Постанова

Іменем України

23 січня 2019 року

м. Київ

справа № 752/9870/15-ц

провадження № 61-18988св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Крата В. І., Курило В.П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

представник позивача - ОСОБА_4,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна»,

представник відповідача - Пономаренко ЮліяІгорівна,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» на рішення Апеляційного суду міста Києва від 27 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Волошиної В. М., Поливач Л. Д., Слюсар Т. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» (далі - ТОВ «Порше Лізінг Україна») про захист прав споживача та визнання договору недійсним.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 11 жовтня 2012 року між ним та ТОВ «Порше Лізинг Україна» був укладений договір про фінансовий лізинг № 00005966, додатком до якого є Загальні комерційні умови внутрішнього фінансового лізингу, за умовами якого він отримав на умовах фінансового лізингу у строкове платне користування об'єкт лізингу - автомобіль марки VW, модель Polo Sedan, номер кузова НОМЕР_1, рік випуску - 2012, реєстраційний номер НОМЕР_2.

11 жовтня 2012 року між ними укладений графік покриття витрат та виплати лізингових платежів (план відшкодування та акт прийому-передачі), згідно з яким відповідач передав йому вищезазначений автомобіль вартістю 122 659,53 грн.

Відповідно до розділу 2 додатку до договору до платежів включені всі види платежів, а саме: авансовий платіж, реєстраційні платежі, первинний реєстраційний платіж, лізингові платежі, комісії, адміністративні платежі, першочерговий платіж, а також інші витрати лізингодавця, пов'язані з обслуговуванням предмета лізингу.

12 жовтня 2012 року він сплатив кошти у розмірі 24 035,67 грн, у тому числі, й авансовий платіж у розмірі 18 398,93 грн.

Сума, що підлягає сплаті рівними частинами протягом дії договору, складає 104 260,60 грн.

Додатковою угодою від 11 грудня 2014 року був погоджений графік покриття витрат у новій редакції, яким встановлено 84 лізингових платежі рівними частинами по 251,93 дол. США строком до 15 жовтня 2019 року.

Посилаючись на те, що умови договору про фінансовий лізинг від 11 жовтня 2012 року є несправедливими, договір не містить чіткого визначення істотних умов, зокрема ціни (склад та розмір лізингових платежів), і суперечить принципам добросовісності, справедливості, розумності та рівності сторін у договорі, що свідчить про здійснення компанією нечесної підприємницької практики, яка вводить в оману споживача, просив визнати його недійсним з додатками до нього, які є його невід'ємною частиною, та зобов'язати ТОВ «Порше Лігзинг Україна» повернути йому сплачені за цим договором кошти.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 01 листопада 2016 року у складі судді Дадаченко С. В. у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із відсутності всіх необхідних ознак для кваліфікації умов договору несправедливими.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 27 лютого 2017 року рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 01 листопада 2016 року скасовано та ухвалено нове про часткове задоволення позовних вимог.

Визнано договір про фінансовий лізинг № 00005966, укладений 11 жовтня 2012 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ОСОБА_3, з додатками до нього недійсним із застосуванням наслідків недійсності правочину.

Стягнуто з ТОВ «Порше Лізинг Україна» на користь ОСОБА_3 118 851,67 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що оспорюваний договір містить несправедливі умови, визначені частиною третьою статті 18 Закону «Про захист прав споживачів», зокрема, зміни розміру лізингових платежів та визначення їх, як у гривневому еквіваленті, так і в іноземній валюті, укладення договору без наявності предмета лізингу, визначення продавця товару лізингодавцем, покладені на лізингоодержувача ризики щодо якості товару, комплектності.

Короткий зміст касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ТОВ «Порше Лізинг Україна» просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд неповно дослідив обставини справи, не надав їм належної правової оцінки та дійшов помилкових висновків при вирішенні спору.

Позивач був ознайомлений з умовами договору при його укладенні та виконував їх.

У травні 2017 року ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_4 подав заперечення на касаційну скаргу, в яких просить залишити без змін оскаржуване судове рішення як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Позиція Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу № 752/9870/15-ц передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не повністю відповідає.

Встановлено, що 11 жовтня 2012 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна» (лізингодавець) та ОСОБА_3 ( лізингоодержувач) укладено договір про фінансовий лізинг № 00005966, додатком до якого та невід'ємною його частиною є Загальні комерційні умови внутрішнього фінансового лізингу, з якими ОСОБА_3 був ознайомлений та особисто підписав.

На підставі цього договору позивач отримав на умовах фінансового лізингу від відповідача у строкове платне користування об'єкт лізингу - автомобіль марки VW, модель «Polo Sedan», номер кузова НОМЕР_1, рік випуску - 2012 року, реєстраційний номер НОМЕР_2.

11 жовтня 2012 року між сторонами укладений графік покриття витрат і виплати лізингових платежів та акт прийому-передачі, згідно з яким ТОВ «Порше Лізинг Україна» передало ОСОБА_3 вищезазначений об'єкт лізингу вартістю 122 659,53 грн.

На момент звернення до суду позивачем сплачено 118 851,67 грн відповідно до проведеної звірки між сторонами.

Згідно з договоромпро фінансовий лізинг вартість об'єкта лізингу визначена у доларах США. Усі платежі, що підлягають сплаті, повинні бути сплачені у гривнях і підлягають розрахунку: 1) за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквівалентів у доларах США, визначених вище, відповідно до пунктів 6.3 та 2) відповідно до пункту 6.4.2 (якщо застосовується) Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу.

Зобов'язання (вказані вище еквіваленти у доларах США) лізингоодержувача на момент доставки об'єкта лізингу будуть виражені у гривнях у акті прийому-передачі, який є невід'ємною частиною договору про фінансовий лізинг. Наступні розрахунки у гривнях будуть здійснюватись лізингодавцем та вказуватись у рахунках, що підлягають оплаті лізингоодержувачем

Процентна ставка змінна відповідно до пункту 6.4.2 додатку до договору. Коригування розміру лізингових платежів за відповідні лізингові періоди здійснюються за правилами пунктів 6.3, 6.4 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 6.1 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу для експлуатації об'єкта лізингу лізингоодержувач щомісяця сплачує лізингодавцю платежі у відповідності до графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (плану відшкодування).

Відповідно до пункту 6.3 додатку до договору лізингові платежі та інші платежі, що підлягають виплаті на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна», відображають справедливу вартість об'єкта лізингу та забезпечують отримання ТОВ «Порше Лізинг Україна» очікуваної станом на дату виконання контракту суми на основі діючого курсу обміну євро/долара США, встановленого Національним банком України або українським комерційним банком (публічним акціонерним товариством «КІБ Креді Агріколь» або іншим банком), або на основі обмінних курсів, за якими на встановлену дату укладалися угоди з клієнтами банку (публічним акціонерним товариством «КІБ Креді Агріколь» або іншим банком) з купівлі та продажу євро/доларів США до української гривні, як буде обрано ТОВ «Порше Лізинг Україна» станом на дату, коли кожен платіж підлягає виплаті.

У разі несплати лізингоодержувачем лізингових платежів та інших платежів за новим обмінним курсом, ТОВ «Порше Лізинг Україна» матиме право припинити дію Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу відповідно до пункту 12.6.8.

Пунктом 6.4.3 додатку до договору визначено, що у випадках зміни процентної ставки за рішенням ТОВ «Порше Лізинг Україна» останнє направляє лізингоодержувачу відповідне повідомлення та оновлений графік покриття витрат та виплати лізингових платежів (план відшкодування). З моменту набрання чинності, умови щодо розміру лізингових платежів, визначені в оновленому графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів застосовуватимуться на зміну відповідних умов, визначених сторонами при укладенні контракту.

Обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилався на те, що умови договору про фінансовий лізинг лізингу є несправедливими, договір не містить чіткого визначення істотних умов, зокрема ціни (склад та розмір лізингових платежів), та суперечить принципам добросовісності, справедливості, розумності та рівності сторін у договорі, що свідчить про здійснення компанією нечесної підприємницької практики, яка вводить в оману споживача, у зв'язку з чим просив визнати його недійсним.

Підставою недійсності правочину згідно з частинами першою, другою статті 215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. До таких правочинів застосовуються наслідки, передбачені статтею 216 ЦК України.

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

За своєю сутністю такий договір є змішаним договором, оскільки містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору, що відповідає частині другій статті 628 ЦК України.

У постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15 зроблено висновок, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).

Встановивши, що відповідач не направляв позивачу повідомлення про зміну процентної ставки, новий графік покриття витрат, а тому на порушення пункту 6.4.3 додатку до договору не мав права застосовувати новий розмір лізингових платежів, окрім того, що погодили сторони між собою, що оспорюваним договором забезпечено захист інтересів лише лізингодавця, а сам договір фінансового лізингу містить несправедливі умови, визначені частиною третьою статті 18 Закону «Про захист прав споживачів», зокрема такі, як зміни розміру лізингових платежів та визначення їх, як у гривневому еквіваленті, так і в іноземній валюті, визначення продавця товару лізингодавцем, покладені на лізингоодержувача ризики щодо якості товару, комплектності, договір укладений без наявності предмета лізингу, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про визнання його недійсним.

Аргументи касаційної скарги щодо відповідності умов договору положенням Закону України «Про захист прав споживачів», щодо відсутності істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що рішення Апеляційного суду міста Києва від 27 лютого 2017 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 до ТОВ «Порше Лізинг Україна» про визнання договору фінансового лізингу від 11 жовтня 2012 року недійсним ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Між тим, колегія суддів не може погодитись із висновком суду апеляційної інстанції в частині застосування наслідків недійсності правочину відповідно до статті 216 ЦК України.

Правові наслідки недійсності договору передбачені статтею 216 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 216 ЦК України в разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов'язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Наслідками недійсності правочину є поновлення сторін у початковому становищі (двостороння реституція), тобто взаємне повернення переданого за недійсним правочином, яка може застосовуватися лише тоді, коли майно, передане за правочином, залишається у його сторони.

За умовами договору ОСОБА_3 отримав на умовах фінансового лізингу від ТОВ «Порше Лізинг Україна» у строкове платне користування об'єкт лізингу - автомобіль марки VW, модель «Polo Sedan», реєстраційний номер НОМЕР_2, який йому був переданий відповідачем 11 жовтня 2012 року на підставі акта прийому-передачі.

Між тим, застосовуючи наслідки недійсності правочину та стягуючи з ТОВ «Порше Лізинг Україна» на користь ОСОБА_3 118 851,67 грн сплачених платежів, суд апеляційної інстанції не вирішив питання про повернення об'єкта лізингу, тобто застосував односторонню реституцію.

Крім того, суд не з'ясував й те, де на теперішній час вищезазначений транспортний засіб перебуває.

Ураховуючи зазначене, рішення апеляційного суду в частині застосування наслідків недійсності правочину не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу статті 411 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 141, 400, 416, 417 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 27 лютого 2017 рокув частині позову ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальності «Порше Лізинг Україна» про стягнення сплачених платежів скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В решті рішення Апеляційного суду міста Києва від 27 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська

Судді:Н. О. Антоненко В. І. Журавель

В. І. Крат

В. П. Курило