Справа № 462/2394/19 Головуючий у 1 інстанції: Палюх Н.М.
Провадження № 22-ц/811/2690/19 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 14 червня 2019 року в складі судді Палюх Н.М. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,-

встановила:

У квітні 2019 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Вимоги обгрунтовувала тим, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі до 25 квітня 2017 року і від спільного подружнього життя мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 . Після розірвання шлюбу відповідач продовжує проживати у її квартирі АДРЕСА_1 . Їх неповнолітній син ОСОБА_3 проживає з нею та перебуває на її утриманні. Угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто. Вважає, що відповідач в змозі сплачувати аліменти у вказаному розмірі, так як працює на посаді керівника служби безпеки у ТзОВ «ЖБК «Ваш дім». Просила позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 14 червня 2019 рокупозов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 12 квітня 2019 року.

У решті вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 768,40 грн. судового збору.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць звернуто до негайного виконання.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі зазначає, що суддя Палюх Н.М. розглядала спір між сторонами про розірвання шлюбу, який відповідач хотів зберегти, однак суд розірвав шлюб, відтак відповідач подав суду відзив на позовну заяву разом із заявою про відвід, які не були прийняті до уваги та розглянуті.

Звертає увагу на те, що на нього зареєстровані рахунки по комунальних платежах, здійснює утримання молодшого сина, оплачує його відпочинок та дозвілля, від свого обов`язку не ухиляється.

Усі заяви та доводи позивачки з приводу того, що відповідач не надає жодної матеріальної допомоги, не відповідають обставинам справи та є надуманими.

Звертає увагу на наявність двох спільних з позивачкою дітей та батька, якому надає матеріальну допомогу.

Стверджує, що проживає разом з молодшим сином в орендованій квартирі, оскільки з червня 2019 року були змушені залишити квартиру та переїхати.

Вважає, що у позивачки не виникло права на отримання аліментів на спільного сина, оскільки останній з нею не проживає.

Подання позову зводиться до банального з`ясування рахунків і не має нічого спільного з утриманням сина, відповідальності з приводу чого він не уникає.

Просить скасувати рішення Залізничного районного суду м. Львова від 14 червня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити повністю.

11.11.2019 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_2 на апеляційну скаргу. Зазначає про її необґрунтованість, просить залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

22.11.2019 року на адресу апеляційного суду надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що предметом судового розгляду є стягнення аліментів, розмір яких не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає до задоволення виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи частково позовні вимоги місцевий суд виходив з того, що позивачка не надала суду належних доказів на підтвердження того, що відповідач спроможний сплачувати аліменти у розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу), при цьому встановивши характер та обставини спірних правовідносин, врахувавши рівність обов`язків батьків щодо матеріального утримання дитини, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача в користь позивачки аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 12 квітня 2019 року.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ст.ст. 51 Конституції України, 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Судом встановлено, що сторони у справі є колишнім подружжям, шлюб між яким розірвано рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 25.04.2017 року (а.с. 19).

Від спільного подружнього життя у сторін є двоє дітей, зокрема, неповнолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7).

Відповідач ОСОБА_1 з 01.02.2018 року працює на посаді керівника служби безпеки у ТзОВ «ЖБК «Ваш дім» (а.с. 6).

Докази працевлаштування позивачки ОСОБА_2 в матеріалах справи відсутні.

Звертаючись з позовними вимогами та обгрунтовуючи такі позивач ОСОБА_2 свої доводи зводить до того, що неповнолітній син ОСОБА_3 проживає з нею та перебуває на її утриманні, угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами ними не досягнуто, при цьому відповідач в змозі сплачувати аліменти.

Заперечуючи позовні вимоги у відзиві на позовну заяву, яка надійшла на адресу районного суду у день ухвалення оскаржуваного рішення, а також оскаржуючи таке в апеляційному порядку, відповідач ОСОБА_1 свої доводи фактично зводить до того, що позивач не має права на утримання аліментів на сина, оскільки такий проживає з відповідачем, крім цього виключно він займається його утриманням.

Законом України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набув чинності 08 липня 2017 року, внесено зміни до Сімейного кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до вказаної норми аліменти на утримання дитини можуть бути стягнуті на користь того з батьків, з ким вона проживає та на чиєму утриманні вона перебуває.

Таким чином, положеннями СК України спосіб стягнення аліментів (у частці від доходу відповідача чи у твердій грошовій сумі) поставлений в залежність від вимоги того, хто має на них право та одночасно встановлено, що розмір аліментів, призначений за будь-яким із зазначених способів стягнення аліментів, не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При цьому, ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Пред`явлення позивачем позову про стягнення аліментів свідчить про те, що батьки не досягли домовленості щодо способів виконання кожним із батьків обов`язку утримувати дитину.

Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів визначені статтею 182 СК України.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.ст. 13, 76, 77 ЦПК України).

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Стаття 81 ЦПК України надає право сторонам та іншим учасникам справи подавати докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

В матеріалах справи наявна довідка з місця проживання про склад сім`ї і прописку від 26.03.2019 року № 23, за якою ОСОБА_3 зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 , де власне зареєстрований і колишній чолові, відповідач у справі та інший син ОСОБА_4 (а.с. 5).

Заперечуючи факт проживання малолітнього сина із позивачкою, відповідач ОСОБА_1 зазначає, що орендує квартиру, у якій проживають разом із сином, надав копію договору оренди.

Поряд з цим, з договору оренди від 30.05.2019 року не можливо встановити факт проживання ОСОБА_3 із відповідачем за адресою: АДРЕСА_3 , про таке не зазначено у жодному із пунктів договору (а.с. 28).

В цьому контексті, колегія суддів приймає до уваги те, що із заявою про визначення місця проживання дитини відповідач ОСОБА_1 звернувся у Залізничну районну адміністрацію Львівської міської ради лише у липні 2019 року, тобто після звернення позивачки із цим позовом до суду та повідомлення про це відповідача, як і фактично після ухвалення оскаржуваного рішення, на що отримав відповідь про неможливість та відсутність підстав для визначення місця проживання дитини (а.с. 58, 65).

Колегія суддів не може прийняти до уваги за належний доказ проживання ОСОБА_3 із батьком Акт обстеження умов проживання неповнолітнього від 16.07.2019 року, оскільки з таким ознайомлено лише відповідача ОСОБА_1 , підпис ОСОБА_3 (сина сторін), як фізичної особи, яка має неповну цивільну дієздатність (ст. 32 ЦК України) та право вільно обирати собі місце проживання (ст. 29 ЦК України), у такому відсутній (а.с. 66).

Таким чином, зареєстроване місце проживання ОСОБА_3 за адресою проживання його матері, не спростоване у справі належними та допустимими доказами, що свідчить про наявність у позивачки права на аліменти на утримання дитини.

Договір на туристичне обслуговування від 27.03.2019 року зазначених обставин не спростовує, оскільки відповідач, як батько має обов`язком піклуватися та утримувати свого неповнолітнього сини, в тому числі забезпечувати йому належний відпочинок та дозвілля (а.с. 25-27).

Таким чином, врахувавши принцип диспозитивності цивільного судочинства та право матері на отримання аліментів (протилежні докази в матеріалах справи відсутні), місцевий суд дійшов правильного висновку про те, що відповідач ОСОБА_1 , як батько, зобов`язаний утримувати свою дитину, тому за відсутності згоди між сторонами з цього приводу, стягнув аліменти на її утримання в судовому порядку.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 року» установлено у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.

Таким чином, на думку колегії суддів, стягнутий розмір аліментів з відповідача на користь позивача на утримання дитини у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), відповідатиме мінімальному гарантованому розміру аліментів на одну дитину та покращить належні умов для життя дитини.

В цьому контексті колегія суддів враховує те, що відповідач ОСОБА_1 фактично зазначає про добровільне виконання ним свого обов`язку, при цьому у даному спорі, на підставі встановлених судами фактичних обставин справи, вирішується питання про примусове стягнення відповідних платежів з метою реалізації гарантованих законом зобов`язань батьків щодо обов`язку утримувати дітей.

Доказів непосильності сплати аліменти у визначеному судом розмірі, відповідач ОСОБА_1 апеляційному суду, не подав.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки районний суд з достатньою повнотою з`ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права інші доводи апеляційної скарги суттєвими не є та на правильність висновків суду не впливають.

Щодо доводів апеляційної скарги, які на думку відповідача, свідчать про допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права, колегія суддів звертає увагу на те, що розгляд справи в спрощеному позовному провадженні може відбуватися без повідомлення учасників справи, у такому випадку судове засідання не провадиться (ст. 19, 274 ЦПК України), при цьому, відзив на позовну заяву та заява про відвід судді надійшли до суду 14.06.2019 року та передані судді о 16 год. 00 хв., про що складено відповідний Акт (а.с. 32), тобто після ухвалення рішення у справі, відтак такі не могли бути розглянуті та взяті до уваги судом, що свідчить про безпідставність таких доводів.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 14 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 24 грудня 2019 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк