Справа № 758/5057/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2019 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва в складі головуючого судді Гребенюка В.В., за участю секретаря судового засідання Добривечір А.О., представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , його представника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів на утримання дитини та додаткових витрат, -

В С Т А Н О В И В :

23 квітня 2018 року ОСОБА_4 (надалі за текстом - позивач) звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 (надалі за текстом - відповідач), про стягнення аліментів на утримання дитини та додаткових витрат на її утримання. Посилаючись на те, що вона з відповідачем з січня 2015 року по травень 2015 року перебували у фактичних шлюбних відносинах, та мають спільну дитину - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач працює/має дохід, проте, не надає матеріальної допомоги на утримання та виховання дитини, тому вона бажає отримувати аліменти офіційно в примусовому порядку, розмір яких просила визначити у розмірі Ѕ частини всіх видів заробітку відповідача, починаючи з 14.10.2015 року і до повноліття дитини. Також, нею понесені в період з 01.09.2017 року по 01.11.2018 року додаткові витрати на навчання та розвиток дитини в сумі 55 750 грн. та на майбутнє в розмірі 4250 грн. щомісяця, які мають бути відшкодовані батьком дитини, що й стало підставою звернення до суду з даним позовом.

12.03.2019 р. представником позивача позовні вимоги були уточнені, та в частині стягнення аліментів на утримання дитини просив стягнути ј частину з усіх видів доходів (заробітку) батька, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, решта позовних вимог залишена без змін.

В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав з тих же підстав та просив їх задовольнити.

Відповідач позовні вимоги визнав частково, надав відзив на позовну заяву. Просив частково задовольнити позов, та стягнути з його аліменти на утримання дитини у розмірі 1/6 усіх виду заробітку, посилаючись на те, що з 18.09.2010 року і по теперішній час перебуває у шлюбі з іншою жінкою, від даного шлюбу має сина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які знаходяться на повному його утриманні. Крім того, позов про стягнення щодо нього аліментів - відповідач дізнався лише з ухвали суду про відкриття провадження в цій справі, та 01.04.2019 р., як позивач надала дозвіл на побачення з сином, ним було сплачено 8000 грн. аліментів. Щодо додаткових витрат, просив відмовити в задоволенні в цій частині вимог, вважаючи, що коштів в розмірі 1/6 частини всіх заробітків, що становитиме 16 тисяч гривень буде достатньо і для утримання дитини і для додаткових витрат на нього.

Представник відповідача в судовому засіданні просив винести рішення, яким частково задовольнити позов, стягнувши на користь позивача аліменти на утримання спільної дитини сторін у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку відповідача, в задоволенні іншої частини вимог, відмовити.

Суд, вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч.1, 2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ст. ст. 12, 81, 82 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню.

Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Як передбачає ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом положень ч. 3 ст.11 Закону України „Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_5 , де в графі мати зазначена ОСОБА_4 , а в графі батько - ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 14.11.2015 року відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 4005 (а.с. 5).

При цьому, запис про батька був проставлений на підставі ст. 135 СК України.

Заочним Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06.04.2017 р. позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Дарницької в м. Києві районної державної адміністрації, про визнання батьківства задоволено та визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьком дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва (а.с. 9-11).

Вказане Рішення суду набрало законної сили 17.05.2017 року, про що свідчить відмітка суду (а.с. 11).

Відповідачем, ані у відзиві, ані у судовому засіданні факт народження сина не заперечувався.

У відповідності до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

На підставі ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3.1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3.2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 р. Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів).

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», установлено у 2019 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За приписами абз. 3 ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Водночас, згідно вимог ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Позивач в первинній і уточненій позовній заяві, просить стягнути аліменти на утримання дитини починаючи з 14.10.2015 року, тоді, як докази на підтвердження обставин ухилення відповідача від їх сплати, суду не представлені.

Згідно інформації Державної фіскальної служби України № 9-13-01-03-16 від 15.05.2019 р., відповідач задекларував обсяг доходу: 2017 рік - 1570728, 29 грн., 2018 рік - 1516821,58 грн., І кв. 2019 - 376679,41 грн.

Так, якщо, для прикладу взяти, суму доходу за 2018 рік, що складає 1516821,58 грн. поділивши на 12 місяців, то середньомісячний дохід відповідача складатиме приблизно 126401, 80 грн.

З розрахунку - стягнення аліментів у розмірі ј частини - такий розмір дорівнюватиме 31 600 грн., 1/6 частини складатиме 21067 грн., без врахування податків на доходи.

Як регламентує ч.2, ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За правилами ч.1-2, ст.8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Підпункт 3, пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснює, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд вважає необхідним, приймаючи до уваги обов`язок відповідача утримувати свою малолітню дитину на підставі описаних вище норм права, враховуючи вік та стан здоров`я дитини, принцип співмірності, наявність на утриманні відповідача дружини та малолітньої дитини, задовольнити позов частково та стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку відповідача на користь позивача на утримання спільної дитини. Такий розмір відповідає межам встановленим Законом України „Про Державний бюджет України на 2019 рік" для дитини такого віку (для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень), який не є меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд вважає, що такий встановлений розмір аліментів на утримання дитини буде необхідним та достатнім для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Позивачем суду не представлено у відповідності до вимог ч. 2 ст. 191 СК України, ч. 1 ст. 81 ЦПК України доказів того, що останньою вживалися заходи щодо одержання аліментів з відповідача, але остання не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням від їх сплати, а відтак, суд не має правових підстав для задоволення позову в частині стягнення аліментів на утримання дитини за минулий час, з огляду на відсутність факту ухилення від сплати аліментів.

Щодо стягнення додаткових витрат на дитину, суд прийшов до наступного висновку.

Згідно з ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Крім того, вирішуючи такий спір, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України»).

Так, до особливих обставин, які викликають необхідність додаткових витрат на дитину закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини.

В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

У пунктах 18, 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини можуть залучатися батьки, а додаткові витрати це такі, які викликані особливими обставинами: розвитком здібностей дітей, хворобою, каліцтвом тощо.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами.

Так, позивач в позовній заяві просить стягнути з відповідача половину вартості додаткових витрат, понесених на розвиток дитини, надаючи розрахунок (а.с. 34) у період з 01.09.2017 року, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з вказаного періоду спільна дитина сторін навчається у спеціалізованому навчальному закладі, та, в подальшому, також потребує продовження такого навчання, у зв`язку з чим, звертається з такою вимогою до суду. В обґрунтування позовних вимог позивач надала довідку про навчання (а.с. 35).

Аналізуючи надані позивачем докази, судом встановлено наступне.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. В силу ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За загальним змістом положень Сімейного кодексу України обидва батьки зобов`язані утримувати дитину та брати участь у додаткових витратах на дитину.

В той же час, суд приходить до висновку, що низка понесених та пред`явлених позивачем витрат, зокрема, навчання в спеціалізованому навчальному закладі, не можуть бути розцінені як додаткові витрати на дитину, оскільки вони не викликані особливими обставинами, а пов`язані з загальним розвитком дитини та відвідування дитячого навчального закладу.

Крім того, довідкою ФОП ОСОБА_8 від 06.11.2018 р. містить інформацію, що дитина сторін навчається в Центрі розвитку дітей «АКТіВіТі», де вартість навчання з 01.05.2018 р. і по теперішній час складає 8500 грн., тоді як жодних належних та допустимих доказів сплати за такі послуги Центру суду не представлені.

А відтак, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема, необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо.

Постановою Верховного Суду України від 13.09.2017 р. у справі № 6-1489цс17 роз`яснено, що положення ч. 1 ст. 185 СК України стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі, у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Також, звернуто увагу, що, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично понесені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

З урахуванням того, що додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини, доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. Така ж позиція висловлена у рішенні Верховного Суду України, яка висловлена 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15.

Додаткові витрати на дитину мають нести батьки.

Однак, позивач не надала суду доказів та в судовому засіданні не доведено, що нею вживались заходи щодо одержання додаткових витрат з відповідача. Доводи позивача фактично зводяться до того, що питання визнання батьківства відповідача було основоположним і головним для отримання від останнього аліментів на утримання спільної дитини.

Крім того, з таких документів, наданих позивачем на підтвердження заявлених позовних вимог щодо несення додаткових витрат, не вбачається, що вказані витрати, пов`язані з особливими обставинами, визначеними законом. Позивачем не наведено з розвитком яких здібностей дитини пов`язане її платне навчання, тобто, фактично не доведено, що понесені нею витрати є додатковими і не охоплюються аліментними платежами, питання до яких також вирішується в даній справі.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги судом задоволено частково, а позивач звільнена від сплати судового збору, такий у розмірі 704,80 грн. слід стягнути з відповідача в дохід держави.

Крім цього, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 181, 182, 185, 191 СК України, ст.ст.2, 12, 13, 76-81, 82, 141, 259-261, 263-268, 430,ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів на утримання дитини та додаткових витрат - задовольнити частково;

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 (однієї шостої) частки з усіх видів доходів (заробітку) ОСОБА_2 , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 23.04.2018 року і до досягнення дитиною повноліття;

В задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів за минулий період та в стягненні додаткових витрат на дитину - відмовити;

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у дохід держави судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок;

Повне найменування сторін:

позивач - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 );

відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (проживає за адресою: АДРЕСА_2 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомо);

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць;

Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи, а також особами, що не брали участі у справі (якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки) - повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду у письмовій формі з дотриманням вимог ст. 356 ЦПК України, - протягом тридцяти днів з дня його проголошення; учасником справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - з дня отримання копії повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі його пропуску й з інших поважних причин;

Законної сили рішення суду набирає після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано;

В разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду;

Відповідно до п. п. 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Подільського районного

суду м. Києва В.В. Гребенюк