ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2019 року

м. Харків

Справа № 640/7732/15-ц

Провадження № 22-ц/818/5512/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого-судді Бровченка І.О.,

суддів: Бурлака І.В., Колтунової А.І.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

відповідач- ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Лисенка Андрія Олександровича на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 20 вересня 2019 року в складі судді Золотарьової Л.І.

в с т а н о в и в:

У квітні 2015 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором від 01 квітня 2005 року в розмірі 38447,83 доларів США, що в еквіваленті становить 610036 грн 93 коп, стягнути судовий збір 3654 грн.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 05 жовтня 2015 року позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту №820/2-27/21/04-5/0048 від 01 квітня 2005 року за: кредитом 20867,37 доларів США, що в еквіваленті становить 330839 грн. 55 коп.; відсотками 13024,57 доларів США, що в еквіваленті становить 206496 грн 62 коп; пенею за несвоєчасне повернення кредиту 2437,56 доларів США, що в еквіваленті становить 38645 грн. 96 коп.; пенею за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками 2118,33 доларів США, що в еквіваленті становить 33584 грн 80 коп; комісією за кредитом 470 грн 00 коп.

Стягнуто у рівних частках з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» судовий збір по 1827 грн 00 коп з кожного.

На підставі вказаного рішення судом видані виконавчий лист №640/7732/15-ц, який перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенко Д.А. ВП № 58092793.

23 липня 2019 року представник ОСОБА_1 - адвокат Лисенко А.О. звернувся до суду з заявою, в якій просив визнати поважними причини пропуску та поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення; скасувати заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 05 жовтня 2015 року по справі № 640/7732/15-ц.

Заява про поновлення строку звернення з заявою про перегляд заочного рішення обґрунтована тим, що ОСОБА_1 не отримувала судові повістки та заочне рішення суду, оскільки конверти поверталися до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання», а отже вона не була повідомлена належним чином про розгляд справи та не могла надати заперечення по суті позову. Вказане свідчить про поважність пропуску строку для звернення до суду з заявою про перегляд заочного рішення, тому строк має бути поновлений. Також позивач звернувся до суду з пропуском позовної давності, Банк не мав права нараховувати відсотки після направлення вимоги; строк позовної давності сплив також щодо вимог до поручителя.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 20 вересня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про поновлення строку для перегляду заочного рішення Київського районного суду м. Харкова від 05 жовтня 2015 року.

Заяву представника ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Харкова від 05 жовтня 2015 року у цивільній справі № 640/7732/15-ц за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без розгляду.

04 жовтня 2019 року представником ОСОБА_1 - адвокатом Лисенко А.О. на зазначене судове рішення подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 20 вересня 2019 року та постановити нову ухвалу, якою визнати поважними причини пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення від 05 жовтня 2015 року та призначити розгляд заяви про перегляд заочного рішення в загальному порядку.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд під час розгляду заяви про перегляд заочного рішення, зокрема, щодо поновлення строку на її подання, вдався до надмірного формалізму; матеріали справи містять докази неналежного повідомлення відповідачів про судові засідання; судом порушено принцип змагальності під час розгляду справи.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Лисенка А.О. на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 20 вересня 2019 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 04 листопада 2019 року закінчено підготовку апеляційного розгляду справи за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Призначено цивільну справу до розгляду судом апеляційної інстанції в приміщенні Харківського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалам

Відзив на апеляційну скаргу до суду не подано.

Згідно з частиною 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які з`явилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи відповідно до статті 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про поновлення строку для перегляду заочного рішення Київського районного суду м. Харкова від 05 жовтня 2015 року, залишаючи заяву представника ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Харкова від 05 жовтня 2015 року у цивільній справі № 640/7732/15-ц за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі були повідомлені про судові засідання, мали позовну заяву, їм було відомо про розгляд справи судом, однак в судові не з`явилися, тому на власний розсуд розпоряджалися своїми процесуальними правами, в тому числі, щодо можливості приймати участь у засіданнях та надання письмових заперечень з моменту відкриття провадження у справі до моменту винесення заочного рішення від 05 жовтня 2015 року. При цьому, заочне рішення суду від 05 жовтня 2015 року відповідачі отримали 05 лютого 2016 року, про що свідчить зворотне поштове повідомлення про вручення. (а.с. 55). Таким чином, твердження заявника про те, що ОСОБА_1 не було відомо про розгляд справи, в тому числі, винесення заочного рішення 05 жовтня 2015 року, та те, що вона не отримувала заочного рішення суду, спростовуються зворотними поштовими повідомленнями про вручення. Натомість отримавши рішення суду ще 05 лютого 2016 року, відповідачка ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про перегляд заочного рішення лише 23 липня 2019 року, тобто більше ніж через 3 роки. Таким чином, вказані заявником причини поновлення строку для перегляду заочного рішення не є поважними, оскільки спростовуються матеріалами справи.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 05 червня 2015 року отримали ухвалу суду від 28 травня 2015 року та позовну заяву з додатками (а.с. 28,29), 16 червня 2015 року ОСОБА_1 зверталася до суду з заявою про відкладення судового засідання (а.с. 34), також відповідачі були повідомлені про судові засідання на 28 липня 2015 року, 05 жовтня 2015 року. (а.с.42,43,45).

При цьому, заочне рішення суду від 05 жовтня 2015 року відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 отримали 05 лютого 2016 року, про що свідчить зворотне поштове повідомлення про вручення. (а.с. 55).

Станом на день ухвалення заочного рішення та отримання його копії відповідачем була чинною редакція Цивільного процесуального кодексу України, яка визначала, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії (ст. 228 ЦПК України).

Відповідно до Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 грудня.

15 грудня 2017 року набув чинності Цивільний процесуальний кодекс України в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Згідно з вимогами ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30-ти днів з дня отримання його копії. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Перелік поважності причин, які враховуються для поновлення пропущеного строку, законом не встановлено, вони визначаються у кожному конкретному випадку, виходячи з певних обставин, які мають юридичне значення.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними і пов`язані з дійсними істотними труднощами для вчинення процесуальних дій.

Відповідно до положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, згідно з якою кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії» заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany).

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Цивільним процесуальним кодексом України певних процесуальних дій. Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у цивільних відносинах, а також стимулює учасників цивільного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

При цьому, поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.

Також, необхідно зазначити, що судом досліджуються підстави для поновлення строку звернення до суду виключно з ініціативи та в межах наведених доводів особи, яка подала заяву. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

Також Європейський суд з прав людини зауважив, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою. Норми, які регулюють строки подачі заяв, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані.

У п. 47 рішення у справі «Устименко проти України» суд зазначив, що рішення про поновлення строку на оскарження може порушити принцип правової визначеності та свобода розсуду судів при вирішенні питання про поновлення не є необмеженою. У кожному випадку суди мають встановлювати, чи виправдовують причини поновлення строку на оскарження втручання у принцип остаточності судового рішення.

У випадку пропуску процесуального строку підставами для поновлення є лише наявність поважних причин (підтверджених належними доказами), тобто обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій.

Дотримання строків є однією з гарантій додержання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся із скаргою до суду вищої інстанції, відносини стають стабільними.

Учасники справи мають право, зокрема, подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб; користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами. (Ч. 1 ст. 43 ЦПК України).

Відповідно до пунктів 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України (в чинній редакції) передбачено, що учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строк та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Частиною 1 ст. 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Частиною 1 ст. 123 ЦПК України визначено, що строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Згідно вимог ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Як свідчать матеріали справи, відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 05 червня 2015 року отримали ухвалу суду від 28 травня 2015 року та позовну заяву з додатками (а.с. 28, 29), 16 червня 2015 року ОСОБА_1 зверталася до суду з заявою про перенесення розгляду справи (а.с. 34), згідно явочного листа ОСОБА_3 . ОСОБА_4 належним чином повідомлена про розгляд справи 05 жовтня 2015 року (а.с. 42). Крім того, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 були належним чином повідомлені про судові засідання на 28 липня 2015 року, 05 жовтня 2015 року, що підтверджується їх підписами про вручення судової повістки у зворотніх повідомленнях про вручення поштового відправлення. (а.с. 43,45).

Відповідачі були належним чином повідомлені у встановленому порядку про час і місце судового розгляду справи.

Копію заочного рішення суду від 05 жовтня 2015 року відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 отримали 05 лютого 2016 року, що підтверджується їх підписами про вручення копії рішення у зворотньому повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с. 55), із заявою про перегляд заочного рішення представник ОСОБА_1 адвокат Лисенко А.О. звернувся до суду лише 23 липня 2019 року, тобто більше ніж через 3 роки.

Таким чином, твердження заявника про те, що ОСОБА_1 не було відомо про розгляд справи, про ухвалення заочного рішення 05 жовтня 2015 року, і про те, що вона не отримувала заочного рішення суду спростовуються матеріалами справи.

Враховуючи вищевикладене, доводи заявника, на які він посилається як на підстави для поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Харкова від 05 жовтня 2015 року не можуть бути визнані судом як поважні причини пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення суду.

Враховуючи зазначене, оскільки заявником не надано доказів, які були об`єктивно непереборними на підтвердження наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду, суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для поновлення пропущеного строку звернення до суду, клопотання заявника про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення суду від 05 жовтня 2015 року задоволенню не підлягає, заяву представника ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Харкова від 05 жовтня 2015 року у цивільній справі № 640/7732/15-ц за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості слід залишити без розгляду.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Київського районного суду м. Харкова від 20 вересня 2019 року постановлена з додержанням вимог закону.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384, ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лисенка Андрія Олександровича залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 20 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 23 грудня 2019 року.

Головуючий І.О. Бровченко

Судді І.В. Бурлака

А.І. Колтунова