ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2019 року м.Херсон

Номер справи: 658/5158/18

Номер провадження: 22-ц/819/1803/19

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого (суддя-доповідач)Ігнатенко П.Я.,
суддів:Воронцової Л.П.,
Полікарпової О.М.,
за участю секретаряПісоцької Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області у складі судді Марків Т.А. від 12 серпня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування позовних вимог з урахуванням їх уточнення позивач зазначив, що 08.06.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» (нині АТ КБ «Приватбанк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в сумі 7100 грн. на кредитну картку «Універсальна 55 днів пільгового періоду», зі сплатою 2,5% (30,0% за рік) за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, розмір щомісячних платежів 7% від заборгованості, але не менше ніж 50 грн та не більше залишку заборгованості ; строк внесення щомісячних платежів до 25 числа наступного за звітним; пені за несвоєчасне погашення заборгованості: пеня= пеня (1) та пеня (2), де пеня (1)= (базова відсоткова ставка за договором),30 нараховується за кожний день прострочки кредиту; пеня (2)= 1% від заборгованості, але не менше, ніж 30 грн. в місяць нараховується 1 раз на місяць при наявності прострочки по кредиту або відсоткам 5 або більше днів при виникненні прострочки на суму від 50 грн. і більше. При порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Своїм підписом на заяві і довідці про умови кредитування відповідач підтвердив, що разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» ці документи складають договір про надання банківських послуг між ним та банком.

Посилаючись на неналежне виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого станом на 13.12.2018 року утворилась заборгованість у розмірі 32 917,66 грн, яка складається: із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6697,31 грн, нараховано відсотків за користування кредитом у розмірі 2046,36 грн, нараховано пені у розмірі 5012,71 грн, а також штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг у розмірі 500,00 грн (фіксована складова) та 687,82 грн (процентна складова), банк просив стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості.

У відзиві ОСОБА_1 зазначив, що строк дії позики визначений строком дії картки № НОМЕР_1 , термін дії якої закінчився 08.2016 року. Зі спливом строку, на який була надана позика, припинилося право позивача нараховувати відсотки та пеню, що узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 року, справа № 444/9519/12. Просить застосувати наслідки спливу строку позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків і пені.

Рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 12.08.2019 року позов задоволено частково. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 6697,31 грн., судовий збір 792,90 грн., а всього 7490,21 грн. В задоволенні решти позову відмовлено.

На вказане рішення АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками і неустойкою та ухвалити в цій частини нове рішення про задоволення вимог в повному обсязі. В решті рішення суду залишити без змін. В обґрунтування вимог посилається на те, що суд безпідставно не взяв до уваги погоджені сторонами умови кредитування, не стягнув на користь банку проценти за весь період користування кредитною карткою. Окрім того, послався на те, що банк має право на відшкодування інфляції і 3 % згідно вимог ч.2 ст. 625 ЦК України.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

У ході апеляційного розгляду адвокат Логвіновська А.А., яка діє в інтересах АТ КБ «Приватбанк» підтримала апеляційну скаргу, просить її задовольнити та пояснила, що згідно довідки , яка підписана відповідачем, погоджено розмір відсотків, пені, штрафів та порядок їх нарахування. Кредитний договір позичальником не оспорений, в Умовах і Правилах надання банківських послуг строк позовної давності збільшено до 50 років. Просить скасувати рішення суду в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити нове рішення про задоволення цих вимог.

Адвокат Бебік О.О., який діє в інтересах відповідача ОСОБА_1 апеляційну скаргу не визнав, просить її залишити без задоволення. Звертає увагу суду на те, що стороною відповідача не оспорюється його підпис на довідці про умови кредитування, однак в суді першої інстанції подано заяву про застосування строків позовної давності, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Заперечує погодження відповідачем Умов і Правил надання банківських послуг та збільшення строків позовної давності до 50 років. Окрім того просить взяти до уваги, що після закінчення 31.08.2016 року строку дії картки (строку кредитування) у банку припиняється право нараховувати відсотки, пеню і штрафи.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно із статтями 525 та 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається та не оспорюється сторонами, що 08 червня 2011 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву. 29.06.2011 року ним же підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій погоджено тип карти та кредитної лінії, базова відсоткова ставка 2,5% в місяць, яка нараховується на залишок не простроченої заборгованості з розрахунку 360 днів у році. Також погоджено строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір та порядок нарахування неустойки (а.с. 12,13,56).

Сторонами не оспорюється та вбачається з матеріалів справи строк дії останньої картки 08.2016 р. Сторони не заперечують і це підтверджено також в ході апеляційного розгляду, що погодили кінцевий термін повернення всієї кредитної заборгованості до 31 серпня 2016 року.

Суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги в частині стягнення на користь банку заборгованості за кредитним договором в сумі 6697,31 грн. Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог банк не взяв до уваги, що особистим підписом позичальника погоджено умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яким встановлено розмір відсоткової ставки 2,5% на місяць та обов`язок позичальника щомісячно їх погашати до 25 числа місяця, наступного за звітним.

Сторонами погоджено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами (щомісячними платежами) та розмір процентів за користування кредитом і їх погашення періодичними щомісячними платежами, встановлена самостійна відповідальність за невиконання цього обов`язку.

Отже право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожним черговим платежем починається з моменту порушення строку його погашення.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15.

Суд першої інстанції зазначеного не урахував, а тому дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для часткового задоволення позову в частині заборгованості по відсотках в межах трирічного строку позовної давності з урахуванням погодженого сторонами строку кредитування (виконання зобов`язань в повному обсязі) до закінчення строку дії картки.

У відповідності до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За таких обставин, враховуючи, що позов подано до суду поштовим відправленням 19.12.2018 року, в межах трирічного строку позовної давності, заява про застосування якого подана відповідачем в суді першої інстанції, до стягнення підлягають відсотки нараховані з 19 грудня 2015 року по 31.08.2016 року дату закінчення строку дії картки, в сумі 1240,78 грн., виходячи з погодженого сторонами розміру відсоткової ставки 2,5% в місяць на залишок не простроченої заборгованості.

В зазначеній вище частині доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а рішення суду підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів із ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення цих позовних вимог. Розрахунок банку за вказаний вище період з 19.12.2015 року по 31.08.2016 року суд апеляційної інстанції частково приймає до уваги без урахування використаної у розрахунку відсоткової ставки у збільшеному розмірі 2,9% та 3,6% в місяць, оскільки будь-яких доказів дотримання вимог закону щодо підвищення відсоткової ставки банком не надано, а судом не встановлено.

В решті рішення суду в оскарженій частині відповідає вимогам закону, оскільки право позивача нараховувати проценти за користування кредитом, пеню та штрафи припинилося зі спливом строку кредитування 31.08.2016 року, що відповідає строку дії кредитної картки, а тому починаючи з 01.09.2016 р. позивач не мав права здійснювати зазначені нарахування, а отже такі вимоги є безпідставними.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18).

Доводи апеляційної скарги на те, що банк має право на відшкодування інфляції і 3 % згідно вимог ч.2 ст. 625 ЦК України судовою колегією до уваги не приймаються, оскільки вимог про стягнення сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з зазначених підстав позивач не пред`являв.

Посилання скаржника на те, що Умовами і правилами надання банківських послуг збільшено строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, процентів, винагороди, неустойки (пені та штрафів), є необґрунтованими, оскільки зазначені Умови не містять підпису позичальника, ним заперечуються, а тому їх не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом з ухваленням нового судового рішення. Позов в цій частині підлягає частковому задоволенню, до стягнення зі ОСОБА_1 на користь банку підлягає 1240,78 грн. відсотки, нараховані банком в межах строку позовної давності до закінчення строку дії картки 31.08.2016 року.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з урахуванням зміни рішення суду першої інстанції та враховуючи витрати, понесені скаржником на стаді апеляційного розгляду, змінюється розподіл судових витрат. Рішення суду підлягає зміні зі збільшенням стягнутої на користь банку суми судового збору з 792,90 грн. до 2545,33 грн.

Таким чином враховуючи, що на стадії апеляційного розгляду частково стягнута заборгованість по відсотках, збільшено розмір судового збору, рішення суду першої інстанції також підлягає зміні в частині визначення загальної суми стягнення зі збільшенням суми з 7490,21 грн. до 10483,42 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», - задовольнити частково.

Рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 12 серпня 2019 року, - скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів та ухвалити в цій частині нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» за кредитним договором № б/н від 08.06.2011 року відсотки за користування кредитом в сумі 1240,78 (одна тисяча двісті сорок гривень 78 копійок) гривень.

Це ж рішення суду в частині розподілу судових витрат змінити, збільшивши суму стягнутого з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судового збору з 792,90 гривень до 2545,33 (дві тисячі п`ятсот сорок п`ять гривень 33 копійки) гривень.

Змінити рішення в частині визначення загальної суми стягнення, збільшивши з 7490,21 гривень до 10483,42 (десять тисяч чотириста вісімдесят три гривні 42 копійки) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення (постанови) шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції у цивільних справах - Верховного Суду.

Дата складення повного судового рішення 23 грудня 2019 року.

Головуючий П.Я.Ігнатенко

Судді: Л.П.Воронцова

О.М.Полікарпова