловою площею 52,4 кв.м., що знаходиться в м. Жидачів по вул. Заньковецької, 5 Львівської області.

Заповіту спадкодавець ОСОБА_4 щодо розпорядження своїми правами на випадок смерті не складалав, що стверджується долученим до матеріалів справи витягом із спадкового реєстру.

Відповідно до ч.ч. 2 та 3 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно з ч.1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Судом встановлено та підтверджується долученими до матеріалів справи копіями свідоцтва про народження та інших доказів, що позивач ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_4 (спадкодавця). Відтак, ОСОБА_1 відноситься до спадкоємців першої черги спадкування. Також, дослідженими матеріалами справи встановлено, що іншими живими спадкоємцями вказаної черги є відповідно дружина померлого та його рідний син відповідачі по справі /арк. справи 8-13/.

Згідно із ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.2 ст.1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Так, з долучених до матеріалів справи, належним чином завірених та сформованих заяв відповідачів: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вбачається, що останнім відомо про відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 та належну їм частку в спадковому майні. Проте, на таку вони не претендують та відмовляються від неї, а тому враховуючи визнання ними позовних вимог, суд приходить до висновку, що вказана відмова на користь позивача.

Також, з долученої до матеріалів справи довідки №3348, виданої Жидачівським МВУКГ від 10 вересня 2018 року, вбачається, що до дня смерті і на день смерті ОСОБА_7 (спадкодавця) разом з ним, була зареєстрована та проживала його дочка ОСОБА_1 (позивач) /арк. справи 19/.

За таких обставин, позивач є єдиним спадкоємцем за законом після смерті свого батька, як така, що виявила бажання прийняти спадщину, та фактично її прийняла оскільки на момент її відкриття проживала із спадкодавцем та в законодавчо визначений строк не відмовилась від неї та звернулася з відповідною заявою про прийняття спадщини до нотаріуса.

Разом з тим, згідно з постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій №592/02-31 виданою завідувачем Жидачівською державною нотаріальною конторою від 28 вересня 2018 року, встановлено факт звернення позивача до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька та відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадковий будинок, у звязку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в м. Жидачів по вул. Заньковецької, 5 Львівської області, що належав померлому та є спадковим майном/арк. справи 20/.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, враховуючи, що позивач оформити право власності на спірний житловий будинок, в нотаріальному порядку не має можливості у зв'язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; відповідачі позовні вимоги визнали та проти задоволення позову не заперечують, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 223, 229, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в порядку спадкування за законом після смерті її батька ОСОБА_4, який помер 30 листопада 2017 року, право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, загальною площею 112,8 кв.м., житловою площею 52,4 кв.м., що знаходиться в м. Жидачів по вул. Заньковецької, 5 Львівської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована за адресою: 81700, Львівська область, м. Жидачів, вул. Заньковецької, 5, паспорт серії КА 175931.

Відповідач1: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована за адресою: 81700, Львівська область, м. Жидачів, вул. Заньковецької, 5, паспорт серії КВ 947525.

Відповідач2: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований за адресою: 81700, Львівська область, м. Жидачів, вул. Заньковецької, 5, паспорт серії КС 664048.

Суддя З.М. Коліщук