ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Чубіна А.В.

сторони:

заявниця - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - Виконавчий комітет Тернівської районної у місті ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадженняапеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 жовтня 2019 року, яке ухвалене суддею Камбул М.О. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 15 жовтня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про визнання особи безвісно відсутньою, в якій просить визнати ОСОБА_2 безвісно відсутньою. Встановлення факту необхідно їй для вільного користування спільним майном.

Заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько заявниці ОСОБА_3 , якому за життя на праві приватної власності належала 1/2 частка двох будинків АДРЕСА_1 . Інша 1/2 частка вказаного будинку на праві приватної власності належить рідній сестрі батька заявниці, її тітці, ОСОБА_2 . На підставі свідоцтв про право власності за законом, виданих Шостою криворізькою державною нотаріальною конторою, заявниця ОСОБА_1 та її мати - ОСОБА_4 , як єдині спадкоємці першої черги за законом, успадкували кожна по 1/4 частки спадкового майна. Належні їй, її матері та її тітці частки в спільному нерухомому майні в натурі не виділялись, порядок користування спільним майном між співвласниками не встановлювався.

На початку 1979 року без будь-яких повідомлень ОСОБА_2 залишила належне їй житло і зникла, встановити її місцезнаходження, як ще за життя батька, так і станом на теперішній час, незважаючи на її пошуки власними силами, а також на проведення органами поліції відповідних розшукових заходів, не вдалося, місце її перебування невідоме.

Визнання ОСОБА_2 безвісно відсутньою необхідно для можливості вирішення питання вільного користування спільним майном, тому вона просила визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , безвісно відсутньою.

Рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 жовтня 2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання особи безвісно відсутньою, заінтересована особа Виконавчий комітет Тернівської районної у місті ради відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву задовольнити повністю, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права.

Вказує, що відмова суду у задоволенні заяви у зв`язку з недоведеністю ступеня спорідненості між нею та її тіткою не грунтується на законі, відповідно не може бути визнана законною підставою для відмови.

Висновки суду першої інстанції щодо ненадання належних достатніх доказів щодо відсутності ОСОБА_2 за місцем мешкання протягом року спростовуються матеріалами справи.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, представника заявниці ОСОБА_1 адвоката Шукюрова Расіма Сулейман-огли, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.09.2016 року спадкоємцями майна ОСОБА_3 , 1953 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 є його дружина ОСОБА_4 та донька - ОСОБА_1 (а.с. 4-7).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.09.2016 року, виданого державним нотаріусом Шостої криворізької державної нотаріальної контори Деркач Я.В., ОСОБА_1 належить 1/4 частка двох житлових будинків, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого в реєстрі за №1-1666, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с. 4-7).

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст.ст. 126, 133, 135 СК України, ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 батьками якої записано: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (а.с. 8).

Відповідно довідки № 486/2-2897 від 25.03.2019 року та довідки № 2897, виданих Тернівським ВП КВП ГУНП в Дніпропетровської області, ОСОБА_1 зверталася до відділу поліції з проханням прийняти заходи щодо встановлення місцезнаходження гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка раніше мешкала за адресою: АДРЕСА_1 , з якою втрачено зв`язок починаючи з 1979 року (ЖЕО № 4776 від 18.03.2019 року).

Проведеними заходами встановити місцезнаходження гр. ОСОБА_2 невдалося, інформацією стосовно її місцезнаходження Тернівське ВП не володіє, перевірку за даним фактом закінчено (а.с. 10, 11).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з недоведеності заявлених вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до ст. 43 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року.

Зазначена норма передбачає перш за все з`ясування місця постійного проживання особи на час її зникнення, заходів, які приймала заявник для встановлення місця знаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутнім, та чи були вичерпні усі можливості для її знаходження.

Згідно ч. 3 ст. 43 ЦК України порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

Згідно ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Відповідно до вимог статей 305-309 Цивільного процесуального кодексу України, виникнення справ про визнання громадян безвісно відсутніми зумовлені необхідністю захисту майнових прав громадян, справи про правовий статус яких розглядається судом, захистом інтересів осіб, які мають певні правовідносини з особою, тривала відсутність якої позбавляє їх можливості користуватись своїми правами.

Як передбачено ст. 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

У постанові Верховного Суду від 29 серпня 2019 року у справі № 225/2576/17 зроблено висновок, що безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер.

Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України; наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою.

При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер.

Згідно із положеннями ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експерта; показаннями свідків.

Посилання заявниці в апеляційній скарзі на те, що висновки суду першої інстанції щодо ненадання належних достатніх доказів щодо відсутності ОСОБА_2 за місцем мешкання протягом року спростовуються матеріалами справи, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду та дослідження матеріалів справи.

Відповідно до статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року)

Доводи, викладені в апеляційній скарзі заявниці ОСОБА_1 , фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Отже, на думку колегії суддів, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в досить повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм правову оцінку, ухвалив рішення яке відповідає вимогам закону.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повне судове рішення складено 21 грудня 2019 року.

Головуючий:

Судді: