Дата документу 11.07.2019
Справа № 334/5278/18
Провадження № 2/334/858/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

11 липня 2019 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Турбіної Т.Ф., при секретарі Лиходід А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, ОСОБА_3 , про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позову вказує, що з 1997 року по 25.10.2016 він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 разом зі своїм на той час неповнолітнім сином ОСОБА_2 вселилися до будинку АДРЕСА_1 , користувачем якого був позивач. Від шлюбу у них народилася дочка ОСОБА_3 . Вони всі зі згоди позивача були зареєстровані за вказаною адресою.

31.05.2010 Управлінням житлового господарства Запорізької міської ради позивачу було видане свідоцтво про право власності на будинок АДРЕСА_1 .

Після розірвання шлюбу у 2016 році ОСОБА_4 за власним бажанням виселилася з будинку, стала проживати окремо, згодом сама знялася з реєстрації в будинку позивача.

ОСОБА_2 також виселився, не проживає у його будинку з 2016 року без поважних причин. Його особистих речей у будинку не залишилось.

Реєстрація відповідача ОСОБА_2 , який без поважних причин понад рік не проживає у будинку та в добровільному порядку знятись з реєстраційного обліку не бажає, перешкоджає позивачу у здійсненні права власності на будинок, а тому позивач просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що стане підставою для зняття його з реєстраційного обліку.

Позивач, його представник в судове засідання не з`явилися. Звернулись із заявою про розгляд справи за їх відсутності.

Треті особи в судове засідання не з`явилися.

Відповідач відзив на позов не подав, в судове засідання повторно не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно, згідно вимог ЦПК України. Причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав, у зв`язку з чим, відповідно до ст.ст. 280-283 ЦПК України зі згоди представника позивача, суд ухвалює заочне рішення.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Приписами статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, не залежно від волі інших осіб.

Положеннями ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

За правилами статті 150 Житлового кодексу України, власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Аналогічні приписи містить і стаття 383 ЦК України.

За положеннями частини 1 статті 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Згідно приписів частини 4 статті 156 ЖК України, до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Разом з тим, частиною 2 статті 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Тобто, з урахуванням викладеного можливо дійти висновку, що відсутність члена сім`ї або особи сімейні відносини, з якою припинені, за адресою реєстрації місця проживання понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати особою права користування житлом, яке їй не належить.

Згідно із частиною 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За приписами статті 41 Конституції України та статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Отже власник майна, здійснює право своєю волею, а тому може вчиняти щодо майна будь-які дії. Власник вправі розпоряджатися належним йому майном в абсолютний спосіб, за своєю волею, яка обмежується тільки законом, оскільки суб`єктивне право власності є абсолютним.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, яке належить власнику на праві власності.

В судовому засіданні встановлено та доведено матеріалами справи, що на підставі свідоцтва про право власності Управлінням житлового господарства Запорізької міської ради від 31.05.2010 позивачу ОСОБА_1 на праві власності належить будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності ОП ЗМБТІ від 03.06.2010.

З 27.11.1997 по 25.10.2016 ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4

ОСОБА_4 та її син ОСОБА_2 , 1990 року народження, зі згоди позивача вселилися у його будинок.

Згідно довідки департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 06.07.2018, довідки голови вуличного комітету №76 від 06.07.2018, за вказаною адресою окрім позивача зареєстрований ОСОБА_2 , 1990 року народження.

Як встановлено судом, будинок АДРЕСА_1 у будинку АДРЕСА_1 не проживає з 2016 року, виселився добровільно, його особисті речі в будинку відсутні, перешкод у користуванні будинком йому не чинилося.

Таким чином, відповідач фактично більше року не проживає у належному позивачу будинку, житловим приміщенням не користується, особистих речей за вказаною адресою не має, витрати по утриманню будинку не несе, в добровільному порядку знятись з реєстрації не бажає, тому в силу статті 405 ЦК України він втратив право користування цим приміщенням, а зняття його з реєстрації місця проживання за приписами статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», на теперішній час, можливо здійснити лише на підставі судового рішення, про позбавлення їх права користування житловим приміщенням.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 4, 7, 12, 27, 76-81, 258-259, 280, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , 1990 року народження, таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1 .

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Турбіна Т. Ф.