Провадження №4-с/760/3/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2019 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря- Гак І.О.

представника заявника- ОСОБА_15

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1, заінтересовані особи: державний виконавець Солом»янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Кукурічко Людмила Іванівна, начальник Солом»янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Костенко Людмила Іванівна, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, Публічне акціонерне товариство»УкрСиббанк» про визнання неправомірними дій державного виконавця, недійсним акту державного виконавця та його скасування, суд

В С Т А Н О В И В :

Представник заявника звернувся в суд зі скаргою в інтересах ОСОБА_1, уточненою у вересні 2018 року, і просить:

-визнати неправомірними дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управляння юстиції у м. Києві Кукурічко Л.І. щодо залучення завідомо заінтересованих осіб до вчинення виконавчих дій за ухвалою Солом»янського районного суду м.Києва від 8 травня 2015 року про надання дозволу на примусове проникнення до житла - приватного будинку АДРЕСА_1;

- визнати неправомірними дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управляння юстиції у м. Києві Кукурічко Л.І. щодо сприяння проникненню в приватну садибу та житовий будинок АДРЕСА_1 заінтересованим особам без згоди власника та представника боржника;

- визнати неправомірними дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управляння юстиції у м. Києві Кукурічко Л.І. по складанню акту від 03 грудня 2015 року про перешкоджання представником боржника примусовому виконанню рішення суду в частині опису й арешту майна;

- визнати недійсним складений державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управляння юстиції у м. Києві Кукурічко Л.І.акт державного виконавця від 03 грудня 2015 року про перешкоджання представником боржника примусовому виконанню рішення суду, а саме перешкоджання опису й арешту майна, та скасувати його.

Посилається в скарзі на те, що 03 грудня 2015 року державним виконавцем на підставі ухвали Солом'янського районного суду м. Києва від 08 травня 2015 року було здійснено примусове проникнення до житла заявника ОСОБА_1 - будинку АДРЕСА_1, в якому останній володіє 1/10 частиною,співласником якого являється ОСОБА_6.

Метою проникнення до житла було складання опису та арешту майна заявника, як боржника, в рамках зведеного виконавчого провадження №42501671 про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 в розмірі 46 170, 78 гр., ОСОБА_9 - 64 850, 00 гр. та 648. 50 гр., ПАТ «УкрСиббанк» - 1 916 897, 83 гр., а всього 2 028 567, 11 гр.

Державний виконавець, перевищуючи свої службові повноваження, увійшла на територію садиби разом з невідомою собою - ОСОБА_10, особисто заінтересованою особою ОСОБА_4 та стягувачами ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Дані особи були зупинені ним та ОСОБА_14, який зареєстрований та проживає в будинку і є сином власника будинку ОСОБА_6, оскільки, з їх точки зору, вказані особи без дозволу власника та осіб, які там проживають, не мають входити на територію приватної садиби та будинку, оскільки порушують недоторканість житла.

Не заперечуючи права державного виконавця за рішенням суду проникати до житла, а також права стягувачів на участь у виконачому провадженні, в той же час вважає, що державний виконавець перевищила свої повноваження, сприяючи заінтересованим особам-понятим та стягувачам проникнути в приватне домоволодіння без дозволу представника власника та представника боржника.

Вважає, що виконавцем спеціально було залучено понятими заінтересованих осіб, які є заявниками та потерпілми в кримінальному провадженні відносно нього за ч.4 ст.190 КК Укпраїни, а саме: ОСОБА_4, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, оскільки їм достовірно було відомо, що дружина боржника викрала все майно сім»ї.

Крім того, в ухвалі суду від 08 травня 2015 року про надання дозволу на проникнення до житла не зазначено, що до будинку, в якому мешкав боржника, мають право примусово проникати поняті, яких має залучати виконавець.

Ним, яки представником боржника, та представником власника будинку не було надано згоди на проникнення до будинку понятих та стягувачів, та було запропоновано виконавцю залучити не заінтересованих осіб в якості понятих для опису та арешту майна.

Ними була запрошена інша особа в якості понятого- представник орендаря будинку ОСОБА_11

В подальшому, після складання акту опису та арешту майна, державним виконавцем був складений акт про перешкоджання ним, як представником боржника, опису та арешту майна.

Вважає даний акт незаконним, таким, що порушує права його довірителя, як боржника, оскільки працівники поліції, які були викликані обома сторонами, не затримали його за винні дії, і складання цього акту суперечить вчиненим діям державного виконавця, а саме складеним актом опису та арешту майна.

Виходячи з цього, вважаючи дії державного виконавця неправомірними, просить задовольнити скаргу.

Представник заявника в судовому засіданні скаргу підтримав.

Інші учасники удового розгляду в судове засідання не з»явилися, про час розгляду справи неодноразово повідомлялися належним чином та у встановленому законом порядку.

Про причини неявки суд до відома не ставили.

Виходячи з цього, на підставі ч.2 ст.450 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати спарву в їх відстуності.

Заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.30 Конституції України кожному гарантується недоторканність житла чи іншого володіння особи.

Не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Згідно з ч. 1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що на виконанні відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управляння юстиції у м. Києві / нині Солом»янський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві / знаходилося зведене виконавче провадження №42501671 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь: ОСОБА_7 в розмірі 46 170, 78 гр., ОСОБА_9 - 64 850, 00 гр. та 648. 50 гр., ПАТ «УкрСиббанк» - 1 916 897, 83 гр., а всього 2 028 567, 11 гр.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що на виконання вимог ст.11 Закону України» Про виконавче провадження» / в редакції на момент виникнення спірних правовідносин/ державним виконавцем вчинялися виконавчі дії, направлені на перевірку майнового стану заявника, як боржника, виявлення та арешт його майна з метою виконання судових рішень.

/ т.1, а.с.с 93 -121 /

З актів державного виконавця від 26 вересня 2014 року, 30 вересня 2014 року, 16 жовтня 2014 року, 10 листопада 2014 року, 26 березня 2015 року та 30 березня 2015 року вбачається, що доступу до житла заявника з метою опису та арешту майна надано не було.

В зв»язку з цим 15 жовтня 2014 року державним виконавцем було направлено подання про притягнення заявника до кримінальної відповідальності.

06 травня 2015 року держаний виконавець звернувся до Солом'янського районного суду м. Києва про примусове входження до житла боржника.

Ухвалою суду від 08 травня 2015 року подання було задоволено та надано дозвіл на примусове проникнення державного виконавця до приватного будинку АДРЕСА_1.

На виконання ухвали суду 03 грудня 2015 державним виконавцем здійснено примусове проникнення до житла заявника- будинку АДРЕСА_1, співвласником якого є заявник, як боржник у виконавчому провадженні .

Для проведення виконавчих дій на підставі ухвали суду державним виконавцем було залучено в якості понятих ОСОБА_10 та ОСОБА_4

Крім того, під час вчинення даних виконавчих дій були присутні стягувачі ОСОБА_8 та ОСОБА_7, які не були допущені до приміщення, як і ОСОБА_4, представником заявника та сином власника будинку.

В зв»язку з цим державним виконавцем як понятий був залучений ОСОБА_11

Представник заявника в судовому засіданні не заперечував своїх дій, направлених на перешкоджання даним особам бути присутніми в приміщенні будинку при вчиненні виконавчих дій.

За наслідками проведених виконавчих дій державним виконавцем був складений акт опису та арешту майна, який був підписаний понятими.

Крім того, державним виконавцем був складений акт про перешкоджання представником боржника, тобто заявника, примусовому виконанню рішення суду, а саме опису та арешту майна боржника, який підписаний понятими, в тому числі ОСОБА_11, із застереженням про те, що при перешкоджанні вчиненню державним виконавцем виконавчих дій з боку представника заявника присутнім не був.

Відповідно до ст.ст.1 , 2 Закону України « Про виконаче провадження / в редакції на момент виникнення спірних правовідносин / виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових сіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

За змістом ст.11 Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, воно було відкрито 14 січня 2014 року за заявою стягувача ОСОБА_12 на підставі виданого Солом»янським районним судом м.Києва виконавчого листа від 12 листопада 2013 року.

Відповідно до ч.1 ст.27 Закону у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний

виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків

розпочинає примусове виконання рішення.

В частині 2 ст.30 Закону зазначено, що державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Судом встановлено та не спростовувалося представником заявника, у встановлені законом строки заявник, як боржник, рішення суду не виконав, в зв»язку з чим державним виконавцем вчинялися визначені Законом України» Про виконавче првоадження» заходи його примусового виконання.

Відповідно до ч.2 ст.15 Закону присутність понятих є обов'язковою під час вчинення виконавчих дій, пов'язаних з примусовим входженням до нежитлових приміщень і сховищ, де зберігається майно боржника, на яке звернено стягнення, або майно стягувача, яке має бути повернене йому в натурі; до житлових будинків і квартир для забезпечення примусового виселення з них та вселення в них; до будинків, квартир та інших приміщень, в яких перебуває дитина, яка має бути передана іншим особам відповідно до рішення суду; під час

проведення огляду, арешту, вилучення і передачі майна.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.7 Закону учасниками виконавчого провадження є державний виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерти, спеціалісти, перекладачі, суб'єкти оціночної діяльності - суб'єкти господарювання.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.8 Закону сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в

інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або

юридична особа, визначена виконавчим документом.

Частиною 1 ст.12 Закону визначено права та обов»язки сторін та інших учасників виконавчого првоадження.

Сторони виконавчого провадження мають право, в тому числі, брати участь у провадженні виконавчих дій.

За змістом ст.ст. 7, 8, 12 Закону України «Про виконавче провадження» стягувач як сторона виконавчого провадження, а понятий як учасник виконавчого провадження мають право брати участь у провадженні виконавчих дій, в тому числі, опису та арешту майна.

Відповідно до п. 8 Інструкції Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802 / діючої на момент виникнення спірних правовідносин / акт - це документ, що підтверджує певні встановлені факти або події.

Текст акта складається з реквізитів виконавчого документа із зазначенням суті проведених дій.

У констатуючій частині викладаються мета і завдання складання акта, суть і характер проведених виконавчих дій, встановлені факти, події, а також у разі потреби висновки і пропозиції.

Виходячи з того, що проникнення державного виконавця до житла з метою складання опису та арешту майна є виконавчими діями, стягувачі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 мали право брати участь у провадженні цих виконавчих дій, в тому числі при описі та арешті майна боржника.

За таких обставин суд вважає безпідставними посилання заявника та його представника на те, що поняті та стягувачі не мали права бути присутніми при вчиненні виконавчих дій при складанні акту опису та арешту майна боржника, оскільки таке право стягувачам надано законом, а залучення понятих при виконавчих діях з опису та арешту майна є обов»язком державного виконавця.

Крім того, відповідно до п.1 ч.1 ст.129 Конституції України одним із основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

За правилами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Будь-яких даних про те, що державний виконавець володіла інформацією про участь ОСОБА_4 у кримінальному провадженні щодо заявника, суду не надано, а тому суд вважає безпідставними посилання заявника на неправомірність дій державного виконавця в цій частині.

Крім того, представник заявника не заперечував, що дана особа не приймала участі в виконавчих діях і до їх вчинення в якості понятого був залучений ОСОБА_11

Крім того, з урахуванням викладеного вище, визначених законом обов»язків державного виконавця щодо порядку вчинення виконавчих дій, та прав стягувачів у виконавчому провадженні, суд вважає безпідставними посилання заявника також і на неправомірність дій державного виконавця щодо їх сприянню проникненню в приватну садибу заявника, як боржника в виконавчому провадженні.

Враховуючи наведене, суд вважає, що державний виконавець діяв у межах наданих йому повноважень, і доказів порушення прав заявника при вчиненні даних виконавчих дій суду не надано.

Суд також зважає на те, що при проникненні до житла державний виконавець діяв на підставі судового рішення, участь стягувачів при вчиненні виконавчих дій гарантована законом,а залучення понятих є обов»язком державного виконавця, а тому суд вважає безпідставними посилання заявника і на порушення гарантованої йому законом та Конституцією України недоторканості житла, оскільки знаходження вказаних осіб у житлі боржника при вчиненні виконавчих дій нерозривно пов'язане з реалізацією процесуальних прав цих осіб щодо участі у виконавчих діях, тобто їх присутність у його житлі, як боржника, відповідає вимогам закону та Конституції України.

Відповідно до ч.ч.6 та 7 ст.12 Закону України « Про виконавче првоадження « / в редакції на момент виникнення спірних правовідносин / боржник зобов'язаний утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що дії представника заявника при вчиненні виконавчих дій на виконання ухвали суду про надання дозволу на проникнення до житла боржника не відповідали вимогам закону, перешкоджали вчиненню державним виконавцем дій, направлених на виконання рішення суду, а тому суд вважає правомірними дії державного виконавця при складанні акту від 03 грудня 2015 року про перешкоджання представником боржника в виконавчому провадженні.

Представник заявника в судовому засіданні зазначив, що скарга в частині визнання неправомірними дій державного виконавця при складанні даного акту, а також визнання його недійсним та скасування подана саме в інтересах заявника, інтереси якого він представляв у виконачому провадженні, і права якого, як боржника в виконавчому провадженні, складанням даного акту вважає порушеними.

Посилання на себе при цьому вживанням слова «мною» використано в зв»язку з тим, що скарга готувалася та подвалася ним, як представником, в інтересах заявника.

При цьому особисто дії державного виконавця щодо себе даною скаргою не оспорює.

Крім того, власник будинку зазначений у скарзі як особа, в приміщенні якого такі дії вчинялися.

Дана скарга направлена лише на захист прав та інтересів заявника, як боржника в виконавчому провадженні та співвласника будинку.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що складанням даного акту права заявника з боку державного виконавця порушені не були і не могли бути порушені, а тому не підлягають захисту.

З урахуванням викладеного вище, висновку суду про законність дій державного виконавця та відповідність їх вимогам закону, суд не приймає до уваги і інші твердження, викладені в скарзі, щодо порушення прав заявника при вчиненні виконавчих дій.

Крім того, при вирішенні скарги, з урахуванням обставин та підстав звернення з нею до суду, суд також враховує наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 4 ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини виконання рішення суду є невід»ємною частиною права на справедливий суд.

Правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення права.

Судове рішення за своєю суттю охороняє права, свободи та законні інтереси громадян і є завершальною стадією судового провадження.

У Резолюції Парламентської асамблеї Ради Європи 1787/2011 від 02 січня 2011 року зазначено,що виконання рішень Європейського суду з прав людини відзначається існуванням основних системних недоліків, які викликають велику кількість повторюваних висновків щодо порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що серйозно підривають верховенство права.

Щодо України ці проблеми пов»язані, зокрема, з хронічним невиконанням рішень національних судів.

Крім того, за змістом Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад, як обов'язковості виконання рішень та розумності строків виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 ЦПК України принципом цивільного судочинства є виконуваність рішення суду та рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Крім того, виконання рішення суду - є елементом справедливого судового розгляду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З точки зору ст. 2 ЦПК України та рішення Конституційного Суду України №16-рп/2009 від 30 червня 2009 року обов»язковість рішення суду є однією з основних засад судочинства, яка гарантує ефективне здійснення правосуддя.

На це ж посилається і Європейський Суд з прав людини в рішеннях «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, «Піалопулос та інші проти Греції» від 15 березня 2001 року та «Іммобільяре Саффі проти Італії».

Виходячи з викладеного вище, ухилення заявника, як боржника в виконавчому провадженні, від виконання рішення суду, суд вважає, що дії державного виконавця, направлені на його виконання, забезпечення прав стягувачів при вчиненні виконавчих дій, відповідали вимогам закону, а тому підстави для задоволення скарги відстуні.

Керуючись ст.ст.19, 30, 129 Конституції України, ст.ст.1,2,7,8,11,12,15 Закону України «Про виконавче провадження»/ в редакції Закону України № 606-XIV від 21 квітня 1999 року /, ст.ст.2,10,12, 76-81,258,259,260, 261, 447-451 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій державного виконавця, недійсним акту державного виконавця та його скасування відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення».

Суддя Л. А. Шереметьєва