Постанова

Іменем України

21 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 524/4106/17

провадження № 61-6861св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , державне підприємство «Кременчуцьке лісове господарство»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Полтавського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Обідіної О. І., Прядкіної О. В., Хіль Л. М., від 20 лютого 2019 року.

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , державного підприємства «Кременчуцьке лісове господарство» про визнання недійсним розпорядження органу приватизації та свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у 1966 році йому було надано в користування квартиру

АДРЕСА_1 . 01 лютого 1994 року ця квартира була приватизована. На час приватизації в ній були зареєстровані він, колишня дружина його сина - ОСОБА_2 та його онук - ОСОБА_3

ОСОБА_4 вказав, що у 1984 році він був вимушений добудувати кімнату у квартирі, площею 10,9 кв. м. Вважає, що приватизація квартири була проведена з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки органом приватизації не було враховано наявність самочинно збудованого майна, яке не було державною власністю, а належало йому. Крім того, його квартира, яка складалась з кімнати, площею 8,6 кв. м, та допоміжного приміщення, площею 10,7 кв. м, не була виділена в натурі, а тому не могла бути об`єктом приватизації.

Посилаючись на зазначені обставини, уточнивши позовні вимоги, позивач просив суд визнати недійсним та скасувати розпорядження органу приватизації від 01 лютого 1994 року № 13/4 та свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 01 лютого 1994 року на квартиру АДРЕСА_1 , видане на ім`я ОСОБА_4 ,

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Автозаводськогорайонного суду м. Кременчука Полтавської області, у складі судді Андрієць Д. Д., від 06 грудня2018 року у задоволенні позовувідмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження факту порушення вимог закону під час приватизації, а також порушення його прав та інтересів внаслідок такої приватизації, відновлення яких потребує судового захисту в обраний ним спосіб.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Полтавського апеляційного суду від 20 лютого 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області

від 06 грудня 2018 року залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши при цьому, що під час розгляду справи судом не було встановлено обставин, які б могли свідчити про порушення як органом приватизації, так і членами сім`ї позивача чинного на той час законодавства про приватизацію. Обов`язковою умовою для проведення приватизації є відповідна заява як ОСОБА_4 , так і членів його сім`ї, на підставі яких і відбулася приватизація квартири. Під час проведення приватизації ні позивач, ні члени його сім`ї не висловлювали жодних заперечень або незгоди із приватизацією.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги та доповнень до неї зводяться до того, що суд апеляційної інстанції дійшов неправильного висновку про те, що квартира була приватизована у відповідності до закону, не взявши до уваги, що вона не була виділена у натурі з єдиної будівлі, спільні кімнати не виділялись в окремі житлові приміщення. Приватизація була проведена тією організацією, яка не мала на це права, а до числа мешканців квартири включено осіб, які не проживали у спірній квартирі та були зняті з реєстрації. Суд апеляційної інстанції не взяв до уваги, що державним підприємством «Кременчуцьке лісове господарство» було видано декілька довідок, датованих 13 березня 2014 року за № 172.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_5 просять залишити касаційну скаргу ОСОБА_4 без задоволення, а оскаржену постанову суду апеляційної інстанції - без змін, посилаючись на її законність та обґрунтованість.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 25 червня 2019 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою.

15 липня 2019 року справу передано судді-доповідачу.

До Верховного Суду надійшло клопотання ОСОБА_4 про розгляд справи за його участю.

Клопотання не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.

Ураховуючи те, що триває стадія попереднього розгляду, під час якої судове засідання не проводиться, повідомлення учасників не передбачено ЦПК України, підстави для задоволення клопотання ОСОБА_4 про розгляд справи за його участю відсутні.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Згідно довідки державного підприємства «Кременчуцьке лісове господарство» від 13 березня 2014 року № 172 квартира АДРЕСА_1 була виділена ОСОБА_4 на склад сім`ї.

За вказаною адресою ОСОБА_4 зареєстрований з 28 серпня

1984 року, що підтверджується ксерокопією паспорту.

01 лютого 1994 року на підставі розпорядження від 01 лютого 1994 року

№ 13/4 Кременчуцьким держлісгоспом Полтавського державного лісогосподарського об`єднання «Полтаваліс» видано свідоцтво про право власності на житло - квартиру

АДРЕСА_1 .

Згідно свідоцтва про право власності на житло вказана квартира належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які були зареєстровані у спірній квартирі на момент приватизації.

Загальна площа квартири на момент приватизації становила 33,8 кв.м.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною другою статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (у редакції, чинній на момент приватизації) державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (у редакції, чинній на момент приватизації) до об`єктів приватизації належать: квартири багатоквартирних будинків та одноквартирні будинки, які використовуються громадянами на умовах найму; незаселені квартири, частини будинків, одноквартирні будинки після закінчення їх будівництва, реконструкції, ремонту та поточного звільнення.

Згідно з частиною четвертою статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (у редакції, чинній на момент приватизації) право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.

Відповідно до положень статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (у редакції, чинній на момент приватизації) приватизація здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Відповідно до пунктів 18, 20, 21 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 року № 56, який був чинним на момент приватизації спірної квартири, громадян, який виявив бажання приватизувати займану ним квартиру (одноквартирний будинок), звертається в орган приватизації або до створеного ним підприємства по оформленню документів, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію.

При оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку) громадин бере на підприємстві, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сім`ї та займані ним приміщення.

У довідці вказуються члени сім`ї наймача, які прописані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вирішуючи спір, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивачем не доведено, що приватизація квартири

АДРЕСА_1 відбулась у 1994 році з порушенням норм чинного на момент приватизації законодавства. На момент приватизації у спірній квартирі були зареєстровані позивач та члени його сім`ї (невістка та онук), які також мали право на безоплатне одержання житла у власність.

Судом апеляційної інстанції правильно зазначено, що приватизація квартири була здійснена за заявою позивача, який не висловлював свої заперечення стосовно площі квартири та осіб, які мають право на приватизацію разом із ним. Позивач не довів, що приміщення,

площею 10,9 кв. м, яке увійшло до загальної площі квартири, було самочинно збудованим.

Посилання касаційної скарги на наявність різних за змістом довідок державного підприємства «Кременчуцьке лісове господарство», які датовані 13 березня 2014 року № 172, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки в матеріалах справи міститься копія однієї довідки державного підприємства «Кременчуцьке лісове господарство» від 13 березня 2014 року № 172 (а. с. 27), належна правова оцінка якій була надана судом апеляційної інстанції. Інші довідки, які долучені позивачем до касаційної скарги, не були надані останнім під час розгляду справи судами попередніх інстанцій, а суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості приймати нові докази та надавати їм оцінку.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судом апеляційної інстанції під час розгляду справи були порушені норми матеріального або процесуального права, не спростовують правильного по суті судового рішення, та у значній мірі зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування правильного судового рішення, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Полтавського апеляційного суду від 20 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович