КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 760/21548/18 Головуючий у 1-й інстанції суддя: Шереметьєва Л.А.

05 лютого 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Саліхова В.В.

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.

секретаря судового засідання: Дячук І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 22 серпня 2018 року в справі за поданням головного державного виконавця Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Лебедєвої Д.Ю. про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_2,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2018 року державний виконавець Солом'янського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Лебедєва Л.Ю. звернулась до суду з поданням про надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника, а саме: квартири АДРЕСА_1, яка на праві приватної власності належить ОСОБА_2 з метою опису й арешту майна боржника з подальшою його реалізацією для виконання рішення суду в примусовому порядку.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 22 серпня 2018 року заяву задоволено. Надано дозвіл головному державному виконавцю Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Лебедєвій Л.Ю. на примусове входження до житла - квартири АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні подання. Посилається на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що подання розглянуто без участі державного виконавця. Зазначає, що у боржника крім квартири, яка перебуває в іпотеці ПАТ «УкрСиббанк» для виконання рішення суду нічого немає.

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2075/2019
Учасники процесу в судове засідання не з'явилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомили.

У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 № 3236/03, § 41«Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

На підставі викладеного, та враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності учасників процесу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скаргах доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про задоволення подання, суд першої інстанції виходив з того, що надані до суду матеріали містять достатньо доказів того, що боржник достовірно знає про наявність виконавчого провадження та свого обов'язку виконати рішення суду, чинить перешкоди державному виконавцю, направлені на його виконання, не надавав доступу до житла у відведений для нього час вчинення виконавчих дій, уникає викликів державного виконавця та перешкоджає проведенню виконавчих дій.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів, враховуючи наступне.

Під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції встановлено, що на виконанні у Солом'янському районному відділі ДВС м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві знаходиться виконавче провадження № 44439405 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 29 липня 2014 року Солом'янським районним судом м. Києва про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за Кредитним договором №0 від 18 березня 2008 року станом на 10 червня 2010 року, що включає: заборгованість за кредитним договором - 196 555, 55 доларів США, заборгованість по відсотках - 39 092, 13 доларів США, пеня за прострочення сплати процентів - 1 511, 07 доларів США, пеня за прострочення сплати кредиту - 4 702, 03 доларів США, а також витрати по оплаті державного мита у розмірі 1 700, 00 гр. та 120, 00 гр. витрат на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи (а. с. 5).

20 серпня 2014 року головним державним виконавцемвинесено постанову про відкриття виконавчого провадження №44439405, яка була направлена боржнику(а. с. 6).

28 серпня 2014 року головним державним виконавцем винесено постанову про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження №42501671 (а. с. 12).

Згідно з листом Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 29 квітня 2014 року №09/04/8042/4к за наявними даними, станом на 31 грудня 2013 року, боржника серед власників, які володіють значними пакетами акцій емітентів (10 % і більше статутного капіталу) відсутній.

Відповідно до даних інформаційно - автоматичної системи УДІІ м. Києва та НАІС ДДАІ МВС України станом на 23 вересня 2014 року транспортних засобів за боржником не зареєстровано (а. с. 13 - 14).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта від 14 серпня 2018 року №134206685 боржнику належить на праві власності квартира АДРЕСА_1. Зазначене майно боржника є предметом іпотеки відповідно до Договору іпотеки №80168 від 18 березня 2008 року (а. с. 9 - 11).

28 лютого 2018 року ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до державного виконавця із заявою про опис та арешт майна боржника.

28 березня 2018 року державний виконавець направив боржнику вимогу, в якій зазначив дату і час проведення опису майна.

Зазначена вимога була отримана 21 квітня 2018 року, про що свідчить витяг з реєстру відправлення ПАТ «Укрпошта».

26 квітня 2018 року був здійснений вихід державного виконавця за місцем реєстрації боржника та складений Акт, згідно з яким останній був відсутній за зазначеною адресою, хоча про дату та час виконавчих дій повідомлений належним чином, а тому провести опис майна виявилось неможливим (а. с. 15 - 16; 35 - 38).

Державний виконавець Солом'янського районного відділу ДВС м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Лебедєва Л.Ю. зазначила, що станом на теперішній час рішення суду не виконано.Виходами державного виконавця за місцем проживання боржника двері квартири ніхто не відчинив, доступ до квартири боржника виконавцю не надано, провести опис майна не виявляється можливим, про що складено відповідні акти.

Враховуючи наведене, державний виконавець звернулася до суду із відповідним поданням.

Відповідно до ст. 30 Конституції України кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку як за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов'язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов'язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства.

Таким чином, обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

Згідно з ч. 1 ст. 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Згідно з п. п. 4, 13 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи безперешкодно входити до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення.

Державний виконавець звертається до суду із поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти до висновку про те, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Матеріали справи свідчать, що державним виконавцем вживались всі необхідні дії передбачені Законом України «Про виконавче провадження» з метою примусового виконання виконавчого листа, виданого 29 липня 2014 року Солом'янським районним судом м. Києва.

Разом з тим, боржник - ОСОБА_2, рішення суду не виконує, всі виклики до державного виконавця ігнорує, доступу до квартири, в якій проживає боржник, не надає.

Зазначені вище обставини свідчать не тільки про свідоме невиконання боржником рішення суду та законних вимог державного виконавця, але й вжиття боржником заходів, спрямованих на ускладнення та затягування процесу проведення ряду виконавчих дій в межах відкритого виконавчого провадження №44439405.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про задоволення подання державного виконавця щодо примусового проникнення до житла правильними.

Доводи апеляційної скарги про те, що подання розглянуто без участі державного виконавця не можуть бути підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, оскільки державним виконавцем на підтвердження своїх вимог надані всі необхідні документи та судом належним чином в повному обсязі дослідженні матеріали справи й прийнято рішення відповідно до вимог законодавства.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що у боржника крім квартири, яка перебуває в іпотеці ПАТ «УкрСиббанк» для виконання рішення суду нічого немає, не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Таким чином, рішення суду обов'язкові до виконання та державний виконавець зобов'язаний вживати всіх необхідних дій для цього.

Представником ОСОБА_2 подано до суду заяву про скасування ухвали суду першої інстанції та закриття провадження у справі, оскільки виконавчий лист повернуто стягувачу.

Дане клопотання розглянуто колегією суддів та прийнято рішення про відмову в його задоволенні, оскільки повергнення виконавчого листа стягувачу не свідчить про відсутність предмету спору та не є підставою для закриття провадження у справі відповідно до вимог ЦПК України.

За наведеного, вимоги апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374-375, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 22 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 07.02.2019.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: І.М. Вербова

О.В.Шахова