У Х В А Л А

Іменем України

17 грудня 2019 року суддя Деснянського районного суду м. Києва Зотько Т. А., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, третя особа: Державна міграційна служба України (ДМС), про встановлення юридичного факту, -

В С Т А Н О В И В:

13.12.2019 ОСОБА_1 звернулась до Деснянського районного суду м. Києва із заявою про встановлення юридичного факту, а саме: встановити факт належності ОСОБА_1 до громадянства України.

Визначаючи мету встановлення факту, заявниця посилається на те, що 13.04.2019 нею було подано до Шевченківського РВ ЦМУДМС у м. Києві та Київській області для оформлення другого паспорта громадянина України для виїзду за кордон документи, визначені п.п. 35 та 37 «Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон» затвердженого постановою КМУ від 7.05.2014 № 152. У зв`язку з затримкою видачі паспорта заявницею 6.06.2019 було подано скаргу щодо порушення строків видачі паспорта, на яку їй надійшла відповідь від т.в.о. Голови ДМС України Науменко Н. М. № ОП-Б-490-19/6.4/2265-19 від 26.06.2019, що станом на 26.06.2019 ЦМУ ДМС у м. Києві і Київській області здійснює ідентифікацію і перевірку належності до громадянства України її особи. 06.07.2019, працівники Шевченківського РВ ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, встановивши особу заявниці за наданим нею паспортом громадянина України, видали їй під розпис лист Заступника начальника Шевченківського РВ ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області Сворак Я. Д. від 04.07.2019 за № 11/2117 з відмовою у видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон з посиланням на п.п.1 п.82 Порядку через те, що заявниця не є громадянкою України.

Заявниця зазначає, що вонаприбула в Україну під час війни в Абхазії в 1992 році і отримала статус біженця та особи без громадянства. У тому ж році була прийнята на навчання до Київського державного педагогічного інституту, якій закінчила у 1996 році. Під час чергового оформлення довідки на постійне проживання особи без громадянства 30.03.1999, заявниця дізналася про можливість отримання нею громадянства України, тому що вона постійно проживала в Україні вже 7 років, володіла українською мовою, протягом 3-х років була одружена з громадянином України, мала дитину-громадянина України та її мати раніше постійно проживала в Україні. 15.12.2000, Сквирським РВ ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_1 було повідомлено про оформлення нею громадянства і був виданий паспорт громадянина України НОМЕР_1 . По факту вона набула статус громадянина, отримавши паспорт громадянина України, надалі протягом 19 років добросовісно вважала, що нею додержано вимоги закону щодо визначення громадянства, адже отримано документ, який його посвідчує. А тому, вона вимушена була звертатись до суду з вказаною заявою.

Суд, вивчивши матеріали заяви, доходить до такого висновку.

Так, згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Так, окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 7 ст. 19 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: 1) обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; 2) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; 3) визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; 4) усиновлення; 5) встановлення фактів, що мають юридичне значення; 6) відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі; 7) передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; 8) визнання спадщини відумерлою; 9) надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; 10) примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; 11) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб. У порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом (ч. 2-3 ст. 293 ЦПК України).

Відповідно до вимог ч. 1-2 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, встановлення факту, що має юридичне значення, в судовому порядку можливе тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Разом з тим, з роз`яснень, викладених в Листі Верховного Суду України від 01.01.2012 «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», зазначено, що оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження.

При цьому, як зазначено в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при вирішенні питання про підвідомчість справи суди мають право враховувати норми законодавчих актів, якими передбачено не судовий порядок встановлення певних фактів або визначено факти, які в даних правовідносинах можуть підтверджуватися рішенням суду.

Так, Законом України «Про громадянство України» визначений правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про громадянство України», документами, що підтверджують громадянство України, є: 1) паспорт громадянина України; 3) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; 4) тимчасове посвідчення громадянина України; 6) дипломатичний паспорт; 7) службовий паспорт; 8) посвідчення особи моряка; 9) посвідчення члена екіпажу; 10) посвідчення особи на повернення в Україну.

При цьому, рішення суду не є документом, що підтверджує належність особи до громадянства України.

Відповідно до п. 1, 8, 11 ч. 1 ст. 25 Закону України «Про громадянство України», Міністерство закордонних справ України, дипломатичні представництва та консульські установи України здійснюють, зокрема, такі повноваження: 1) встановлюють належність до громадянства України відповідно до статті 3 цього Закону; видають особам, які набули громадянство України, паспорти громадянина України для виїзду за кордон, тимчасові посвідчення громадянина України, довідки про реєстрацію осіб громадянами України; перевіряють за заявами осіб, які перебувають за кордоном, належність до громадянства України.

Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента, від 27.03.2001, № 215/2001, Порядок відповідно до Закону України «Про громадянство України», визначено перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України. Також, вказаним Порядком визначений перелік документів, відповідно до якого встановлюється належність до громадянства України та органи, уповноважені на розгляд заяв з питань громадянства.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що чинним законодавством України визначена як процедура перевірки належності до громадянства України, так і чіткий перелік державних органів, які мають відповідні повноваження. При цьому, суд не належить до таких органів.

Отже, виходячи з вищенаведеного, для підтвердження факту належності до громадянства чи наявності у заявниці громадянства України законодавством передбачений поза судовий порядок його встановлення.

При цьому, судове рішення не може підміняти собою документ встановленої форми, який посвідчує особу та її належність до громадянства України.

Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України визначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про відмову у відкритті провадження, оскільки вказана заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 4, 19, 186, 293, 315, 353-355 ЦПК України, суддя, Законом України «Про громадянство України», суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкриті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, третя особа: Державна міграційна служба України (ДМС), про встановлення юридичного факту.

Ухвала може бути оскаржена протягом 15 днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду. В разі оголошення вступної та резолютивної частини ухвали або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи строк оскарження ухвали обчислюється з дня складання її повного тексту.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Деснянський районний суд міста Києва.

Суддя: