ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2019 року

м. Харків

справа № 615/194/17

провадження № 22-ц/818/637/19

Харківський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.,

за участі секретаря: Дмитренко А.Ю.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Валківська міська рада Харківської області,

відповідач: фізична особа-підприємець ОСОБА_2 ,

відповідач: фізична особа-підприємець ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Валківської міської ради Харківської області, фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про визнання незаконними та скасування рішень місцевого самоврядування, визнання права власності в порядку спадкування за законом, усунення перешкод у користуванні нерухомим майном та витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Валківського районного суду Харківської області від 07 листопада 2018 року (в складі судді Токмакової А.П.),

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Валківської міської ради Харківської області, фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , в якому, з урахуванням доповнень, просив визнати незаконним та скасувати рішення Валківської міської ради Харківської області № 58.44 від 22.08.2006 року «про припинення ОСОБА_4 права користування частиною земельної ділянки»; визнати незаконним та скасувати рішення Валківської міської ради Харківської області № 700 від 14.05.2010 року «Про надання ФОП ОСОБА_3 в оренду земельної ділянки у АДРЕСА_1 »; визнати незаконним та скасувати рішення Валківської міської ради Харківської області № 264.5 від 24.07.2009 року «Про надання ФОП ОСОБА_2 в оренду земельної ділянки у АДРЕСА_1 »; визнати за позивачем право приватної власності на частину земельної ділянки, площею 0,0022 га по АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зобов`язати ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні частиною земельної ділянки, площею 0,0006 га та 0, 0012 га відповідно, яка розташовані по АДРЕСА_1 , привівши вказані земельні ділянки у стан, що існував до початку їх використання; витребувати з чужого незаконного володіння ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_2 частину земельної ділянки, площею 0,0006 га та 0,0012 га, які розташовані по АДРЕСА_1 ; судові витрати просив покласти на відповідачів.

Позов мотивований тим, що з 17.01.2017 року він є спадкоємцем за законом об`єкта нерухомого майна, а саме: будинку АДРЕСА_2 та земельної ділянки, яка є прибудинковою територією. Але його абсолютне право на спадщину після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 порушується відповідачами у справі.

Вищевказаний будинок з надвірними будівлями належав на праві власності ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказане нерухоме майно у порядку спадкування за законом успадкувала дружина спадкодавця ОСОБА_4

Рішенням Валківської міської ради Харківської області від 30.01.2001 року № 24 за домоволодінням ОСОБА_4 , розташованим у АДРЕСА_1 на праві користування закріплено земельну ділянку площею 1500 м2, з яких 1000 м2 для обслуговування житлового будинку, 500 м2 для особистого підсобного господарства.

Рішенням Валківської міської ради Харківської області від 02.12.2003 року ОСОБА_4 надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки, площею 0,15 га в порядку безоплатної приватизації.

Проте в процесі оформлення спадщини йому, як спадкоємцю за законом після смерті матері ОСОБА_5 , стало відомо, що 24.07.2006 року на адресу Валківської міської ради Харківської області від імені ОСОБА_4 подана заява про вилучення у неї з наданої у постійне користування земельної ділянки її частину, площею 0,0022 га. Вважає, що вказаної заяви ОСОБА_4 не писала, а якимось невідомим шляхом на документі з`явився її підпис, про що може свідчити відмінність почерків особи, що начебто писала заяву та її підписувала.

Рішенням Валківської міської ради Харківської області № 58.44. від 22.08.2006 року припинено користування ОСОБА_4 частиною земельної ділянки площею 0,0022 га, розташованої у АДРЕСА_1 .

Після цього, рішенням Валківської міської ради Харківської області № 264.5 від 24.07.2009 року затверджено ФОП ОСОБА_2 проект відведення земельної ділянки площею 0,0012 га у АДРЕСА_1 , яку надано в оренду строком на 49 років.

Більш того, рішенням Валківської міської ради Харківської області № 700 від 14.05.2010 року, затверджено ФОП ОСОБА_3 проект відведення земельної ділянки площею 0,0006 га у АДРЕСА_1 , яку надано в оренду строком на 10 років.

Після набуття права власності на будинок АДРЕСА_2 та земельної ділянки, яка є прибудинковою територією, за життя ОСОБА_5 зверталась до Валківської міської ради Харківської області з питанням про надання дозволу на розробку документації з землеустрою щодо забезпечення набуття права на земельну ділянку.

Рішенням Валківської міської ради Харківської області № 1644 від 08.10.2015 року їй надано дозвіл на розробку документації з землеустрою щодо забезпечення набуття права на земельну ділянку у АДРЕСА_1 в порядку безоплатної приватизації площею 1500 м2, з яких: 1000 м2 для обслуговування житлового будинку, 500 м2 для особистого підсобного господарства.

За життя ОСОБА_5 була єдиним власником будинку АДРЕСА_2 , що підтверджується копією технічного паспорту на вказаний будинок, виданого 07.08.2015 року КП «Валківське бюро технічної інвентаризації».

Після смерті матері ОСОБА_5 позивач звертався до Валківської міської ради Харківської області з питанням надання дозволу на розробку документації з землеустрою щодо забезпечення набуття права на вищевказану земельну ділянку.

На всі звернення позивача щодо законності користування іншими особами (ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_2 ) частиною його спадщини, з Валківської міської ради Харківської області та Валківської РДА Харківської області отримав відповіді з посиланням на рішення Валківської міської ради Харківської області № 58.44 від 22.08.2006 року.

Позивач наголошував на відсутність волі ОСОБА_4 під час начебто підписання нею заяви від 24.07.2006 року, на підставі якої були ухвалені оскаржувані рішення Валківської міської ради. Звернув увагу на те, що остання мала похилий вік та деякі вади волі, що пов`язані з хворобою психіки та підтверджуються медичними документами з посиланням на наявність хвороби церебрального атеросклерозу.

Вважав, що саме з 17.01.2017 року він, як спадкоємець за законом, має процесуальну правосуб`єктність у спірних правовідносинах щодо визнання незаконним та скасування рішень, визнання права власності у порядку спадкування за законом, усунення перешкод у користуванні нерухомим майном та витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння.

Вважав, що рішення Валківської міської ради Харківської області № 58.44 від 22.08.2006 року ухвалено всупереч вимогам частини 2 статті 142 ЗК України та пункту «е» статті 56 Закону України «Про землеустрій», тобто за відсутності угоди про передачу права власності на земельну ділянку, яка підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

У травні 2017 року представник відповідача Валківської міської ради Харківської області міський голова Скрипніченко В.В. подав заперечення на позов, в яких просив відмовити у його задоволенні через необґрунтованість позовних вимог та відсутність законних підстав для їх задоволення.

Вказував, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який він успадкував після смерті своєї матері ОСОБА_5 , при цьому права приватної власності на земельну ділянку під будинком спадкодавець за життя не набув.

На даний час ОСОБА_1 , як власник житлового будинку, має право користування земельною ділянкою під будинком, однак ця земельна ділянка, як об`єкт нерухомості не входить до складу спадкового майна ОСОБА_5 і залишається у власності територіальної громади м. Валки.

Відповідач ФОП ОСОБА_2 , в своїх запереченнях на позов вказувала, що з позовними вимогами вона не згодна та вважає їх такими, що не підлягають задоволенню.

Вказувала, що у наданому позивачем свідоцтві про право на спадщину за законом вказано, що спадщина, на яку видане свідоцтво, складається з житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1 . Таким чином, позивач вводить суд в оману своїм твердженням про те, що він є спадкоємцем земельної ділянки прибудинкової території.

Крім того, у запереченнях на уточнену позовну заяву, ставить під сумнів твердження позивача щодо наявності у ОСОБА_4 вад волі та хвороби психіки, оскільки церебральний атеросклероз є судинним, а не психіатричним захворюванням.

У судовому засіданні суду першої інстанції позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив про їх задоволення.

Представник відповідача позов не визнав, посилаючись на викладені у запереченнях обставини.

Відповідач ФОП Косенко Н ОСОБА_7 М. позов не визнала та заперечувала проти його задоволення у повному обсязі.

Представник відповідача ФОП ОСОБА_2 адвокат Куляшова А.С. вказала про безпідставність позовних вимог, які не підлягають задоволенню, посилаючись на викладені відповідачем обставини.

Відповідач ФОП ОСОБА_3 подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності у зв`язку з сімейними обставинами, у задоволенні позову просила відмовити.

Рішенням Валківського районного суду Харківської області від 07 листопада 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Додатковим рішенням цього ж суду від 27 листопада 2018 року у задоволенні заяви ФОП ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 на її користь судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 16000 грн. відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції безпідставно було проігноровано його клопотання про витребування у Валківському відділі поліції ГУ НП у Харківській області завіреної копії висновку почеркознавчої експертизи в рамках кримінального провадження № 0000294 для приєднання вказаного доказу, як такого, що спростовує законність оскаржуваного рішення Валківської міської Ради Харківської області.

Вказує, що оскаржуване рішення Валківської міської ради Харківської області № 58.44 від 22.08.2006 року було ухвалене всупереч вимог частини 2 статті 142 ЗК України (в редакції закону, що діяла на час ухвалення оскаржуваного рішення), тобто за відсутності угоди про передачу права власності на земельну ділянку, яка підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, адже ОСОБА_4 такої заяви не писала.

Звертає увагу на те, що заяви до Валківської міської ради Харківської області, написані від імені ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , які стали підставою прийняття оскаржуваного рішення № 58.44 від 22.08.2006 року «Про припинення ОСОБА_4 права користування частиною земельної ділянки» - виконані однією особою.

Зазначає також, що його вимоги щодо зобов`язання ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні частиною земельної ділянки, привівши вказані земельні ділянки у стан, що існував до початку їх використання є адекватним змісту порушеного права з урахуванням характеру порушення та дає можливість захистити порушене право.

В судове засідання апеляційної інстанції Дєдов В.М. не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Валківської міської ради Харківської області № 366 від 10.02.2017 року позивачу надано дозвіл на розробку документації з землеустрою щодо забезпечення набуття права на земельну ділянку у АДРЕСА_1 , в порядку безоплатної приватизації площею 1500 м2, з яких: 1000 м2 - для будівництва і обслуговування житлового будинку, 500 м2 - для ведення особистого селянського господарства, саме в тих розмірах земельної ділянки, яка закріплена за домоволодінням, суд не вбачає підстав для задоволення позову в повному обсязі, оскільки порушення будь-яких прав позивача щодо приватизації земельної ділянки не встановлено.

З таким висновком суду першої інстанції судова колегія погоджується виходячи з наступного.

Статтею 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Стаття 4 ЦПК України встановлює, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 26 вересня 1992 року Валківською ДНК за реєстровим №2494, належав житловий будинок літ. А-1, дерев`яний, обкладений цеглою, жилою площею 21кв.м і при цьому такі надвірні будівлі: сарай «Б», вбиральня «В», погріб «№1», колонка «К», огорожа «№2», розміщений на земельній ділянці розміром 600кв.м земель Валківської міської ради.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 помер.

Після його смерті відкрилася спадщина.

Згідно свідоцтва про право на спадщину, виданого 19 січня 2001 року державним нотаріусом Валківської ДНК, вказане нерухоме майно успадкувала його дружина ОСОБА_9 .

Як свідчать матеріали справи, у подальшому рішенням Валківської міської ради Харківської області від 30 січня 2001 року № 24 за домоволодінням ОСОБА_4 , розташованим у АДРЕСА_1 , на праві користування було закріплено земельну ділянку площею 1500 м2, з яких: 1000 м2 для обслуговування житлового будинку, 500 м2 - для особистого підсобного господарства.

Рішенням Валківської міської ради Харківської області від 02 грудня 2003 року ОСОБА_4 надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки, площею 0,15 га, в порядку безоплатної приватизації.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 померла, що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 19.10.2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Валківського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 138.

Як вбачається із свідоцтва про право на спадщину за законом серії НВІ НОМЕР_2 від 17 січня 2017 року після смерті ОСОБА_4 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташовані у АДРЕСА_1 , оформила її донька ОСОБА_5 на підставі рішення Валківського районного суду Харківської області у справі №615/612/15 та зареєструвала у встановленому законом порядку в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 10 серпня 2015 року, номер запису 10813208.

Рішенням Валківської міської ради Харківської області №1644 від 08 жовтня 2015 року ОСОБА_5 надано дозвіл на розробку документації з землеустрою щодо забезпечення набуття права на земельну ділянку у АДРЕСА_1 , в порядку безоплатної приватизації площею 1500 м2, з яких: 1000 м2 - для обслуговування житлового будинку, 500 м2 - для особистого підсобного господарства.

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_5 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 .

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину серії НОМЕР_4 від 17 січня 2017 року, спадкоємцем майна ОСОБА_5 є її син ОСОБА_1 Спадщина, на яку видане свідоцтво складається із будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі даного свідоцтва позивач оформив спадкові права та зареєстрував на своє ім`я зазначений житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 78228555 від 17.01.2017 року.

Що стосується оформлення права власності на земельну ділянку, то будь-яких об`єктивних даних, про те, що спадкодавцю ОСОБА_5 на час відкриття спадщини на праві приватної власності належала земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , позивачем не надано.

Зазначені обставини встановлені рішенням Валківського районного суду Харківської області від 01 серпня 2017 року, залишеного без змін ухвалою Аапеляційного суду Харківської області від 29 серпня 2017 року та постановою Верховного Суду від 06 червня 2018 року, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання за ним в порядку спадкування за законом права приватної власності на земельну ділянку, площею 600 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , відмовлено. (т.1 а.с.168-169)

Частиною 4 статті 82 ЦПК України передбачає, що обставини, встановленні рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Також судом встановлено, що 24 липня 2006 року ОСОБА_4 зверталася до Валківської міської ради з проханням прийняти до запасу земель міста та вилучити з її землекористування земельну ділянку, площею 0,0022 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , що надавалася їй в постійне користування, в зв`язку зі зміною цільового призначення. Заява зареєстрована в міській раді в цей же день за вх./02-10/1015. (т.2 а.с.12)

Рішенням Валківської міської ради Харківської області № 58.44 від 22.08.2006 року ОСОБА_4 припинено право користування частиною земельної ділянки площею 0,0022 га, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , що надавалась для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. (т.1 а.с.19)

Рішенням Валківської міської ради Харківської області № 264.5 від 24.07.2009 року надано ФОП ОСОБА_2 в оренду земельну ділянку площею 0,0012 га у АДРЕСА_1 , для ведення підприємницької діяльності із земель комунальної власності. (т.1 а.с.20)

Рішенням Валківської міської ради Харківської області № 700 від 14.05.2010 року надано ФОП ОСОБА_3 в оренду земельну ділянку площею 0,0006 га у АДРЕСА_1 , для обслуговування торгівельного павільйону та ведення комерційної діяльності із земель комунальної власності. (т.1 а.с.21)

Статтею 328 ЦК України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно положень статті 373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Статті 158 Земельного кодексу України встановлює, що земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Згідно до статті 4 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні здійснюється на принципах законності. Стаття 26 Закону визначає компетенцію сільських, селищних, міських рад, зокрема щодо вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Такі питання мають вирішуватись виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Частини 10 статті 59 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Відповідно до п. 5 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України Конституції України від 16.04.2009 року, № 7-рп/2009 у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини 2 статті 19, статті 44 Конституції України, статті 25, частини 14 статті 46, частин 1-10 статті 59 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами. Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Відповідно до п.п. "а", "б", "в", "г" ст.12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності.

Системний аналіз положень ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні" (частини 1 статті 10, статтей 16, 17, 18, 25, 26 та інших) свідчить про те, що органи місцевого самоврядування при вирішенні питань місцевого значення, віднесених Конституцією України та законами України до їхньої компетенції, є суб`єктами владних повноважень, які виконують владні управлінські функції, зокрема нормотворчу, координаційну, дозвільну, реєстраційну, розпорядчу. Як суб`єкти владних повноважень органи місцевого самоврядування вирішують в межах закону питання в галузі земельних відносин.

Підставами для визнання рішення недійсним (не чинним) є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який прийняв це рішення. При цьому обов`язковою умовою визнання рішення недійсним (не чинним) є також порушення у зв`язку з його прийняттям прав та охоронюваних законом інтересів громадян, зокрема, позивача у справі.

За змістом статтей 116, 118 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності, у тому числі в порядку безоплатної приватизації, за рішенням органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Частина 2 статті 116 ЗК України (в редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин) набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно положень частина 4 статті 116 ЗК України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Частина 5 статті 115 ЗК України визначено, що надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

За змістом статті 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву про вибір місця розташування земельної ділянки до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. До заяви додаються матеріали, передбачені частиною п`ятою статті 151 цього Кодексу

Особи, зацікавлені у вилученні (викупі), виборі земельних ділянок, зобов`язані погодити з власниками землі і землекористувачами та органами державної влади або органами місцевого самоврядування, згідно з їх повноваженнями, розміри земельних ділянок, передбачені для вилучення (викупу), умови їх вилучення (викупу), а також розміри земельної ділянки, передбачені для її передачі (надання), умови її передачі (надання) з урахуванням комплексного розвитку території, який би забезпечував нормальне функціонування на цій ділянці і прилеглих територіях усіх об`єктів та умови проживання населення і охорону довкілля. (статті 151 ЗК України)

Таким чином, право власності та право користування земельною ділянкою набуваються в порядку, визначеному ЗК України, який також передбачає вичерпний перелік підстав для припинення таких прав.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статті 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що під час прийняття оскаржуваних рішень Валківською міською радою Харківської області не було порушено вимог чинного законодавства, оскільки Валківська міська рада діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, зокрема, з дотриманням норм ст.ст. 116, 118 ЗК України та ст.ст. 4, 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Посилання ОСОБА_1 на те, що 24 липня 2006 року ОСОБА_4 не писала заяви щодо вилучення частини земельної ділянки площею 0,0022га., колегією суддів не приймаються.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Разом з тим, будь-яких доказів на підтвердження цих обставин позивачем ані суду першої інстанції, ані апеляційному суду надано не було.

Що стосується висновку судово-почеркознавчої експертизи №13781 від 27 червня 2018 року проведеної в рамках кримінального провадження №0000294 за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.366 КК України та ст.364-1 КК України, на який посилається позивач, то колегія зазначає наступне.

Як вбачається із даного висновку, на вирішення експертизи були постановлені наступні питання:

1.Чи однією особо виконаний рукописний текст у заяві ОСОБА_2 від 24 липня 2006 року та ОСОБА_4 від 24 липня 2006 року ?

2.До якої групи за віком належить виконавець рукописного тексту у заяві ОСОБА_2 від 24 липня 2006 року та ОСОБА_4 від 24 липня 2006 року ?

Згідно висновку експерта рукописні тексти:

заяви ОСОБА_2 від 24 липня 2006 року, який починається, та відповідно закінчується словами: «Валківський Міскій раді…», «…24.07.06р.»;

заяви ОСОБА_4 від 24 липня 2006 року, який починається, та відповідно закінчується словами «Валківський Міській раді…», «…24.07.06р.», - виконані однією особо.

Питання відносно віку виконавця рукописного тексту заяви ОСОБА_2 від 24 липня 2006 року та заяви ОСОБА_4 від 24 липня 2006 року не вирішувалось з причинн, вказаних у дослідницькій частині висновку.

Отже, будь-яких даних стосовно спростування самого підпису ОСОБА_4 та ОСОБА_2 у заявах від 24 липня 2006 року, що підтверджувало б відсутність їх волевиявлення на підписання цієї заяви, висновок експертизи не містить.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав вважати, що спірні заяви не відповідають волі заявників, оскільки їх підписи у заявах не спростовані.

Доводи апеляційної скарги щодо невірного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки судом першої інстанції вірно застосовані норми матеріального права та колегією суддів не встановлено порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції дав належну оцінку доказам відповідно до ст.ст.77, 78 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Валківського районного суду Харківської області від 07 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повну постанову складено 28 серпня 2019 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

І.С. Сащенко