Дата документу 06.02.2019 Справа № 315/1128/13-ц
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 315/1128/13Головуючий у 1-й інстанції Ярош С.О. Повний текст ухвали складено 24.10.2018 року.
Пр. № 22-ц/807/731/19Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.,

за участі секретаря Бєлової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на ухвалу Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 19 жовтня 2018 року у справі за скаргою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Родовід Банк» Шевченка Андрія Миколайовича (надалі - Банк) на дії державного виконавця Гуляйпільського районного відділу державної виконавчої служби Головного Територіального управління юстиції в Запорізькій області, заінтересована особа: ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

03.07.2018 року Банк поштою (а.с.17) звернувся до суду із вищезазначеною скаргою (а.с. 2-7), в якій просив визнати незаконними дії старшого державного виконавця Гуляйпільського відділу державної виконавчої служби районного управління юстиції у Запорізькій області Рощупкіної А.С. по виконавчому провадженню № 41994047 при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 28.09.2015 року, скасувати постанову старшого державного виконавця Гуляйпільського відділу державної виконавчої служби районного управління юстиції у Запорізькій області Рощупкіної А.С. по виконавчому провадженню № 41994047 про повернення виконавчого документа стягувачу від 28.09.2015 року.

Скарга обґрунтована тим що, 28.11.2013 року Гуляйпільським районним судом Запорізької області було ухвалено рішення за позовом Банку до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 24.12.2013 року Банк отримав виконавчий лист про стягнення заборгованості та звернувся до Гуляйпільського відділу державної виконавчої служби районного управління юстиції у Запорізькій області з заявою про відкриття виконавчого провадження, 26.06.2018 року ПАТ «Родовід Банк» отримав постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, винесену 28.09.2015 року старшим державним виконавцем Гуляйпільського відділу державної виконавчої служби районного управління юстиції у Запорізькій області Рощупкіною А.С. за відсутністю у боржника майна, на яке можна звернути стягнення, посилаючись на ст. ст. 19, 124, 129 Конституції України та рішення Європейського суду з прав людини, відповідно до яких виконання рішення суду у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та процесуальних гарантій доступу до суду, передбачене ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, посилаючись на ст. 1-2 Закону України «Про виконавче провадження», що містить засади виконавчого провадження та ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», яка містить права та обов`язки державного виконавця, ч. 5 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», вважає, що державним виконавцем під час виконання не подано подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної особи, а також не було вчинено інших дій, передбачених законом, не здійснено перевірку майнового стану у строки та у періодичності, встановленої Законом України «Про виконавче провадження», вважає, що постанову про повернення виконавчого листа необхідно скасувати, строк оскарження не вважає пропущеним, так як Банк отримав постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, винесену 28.09.2015 року, лише 26.06.2018 року.

Ухвалою Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 19 жовтня 2018 року (а.с. 69-70) вищезазначену скаргу Банку у цій справі залишено без розгляду.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права судом першої інстанції при її постановленні, Банк у своїй апеляційній скарзі (а.с. 72-83) просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою скаргу Банку задовольнити у повному обсязі.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017 року №452/2017 ліквідовано зокрема: Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область з місцезнаходженням у місті Запоріжжі.

Указом Президента України № 297/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Запорізької області переведені до Запорізького апеляційного суду, який почав роботу з 05 жовтня 2018 року.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Маловічко С.В. (а.с. 87).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (а.с. 100), справу призначено до апеляційного розгляду (а.с. 102).

Державний виконавець Гуляйпільського районного відділу державної виконавчої служби Головного Територіального управління юстиції в Запорізькій області подав відзив на вищезазначену апеляційну скаргу Банку у цій справі (а.с. 108-145).

Заінтересована особа - боржник ОСОБА_3 своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу Банку у цій справі станом на час розгляду цієї справи апеляційним судом не скористався.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

У судове засідання 06 лютого 2019 року належним чином повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи (а.с.104-107) всі учасники цієї справи не з'явились, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

Державний виконавець та заінтересована особа - боржник ОСОБА_3 про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили.

Банк подав апеляційному суду заяву (а.с. 146-151), в якій просив розглядати дану справу апеляційним судом за відсутності його представника.

В силу вимог ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажними причини неявки у дане судове засідання всіх учасників цієї справи і на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України ухвалив заяву Банку задовольнити, розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю всіх учасників цієї справи.

В силу вимог ст. 247 ч. 2 ЦПК України у разі неявки в судове засіданні всіх учасників справи…, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга Банку підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В силу вимог ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, залишаючи без розгляду вищезазначену скаргу Банку у цій справі, керувався ст.ст. 447-453 ЦПК України ЦПК України та виходив із наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

В силу вимог ч.1 ст.448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ч.1 п.а) ст.449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Судом встановлено, що 06.07.2018 року до суду, відповідно до ч.1 ст.448 ЦПК України як до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції, звернулася сторона виконавчого провадження - стягувач зі скаргою на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби при примусовому виконанні рішення у цивільній справі з вимогою про скасування постанови державного виконавця про повернення виконавчого листа про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка була винесена 28.09.2015 року, вважаючи, що строк звернення не пропущено, посилаючись на бездіяльність державного виконавця при примусовому виконанні рішення суду.

Суд, вирішуючи питання про дотримання строку звернення до суду, передбаченого ч.1 п.а) ст.449 ЦПК України, виходив з наступного.

Судом встановлено, що дії державного виконавця щодо примусового виконання виконавчого листа мали місце в період з 12.02.2014 року з моменту відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом до 28.09.2015 року до моменту винесення постанови про повернення виконавчого листа стягувачу, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження.

Як свідчить супровідний лист відділу державної виконавчої служби Гуляйпільського районного управління юстиції постанова про повернення виконавчого документа, разом з виконавчим листом була направлена стягувачу 01.02.2016 року.

Судом встановлено, що повторно з виконавчим листом до виконавчої служби стягувач в період з 01.02.2016 року до дня розгляду скарги не звертався.

Заявник в скарзі посилається на те, що дана постанова була отримана ним 26.06.2018 року.

Тоді як причину неотримання даної постанови в період з лютого 2016 року по 26.06.2018 року заявник не обґрунтовує.

Суд вважає, що заявник повинен був дізнатися про порушення його права у лютому 2016 року.

За таких обставин суд вважає, що заявник пропустив строк звернення до суду зі скаргою, передбачений ч.1 п.а) ст.449 ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст.449 ЦПК України пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Суд не знаходить підстав для визнання причини пропуску для подання скарги поважною та його поновлення відповідно до ч.2 ст.449 ЦПК України.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з наступних підстав.

Матеріали цієї справи та матеріали виконавчого провадження, які були предметом дослідження суду першої інстанції у цій справі станом на час постановлення оскаржуємої ухвали (19 жовтня 2018 року) не містять жодного належного, допустимого доказу конкретної дати отримання Банком копії оскаржуємої постанови державного виконавця від 28.09.2015 року про повернення виконавчого листа Банку, окрім тієї, що зазначена Банком в його скарзі - 26.06.2018 року.

В силу вимог ст. 449 ч. 1 п. а) ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була про порушення її права…

Банк у своїй вищезазначеній скарзі (а.с.7) чи окремо у цій справі не просив суд першої інстанції поновлювати йому 10-денний строк на подачу останньої, оскільки вважав його непропущеним з 26.06.2018 року, враховуючи подачу вищезазначеної скарги Банком до суду першої інстанції поштою 03.07.2018 року (конверт з відміткою поштового відділення від 03.07.2018 року а.с. 17, вх. суду першої інстанції від 06.07.2013 року а.с.2).

В силу вимог ст. 124 ч. 6 ЦПК України строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення ..,скарга…здані на пошту…

Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду ( ст. 126 ч. 2 ЦПК України).

Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому, заявникові роз'яснюється право на повторне звернення до суду на загальних підставах (п. 16 постанови ВСУ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» № 6 від 07.02.2014 року із змінами, внесеними постановою № 4 від 03.06.2016 року).

Однак, незрозумілою взагалі при вищевикладених фактичних обставинах цієї справи є позиція суду першої інстанції про призначення справи до розгляду без наявності клопотання Банку про поновлення його строку на подачу вищезазначеної скарги чи ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження за скаргою.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду цієї справи в межах в межах доводів та вимог апеляційної скарги Банку.

За змістом ст. 367 ч. 2 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В силу вимог ст. 82 ч. 1 ЦПК України обставини, що визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.

Державний виконавець Гуляйпільского районного ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області у своєму відзиві на вищезазначену апеляційну скаргу Банку у цій справі (а.с. 109) визнав той факт, що копії постанов про повернення виконавчого документу стягувачеві та виконавчі документи державним виконавцем направлялись Банку на адресу: м. Запоріжжя пр. Леніна, 129 рекомендованою кореспонденцією 04.02.2016 року поштою за вихідними номерами 748, 750, 751, і у подальшому повторно 04.03.2016 року на адресу: м. Запоріжжя вул. Сєдова, 13-А. Проте, ці поштові відправлення на ім'я Банку повернулись на адресу виконавчої служби і зберігались у неї до 22.06.2018 року. Лише 22.06.2018 року останні були надіслані на запити Банку за адресою: м. Київ вул. П. Сагайдачного, 17, де отримані Банком 26.06.2018 року, що підтверджується доданою копією конверту Банком до його скарги (а.с. 11), визнається Банком та не спростовується матеріалами цієї справи та матеріалами виконавчого провадження.

Крім того, загальновідомою інформацією є те, що Банк знаходиться в стадії ліквідації, у м. Запоріжжі представництва Банку відсутні.

При вищевикладених обставинах, висновки суду першої інстанції про пропуск Банком строку на подачу вищезазначеної апеляційної скарги до суду першої інстанції ґрунтуються на припущеннях, що суперечить ст. 81 ч. 6 ЦПК України.

Разом із тим, при вищевикладених обставинах, вимоги апеляційної скарги Банку про задоволення скарги Банку у цій справі апеляційним судом по суті за результатами скасування ухвали суду першої інстанції у цій справі про залишення без розгляду скарги Банку з процесуальних підстав (пропуск строку для її подачі), тобто без розгляду цієї скарги Банку по суті судом першої інстанції, не ґрунтуються на цивільному процесуальному законі.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги Банку лише частково ґрунтуються на цивільному процесуальному законі та наявних у цій справі доказах.

Допущені судом порушення норм процесуального права призвели до постановлення передчасної помилкової ухвали, яка підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Крім того, встановлено, що Банком при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду у цій справі був сплачений судовий збір (а.с.93).

Однак, якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції з передачею справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов'язаного із розглядом відповідної апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції у подальшому за результатами розгляду ним справи в порядку ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 12, 81-82, 89, 141, 367, 371-372, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» задовольнити частково.

Ухвалу Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 19 жовтня 2018 року у цій справі скасувати.

Направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 07.02.2019 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Маловічко С.В.