Постанова

Іменем України

30 січня 2019 року

м. Київ

справа № 686/17323/15-ц

провадження № 61- 6406св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Коротуна В. М., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

особа, яка не брала участі у справі та подала касаційну скаргу - ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні

скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 квітня 2016 року в складі судді Логінової С. М. та на ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 08 червня 2016 року в складі суддів: Варвус Ю. Д., Заїки В. М., Пастощука М. М.

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що після смерті батька на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом успадкувала житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,26 га за вказаною адресою для обслуговування житлового будинку та для ведення особистого підсобного господарства. ОСОБА_5 є її сусідкою та проживає по АДРЕСА_2, здійснила прибудову до сараю безпосередньо на межі, що розділяє суміжні земельні ділянки, змістила межу земельних ділянок, зменшивши площу її, ОСОБА_4, земельної ділянки.

Вказувала, що рішенням Пашковецької сільської ради від 11 березня 2014 року їй надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі орієнтовною площею 0, 25 га із земель комунальної власності для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташованої по АДРЕСА_1. Під час виготовлення технічної документації з'ясувалось, що від її земельної ділянки 0,26 га по АДРЕСА_1 наявності залишилось 0,2210 га. В серпні 2015 року складений кадастровий план їхніх суміжних земельних ділянок, відповідно до якого станом на 2015 рік площа її земельної ділянки зменшилась до 0,2199 газа рахунок викривлення відповідачем межі та безпідставним її зайняттям.Про те, що конфігурація меж не відповідає прямим лініям, які встановлювались при наданні земельних ділянок у користування, та захоплення її земельної ділянки відповідачем підтверджено також Головним управління Держземагенства у Хмельницькій області. Просила суд усунути перешкоди у користуванні належною їй земельною ділянкою площею 0,26 га для будівництва і обслуговування належного їй житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого підсобного господарства по АДРЕСА_1 шляхом витребування з незаконного володіння ОСОБА_5 частини вказаної земельної ділянки площею 0,0401 га.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 квітня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено, зобов'язано ОСОБА_5 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_4 земельною ділянкою площею 0,26 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого підсобного господарства по АДРЕСА_1 шляхом витребування з незаконного володіння ОСОБА_5 частини вказаної земельної ділянки площею 0,0451 га, стягнуто з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 243,60 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано доведеністю факту самовільного зайняття відповідачем частини земельної ділянки, що належить позивачу.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 08 червня 2016 року рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 квітня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, і судом першої інстанції не допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушень норм процесуального права.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У червні 2016 року ОСОБА_5 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 квітня 2016 року та на ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 08 червня 2016 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

У червні 2016 року ОСОБА_6 як особа, яка не брала участь у справі, а суд вирішив питання про її права, подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 квітня 2016 року та на ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 08 червня 2016 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 вересня 2016 року відкрито провадження у даній справі за касаційними скаргами ОСОБА_5 та ОСОБА_6, витребувано з Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області зазначену справу.

У жовтні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла зазначена справа.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 грудня 2016 року зазначену справу призначено до судового розгляду.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту першого Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, щокасаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2018 року зазначену справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи осіб, які подали касаційні скарги

Касаційна скарга ОСОБА_5 мотивована тим, що оскаржувані рішення суду ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_6 мотивована тим, що оскаржувані рішення є незаконними, оскільки ухвалені з порушенням норм процесуального права. Суди першої та апеляційної інстанцій, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, зобов'язали ОСОБА_5 повернути позивачу частину земельної ділянки, що закріплена за житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_2, при цьому не врахували, що відповідач у справі є співвласником вказаного житлового будинку на підставі свідоцтва про право власності на спадщину, виданого 20 травня 1994 року, будинок належить в рівних частках трьом співвласникам, а спірна земельна ділянка перебуває у їх спільному користуванні, а тому оскаржуваними рішеннями суди порушили його права та інтереси як співвласника будинку та користувача земельної ділянки, закріпленої за цим будинком.

Заперечення/відзив на касаційну скаргу

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 надіслала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які мотивовані тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому касаційні скарги задоволенню не підлягають.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 07 жовтня 1999 року державним нотаріусом Хмельницької районної державної нотаріальної контори, ОСОБА_4 успадкувала житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею0,26 га для обслуговування вказаного житлового будинку та для ведення особистого підсобного господарства за цією ж адресою, що належали її батькові, померлому 26 січня 1996 року, на підставі виписки з рішення Пашковецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області від 30 грудня 1994 року № 4.

Рішенням Пашковецької сільської ради від 11 березня 2014 року ОСОБА_4 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі орієнтовною площею 0,25 га із земель комунальної власності для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1.

ОСОБА_5 проживає в будинкупо АДРЕСА_2, який належав на праві власності її батьку, та є суміжним користувачем земельної ділянки, закріпленої за будинком.

Відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи №83/15 від 25 лютого 2016 року площа земельної ділянки позивача не відповідає обліковим даним сільської ради, оскільки зменшилася на 0,0451 га, а конфігурація меж не відповідає прямим лініям, які встановлювались при наданні земельних ділянок у користування.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недоведеність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційних скарг ОСОБА_5 і ОСОБА_7 та матеріали справи, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про наявність передбачених законом підстав для їх задоволення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_4 посилалася на те, що вона є власником земельної ділянки площею 0,26 га, а ОСОБА_5, порушивши межові знаки суміжних земельних ділянок, самовільно змістила межу та зайняла частину належної позивачу земельної ділянки, внаслідок чого її площа зменшилася з 0,26 га до 0,2199 га.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, посилаючись на висновок судової земельно-технічної експертизи від 25 лютого 2016 року № 83/15, вважав установленим факт порушення відповідачем межових знаків суміжних земельних ділянок, самовільного зміщення нею межі та зайняття частини земельної ділянки позивача, внаслідок чого площа її земельної ділянки зменшилася з 0,26 га до 0,2199 га.

Висновок судової земельно-технічної експертизи від 25 лютого 2016 року № 83/15 не містить даних про фактичну площу, конфігурацію земельної ділянки та закріплення її межовими знаками до того часу, коли її успадкувала позивач, які б давали можливість дійти висновку про те, що відбулося зменшення площі її земельної ділянки до 0,2199 га за рахунок викривлення відповідачем межі та безпідставним її зайняттям.

Відповідно до статей 22, 23 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після виготовлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання державного акта, що посвідчує це право.

В порушення статті 22 ЗК України позивач не надала доказів про визначення меж земельної ділянки в натурі, яку вона успадкувала, та що відповідач порушила межові знаки суміжних земельних ділянок, самовільно змістила межі та зайняла частину земельної ділянки позивача, внаслідок чого площа її земельної ділянки зменшилася з 0,26 га до 0,2199 га.

Обставини, на які посилалась позивач в обгрунтування своїх вимог,без їх підтвердження належними і допустимими доказами не дають підстав для висновку про порушення її прав.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4

За змістом частин першої, другої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміні рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

Вирішуючи спір, суди неправильно застосували норми матеріального права та порушили норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення, а тому оскаржувані судові рішення не можуть вважатися законними та обґрунтованими, в силу статті 412 ЦПК України підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_6 про те, що суди, вирішуючи спір, не залучили його до участі у справі та вирішили питання про його права, не мають правового значення, оскільки підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 немає.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416, 419 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_5, ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 08 червня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: М. Є. Червинська

Судді Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. М.Коротун

В. І. Крат