Справа № 467/977/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

21.12.2019 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Догарєвої І.О.,

за участю секретаря Калайди К.В.,

за участю сторін:

позивача ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

У серпні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 .

У даному будинку крім позивача зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які за місцем реєстрації жодного дня не проживали, хоча перешкод у їх проживанні позивач не чинила. Відповідач ОСОБА_2 є онуком позивача ОСОБА_1 та його місце проживання у її будинку було зареєстроване за її згодою 31.07.2008 року коли онук мав призиватись на строкову службу в збройних силах України, проте онук жодного дня в її будинку не проживав.

ОСОБА_3 не є членом сім`ї позивача, яким чином був зареєстрований в будинку 28.03.2003 року їй не відомо, його місце перебування позивачеві невідоме.

Позивач вважає, що відповідачі тривалий час у вказаному житлі не проживають та не користуються ним без поважної причини, а тому просить визнати відповідачів такими, що втратили право на користування житловим будинком.

У добровільному порядку відповідач ОСОБА_2 не бажає знятися з реєстраційного обліку, а місце перебування ОСОБА_3 їй не відоме, а тому позивач змушена звернутися до суду з позовом.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, оскільки той факт, що відповідачі зареєстровані в її будинку перешкоджає їй в оформленні субсидії на оплату житлово-комунальних послуг, при цьому відповідачі не несуть витрат на утримання будинку, а її пенсії на його утримання не вистачає, що створює їй суттєві незручності.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судове засідання повторно не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-порталі судової влади України та ОСОБА_2 додатково телефоном, причину неявки суду не повідомили, відзив не надали.

Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Позивач у судовому засіданні не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення.

Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.

Враховуючи наявність усіх умов, передбачених ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що вона на протязі 20 років проживає по сусідству з позивачем ОСОБА_1 з якою підтримує добросусідські відносини, щодня бачаться. Відповідача ОСОБА_2 , який є онуком ОСОБА_1 свідок бачила декілька разів, коли він з батьками приїздив поздоровляти бабусю на великі свята, більше ОСОБА_2 за місцем проживання позивача свідок не бачила, він ніколи з бабусею не проживав. Відповідача ОСОБА_3 свідок не бачила взагалі ніколи, вона не знає хто він та яким чином зареєстрований у ОСОБА_1 .

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 , свідка ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 .

Право власності позивача на даний будинок підтверджується договором купівлі-продажу №243 від 31.07.1998 року, що був визнаний дійсним рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 02.02.2011 року у справі №2-25/11 та зареєстрований у Арбузинському об`єднаному комунальному підприємстві Бюро технічної інвентаризації 04.04.2011 року.

Згідно довідок Арбузинської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області №2188 від 22.08.2019 року, №1431/03/19 від 30.08.2019 року, №1432/03/19 від 30.08.2019 року, крім позивача ОСОБА_1 у житловому будинку АДРЕСА_1 зареєстровано місце проживання відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Відповідно до актів, складених 01.08.2018 року, 01.02.2019 року та 14.08.2019 року за участю депутата Арбузинської селищної ради Івко О.С. та сусідів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , у житловому будинку АДРЕСА_1 зареєстровано місце проживання ОСОБА_1 , а також відповідачів ОСОБА_2 з 31.07.2008 року та ОСОБА_3 з 28.03.2003 року, які зареєстровані, але ніколи за зазначеною адресою не проживали.

За даними будинкової книги житлового будинку АДРЕСА_1 , у даному будинку зареєстровано місце проживання ОСОБА_1 , а також відповідача ОСОБА_2 з 31.07.2008 року. Відомостей про реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 будинкова книга не містить.

Відповідно до ст.41 Конституції кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушеним.

Згідно зі ст.317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст.383 ЦК та ст.150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною 1 ст.156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника житлового будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються житловим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також ст.405 ЦК.

Відповідно до ч.4 ст.156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч.2 ст.64 цього кодексу, а саме - подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм, правом користування житлом, яке перебуває у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з тим згідно з положеннями ст.391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушення права та з яких підстав.

Відтак, положення ст.ст.383, 391 ЦК передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення ст.405 ЦК, ст.ст.150, 156 ЖК УРСР регулюють взаємовідносини власника житлового приміщення та членів його сім`ї.

Виходячи з викладеного, оскільки судом встановлено з досліджених доказів, що ОСОБА_2 з 31.07.2008 року, а ОСОБА_3 з 28.03.2003 року зареєстровані, але ніколи не проживали у житловому будинку АДРЕСА_1 та даний будинок є власністю ОСОБА_1 і наявність зареєстрованих осіб створює перешкоди позивачу у користуванні належним чином своїм нерухомим майном, суд дійшов висновку, що її позов до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням належить задовольнити.

Керуючись ст.ст.150, 156 ЖК УРСР, ст.ст.383, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 263-265, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Визнати ОСОБА_3 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Заочне рішення набирає законної сили через 30 днів з дня його ухвалення, якщо протягом цього строку не буде подана заява про його перегляд відповідачем або апеляційна скарга позивачем.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом

двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Арбузинський районний суд Миколаївської області у 30-денний строк: позивачем з дня проголошення рішення; відповідачем у той же строк з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя І.О.Догарєва