Справа № 183/2734/18
№ 2/183/457/19
23 січня 2019 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючої судді Сороки О.В.
секретаря судового засідання Пономаренко О.О.,
розглянувши, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи відділ реєстрації та обліку громадян виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, орган опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,
14 травня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою № 1,8 в будинку № 247 по вул. Гетьманська в м. Новомосковську Дніпропетровської області.
В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що вона являється власником квартири № 1,8 в будинку № 247 по вул. Гетьманській в м. Новомосковську Дніпропетровської області, яка належить їй на підставі свідоцтва про право власності від 25 серпня 2004 року та зареєстрованого в реєстрі Новомосковського МБТІ ДОР за реєстровим № 7168116.
У вказаному будинку зареєстрованими значаться відповідач по справі ОСОБА_2 та її діти ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, однак відповідачі з березня 2012 року не проживають за місцем реєстрації, не сплачують комунальні платежі по утриманню квартири, будь-яких особистих речей в будинку не мають і взагалі житлом не цікавиться, проживають за адресою батьків ОСОБА_2М в с. Солоне Солонянського району Дніпропетровської області.
Між тим, проживаючи за іншою адресою, ОСОБА_2 разом з дітьми залишаються зареєстрованими у належній позивачу квартирі, добровільно знятися з реєстрації не бажають, в такий спосіб створюють позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні своїм майном, а тому посилаючись на ст. 391, 405 ЦК України, позивач просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою № 1,8 в будинку № 247 по вул. Гетьманській в м. Новомосковську Дніпропетровської області.
Ухвалою суду від 02 липня 2018 року відкрито провадження у справі. Справа знаходилась в провадженні судді Майна Г.Є.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу від 23 листопада 2018 року справа передана судді Сорокі О.В..
Представник позивача в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності, згідно якої позов підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідачі в судове засідання не з'явилися, вважаються такими, що повідомлені належним чином, оскільки судові повістки направлялися за місцем їх реєстрації, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи.
Представник відділу реєстрації та обліку громадян виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у їх відсутності.
Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у їх відсутність.
На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.
Суд, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що позивач є власником квартири № 1,8 в будинку № 247 по вул. Гетьманській в м. Новомосковську Дніпропетровської області, яка належить їй на підставі свідоцтва про право власності від 25 серпня 2004 року та зареєстрованого в реєстрі Новомосковського МБТІ ДОР за реєстровим № 7168116 (а.с. 8).
Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеним законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає суду підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Згідно довідки відділу реєстрації та обліку громадян виконавчого комітету Новомосковської міської ради № 1482 від 08.05.2018 року (а.с. 10), в зазначеній квартирі зареєстрованими значаться відповідачі по справі ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, які в розумінні вимог Житлового Кодексу України, не являється членом сім'ї власника, як на тому зазначав позивач у своєму позові, однак був зареєстрований в квартирі зі згоди її власника, тобто позивача.
Саме тому, суд вважає безпідставним посилання позивача на застосування норм права, визначених у ч.2 ст. 405 ЦК України, ст. 156 ЖК України, які регулюють правовідносини щодо користування житловим приміщенням між членами сім'ї.
Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.
Частиною 4 ст. 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України).
Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.
Суду подано акт № 1175 від 17 квітня 2018 року, складений старшим інспектором відділу реєстрації та обліку громадян виконавчого комітету Новомосковської міської ради ОСОБА_5 за участю сусідів, у відповідності до якого ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстровані, але не проживає в квартирі № 1,8 будинку № 247 по вул.Гетьманська в м. Новомосковську Дніпропетровської області з березня 2012 року, а проживають в ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 9).
Крім того, згідно наданих суду доказів, а саме листа виконавчого комітету Солонянської селищної ради, пояснення ОСОБА_2, довідки ДНЗ КЗО Солонянське НВО, акта обстеження матеріально-побутових умов сімї, довідки КЗОХЗ «Солонянський центр ПМСД» вбачається, що ОСОБА_2 разом з дітьми ОСОБА_3, ОСОБА_4 проживають в Солонянському районі Дніпропетровської області (а.с. 21-26).
Між тим, у відповідності до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Як випливає із зазначеної норми закону, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно при позбавленні права власності на житлове приміщення, позбавленні права користування житловим приміщенням, визнанні особи безвісно відсутньою, оголошенні фізичної особи померлою.
З огляду на те, що Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15).
Як зазначає у своєму позові ОСОБА_1, наявність реєстрації відповідачів у належній їй на праві власності квартирі, заважає їй вільно розпоряджатися своєю власністю, у зв'язку з чим суд вважає за необхідне визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3, та малолітнього ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою № 1,8 в будинку № 247 по вул. Гетьманська в м. Новомосковську Дніпропетровської області. Даних про наявність будь-якої домовленості між позивачами та відповідачем з приводу користування житловим приміщенням, а також доказів про поважність причин відсутності відповідача у житловому приміщенні за місцем реєстрації суду не надано.
При цьому суд не вбачає жодних порушень прав малолітніх дітей при вирішенні питання про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 4, 12,76,81,89, 223, 263, 265,280 ЦПК України, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи відділ реєстрації та обліку громадян виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, орган опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою № 1,8 будинку № 247 по вул.Гетьманська в м. Новомосковську Дніпропетровської області.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою № 1,8 будинку № 247 по вул.Гетьманська в м. Новомосковську Дніпропетровської області.
Визнати неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою № 1,8 будинку № 247 по вул.Гетьманська в м. Новомосковську Дніпропетровської області.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Сорока О.В.