Головуючий суду 1 інстанції - Третяк О.Г.
Доповідач -Стахова Н.В.
Справа № 409/55/19
Провадження № 22-ц/810/1010/19
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2019 року Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Стахової Н.В.,

суддів: Кострицького В.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря

учасники справи: Сінько А.І.

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м.Сєвєродонецьку у спрощеному провадженні

апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 02 жовтня 2019 року, ухваленого Білокуракинським районним судом Луганської області у складі судді Третяка О.Г. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

в с т а н о в и в:

У січні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 16097,30 гривень, який мотивувало тим, що 19.09.2016 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір шляхом підписання відповідачем анкети - заяви, згідно якої відповідач отримав кредит у розмірі 5000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами Банку», що викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» договір.

АТ КБ «ПриватБанк» виконало свої зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі та надало ОСОБА_1 кредит у розмірі, визначеному договором.

У відповідача у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору перед банком утворилась заборгованість станом на 28.11.2018 року у розмірі 16097,30 гривень, яку АТ КБ «Приватбанк» просило стягнути з ОСОБА_1 і яка складається з заборгованості за тілом кредиту- 2179,20 грн., заборгованість по процентам - 3891,13 грн., заборгованості по пені - 8784,24 грн., а також штраф -500 грн. (фіксована частина), 742,73 грн.- штраф (процентна складова).

Рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 02 жовтня 2019 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 2179,20 грн. та вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні позовних вимог банку до ОСОБА_1 в частині стягнення з останнього заборгованості за нарахованими відсотками за користування кредитом, заборгованості по пені та штрафам відмовлено.

З таким рішенням не погодилось АТ КБ «ПриватБанк» та звернулось з апеляційною скаргою на нього.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині незадоволення його позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги банку у повному обсязі, в іншій частині рішення суду залишити без змін.

В оскаржуваній частині вважає рішення суду незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Представник АТ КБ «Приватбанк» в апеляційній скарзі посилається на те, що суд зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості по кредиту, так як він не відповідає обставинам у справі, допустивши грубе порушення норм цивільного права, оскільки відсутність підпису позичальника на Умовах та Правилах кредитування не свідчить про те, що він не був ознайомлений з ними, тим самим висловивши згоду на отримання кредитної картки «Універсальна» та надав згоду про те, що ця заява разом з пам`яткою клієнта та Правилами надання банківських послуг складають між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Також скаржник зазначає, що дії з користування кредитною карткою та погашення заборгованості свідчать про визнання заборгованості по кредиту та згоду з умовами кредитування, а розрахунок заборгованості підтверджує розмір заборгованості. Крім того, представник скаржника зазначив, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, зокрема відповідно до ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ч. 1 ст. 1048 ЦК України, якими не передбачено надання безпроцентних кредитів. Також, скаржник посилаючись на ст. 6 Закону України « Про захист прав споживачів», вказує, що відповідно до даної статті споживач має протягом 14 днів з моменту укладення договору відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин, оскільки про таке відкликання заяви не було і відповідач користувався кредитними коштами, здійснюючи погашення кредиту, суд безпідставно відмовив у задоволенні позову про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, пенею та штрафами.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Представник позивача у судове засідання, призначене на 19 грудня 2019 року, не з`явився, належним чином повідомлений про дату час і місце розгляду справи, надав заяву про те, що не заперечує проти винесення рішення, просить апеляційну скаргу задовольнити, судові витрати покласти на відповідача.

ОСОБА_1 належним чином і в установленому законом порядку повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчить у матеріалах справи рекомендоване поштове повідомлення.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» зазначено, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

АТ КБ «Приватбанк» оскаржує рішення в частині відмови у задоволенні його позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення відсотків за користування кредитом, пені та штрафів, тому судова колегія переглядає рішення саме в цій частині, інша частина рішення, яка не оскаржується, апеляційному перегляду не підлягає.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення відсотків за користування кредитом, пені та штрафів виходив з того, що відповідачем не підписані та не визнаються Умови та Правила кредитування, а роздруківка з сайту банку про умови кредитування не може бути належним доказом, оскільки він повністю залежить від волевиявлення і дій АТ КБ «ПриватБанк», яке може вносити зміни в умови кредитування. Крім того, суду зазначив, що позивачем не доведено обставин, які б свідчили про погодження сторонами розміру процентної ставки за користування кредитними коштами та інших платежів у зв`язку з неналежним виконанням взятого на себе зобов`язання відповідачем за договором та у анкеті-заяві не встановлений кінцевий строк повернення кредиту, а тому відсутні підстави для задоволення цих вимог.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам у справі, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до положень ч. 1ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.1 ст. 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до ч. 1,2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Стаття 76 ЦПК України визначає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Таким чином, з аналізу даних правових норм вбачається, що істотною умовою договору кредиту є розмір кредиту, процентна ставка за користування кредитом та інші, визначені банком платежі у разі прострочення боржником виконання взятого на себе зобов`язання.

З матеріалів справи вбачається, що 19 вересня 2016 року між позивачем та відповідачем укладений кредитний договір шляхом підписання анкети- заяви ОСОБА_1 (а.с.6).

Звертаючись до суду з позовом банківська установа надала копію анкети-заяви, копію витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», копію паспорту відповідача, витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розрахунок заборгованості.

В анкеті-заяві містяться лише анкетні дані відповідача, його П.І.Б. , місце проживання, паспортні дані, РНОКПП та інша контактна інформація. Однак, в анкеті відсутні відомості про процентну ставку за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, що погоджені сторонами договору.

Витяги з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» і Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису відповідача, тобто останній не повідомлений банком про умови кредитування за договором від 19.09.2016 року.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, передбачено: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію картки на невизначений строк, та інші умови.

Разом з тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів).

3 липня 2019 року Великою Палатою Верховного Суду було ухвалено постанову в аналогічній справі за позовом ПАТ «КБ «ПриватБанк» до фізичної особи про стягнення заборгованості за картковим кредитом (справа № 342/180/17).

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Заява-анкета позичальника не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

В цій же постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що АТ «КБ «ПриватБанк» має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Судова колегія не може прийняти доводи скаржника стосовно незастосування судом першої інстанції висновків Верховного Суду викладених у постанові від 28.03.2019 по справі 428/2873/17 та у постанові від 08 липня 2019 по справі № 923/760/18, оскільки вказані судові рішення прийняті за результатами розгляду судових справ за конкретними доводами касаційних скарг, вони не містять висновків про застосування відповідних норм права, а в постанові ВП ВС від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17) судом висловлено саме позицію про застосування норми права, що має враховуватися судом відповідно до вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до виниклих спірних правовідносин з огляду на законність і обґрунтованість судового рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач користувався кредитними коштами, здійснював погашення заборгованості за кредитом та мав право відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» відкликати свою згоду на укладення договору, не приймаються судовою колегією, оскільки відповідач не підписано умови кредитування, а позивач у свою чергу не надав суду докази про обізнаність відповідача про базову ставку відсотків, які підлягали сплаті, пеню та штрафи.

Таким чином, суду позивачем не надано належних доказів на підтвердження погодження з відповідачем базової відсоткової ставки за користування кредитом, а також інших платежів у разі неналежного виконання кредитного зобов`язання, тому правильність висновків суду першої інстанції про недоведеність позивачем за допомогою належних доказів погоджений сторонами розмір процентної ставки, пені та штрафів ґрунтується на матеріалах справи та доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не можуть слугувати підставою для скасування рішення суду як такого, що ухвалено без додержання вимог матеріального та процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 382-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 02 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 20 грудня 2019 року.

Головуючий

Судді: