Номер провадження: 22-ц/813/5847/19
Номер справи місцевого суду: 507/1308/18
Головуючий у першій інстанції Гнатюк В. О.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого - Комлевої О.С.,

суддів: Сегеди С.М., Цюри Т.В.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Любашівського районного суду Одеської області від 27 березня 2019 року ухвалене під головуванням судді Гнатюка В.О.,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що з 11 листопада 2010 року між ним та відповідачем був укладений договір б/н , відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 15000 грн.00 коп.у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом із пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, та тарифами банку складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

У порушення зазначених умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 21 серпня 2018 року мав заборгованість у розмірі 58 981, 60 грн. яка складалася з наступного:

30497,33 грн. - заборгованість за тілом кредиту;

7969,40 грн.- заборгованість за відсотками за користування кредитом;

17230,03 грн.- заборгованість за пенею;

500,00 грн.- штраф ( фіксована частина);

2784,84 грн. - штраф ( процентна складова)

Посилаючись на викладене , позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь зазначену суму заборгованості за кредитним договором та судові витрати у справі.

Рішенням Любашівського районного суду Одеської області від 27 березня 2019 року у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням суду, АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги банку, посилаючись на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи.

У обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначив, що відмовляючи в позові суд першої інстанції зазначив, що заборгованість у відповідача ОСОБА_1 . утворилася не з його вини, та послався на відомості з Єдиного реєстру досудових розслідувань про кримінальне провадження за фактом вчинення злочину передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, відносно ОСОБА_1 . Однак, інформація судом по даному факту не перевірялась, запити до правоохоронних органів судом не здійснювались.

Також зазначив що відповідно до умов та правил, клієнт несе відповідальність у повному обсязі за всі операції що супроводжуються авторизацією до моменту письмової заяви клієнта про блокування карти/рахунку/на рух коштів, номера мобільного телефону на надання банківських послуг. Клієнт зобов`язаний негайно повідомити банк, протягом 15 хвилин про інформацію, яка стала відомою клієнту про втрату/крадіжку картики, несанкціонованих транзакцій по його рахунках. Як було встановлено грошові кошти знімалися за допомогою банкомату, та особа знала ПІН -код властивий даній картці. Таким чином до повідомлення про постановку картки в СТОПЛИСТ платіжної системи, способом обумовленим договором, відповідальність за операції, ініційовані за допомогою платіжної картки несе її держатель. Відповідачем не надано доказів того, що ним було своєчасно повідомлено Банк щодо незаконного використання картки.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначив, що не мав боргових зобов`язань перед позивачем, до того, як відбулося несанкціоноване списання коштів з його картки НОМЕР_2 та його мобільного телефону з СІМ карткою № НОМЕР_1 в ніч з 09.09.2017 р. на 10.09.2017 р коли відбулося пограбування. Станом на 09 вересня 2017 року залишок власних коштів на банківській картці відповідача становив 5 138, 97 грн., а кредитна заборгованість станом на 09 вересня 2017 року склала 0 грн.

У відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість у відповідача утворилася не з його вини, а внаслідок вчинення невідомою особою крадіжки грошових коштів з його карткового рахунку, а наявність заборгованості до зняття грошових коштів зловмисниками, позивачем не доведено.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції.

У відповідності до вимог ст.76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 11 листопада 2010 року ОСОБА_1 заповнив та підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк».

Як вбачається із заяви підписаної відповідачем, останній підтвердив свою згоду, що дана заява разом із пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, та тарифами банку складає між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с. 9).

Згідно розрахунку заборгованості наданого Банком за даним кредитним договором станом на 21.08.2018 року борг становив 58 981,60 грн., та складався з наступного:

30497,33 грн. - заборгованість за тілом кредиту;

7969,40 грн.- заборгованість за відсотками за користування кредитом ;

17230,03 грн.- заборгованість за пенею ;

500,00 грн.- штраф ( фіксована частина);

2784,84 грн. - штраф ( процентна складова)

Згідно інформаційного листа надісланого Банком 09 вересня 2017 року о 08:27 на електронну скриньку ІНФОРМАЦІЯ_1 кредитний ліміт на карті НОМЕР_2 збільшений до 15 000 грн., а також ліміт за послугу «оплата частинами» склав 24 000 грн.

10 вересня 2017 року картку «Универсальная Gold» НОМЕР_2 з заборгованістю - 14 014, 91грн., а також з доступним лімітом - 6 000,00 грн. сервісу «оплата частинами» з метою безпеки було заблоковано.

Згідно довідки Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_1 дійсно 11 вересня 2017 року звертався до Дніпровського УП ГУНП у м.Києві із заявою про викрадення особистих речей, а саме: мобільного телефону Xiaomi Redmi 4 Prime з СІМ карткою № НОМЕР_1 , банківської картки «ПриватБанку» № НОМЕР_2 (а.с. 55).

12.09.2017 року слідчим відділом Дніпровського УП ГУНП у м.Києві за вказаною заявою розпочате кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0012647 за фактом вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, з витягу з кримінального провадження №0012647 вбачається, що 09.09.2017 р. приблизно о 05.00 год. невстановлена особа, перебуваючи на території ПКІВ «Гідропарк» в м. Києві шляхом вільного доступу викрала майно, яке належить ОСОБА_1 (а.с. 55-57).

Відповідно до Умов та правил, Клієнт несе відповідальність у повному обсязі за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту письмової заяви Клієнта про блокування карти/рахунку/на рух коштів, номера мобільного телефону на надання банківських послуг. Клієнт несе повну відповідальність за несанкціоноване отримання грошових коштів з карткового рахунку третім особам.

Відповідно до ч.14.16 ст.14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач.

Відповідно п. 1.1.2.1.21. Умов і правил надання банківських послуг, Клієнт зобов`язаний негайно повідомляти Банк шляхом дзвінка до колцентру (протягом 15 хвилин) про інформацію, яка стала відомою Клієнту про втрату / крадіжку картки, стікера PavPass, сім-карти мобільного телефону, несанкціонованих транзакцій по його рахунках (а також по рахунках 3-х осіб)

1.1.5.14. Клієнт відповідає за усі операції в повному обсязі, здійснені у підрозділах Банку, через пристрої самообслуговування, систему MobileBanking, систему Приват-24 з використанням передбачених цими Умовами засобів його ідентифікації та аутентифікації.

1.1.5.29. Держатель несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту письмової заяви Держателя Карти про блокування коштів на Картрахунку й за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки Карти в СТОП-ЛИСТ платіжною системою, а у випадку підключення до послуги "Екстрені гроші" також протягом часу блокування платіжної карти.

Не передавати Карти, Стікер PayPass, ПІНи третім особам, не використовувати Карти, стікер PayPass або нанесені на них дані у цілях, не передбачених даним Договором або, що суперечить чинному законодавству. Протягом 10 днів по закінченню терміну дії Карти повернути для ліквідації Карту, а також карти, виготовлені Довіреним особам Клієнта, крім втрачених/ вкрадених і віртуальних карт.

1.1.5.28. Банк не несе відповідальності за операції, що супроводяться правильним веденням пін-кода.

1.1.2.1.13. Інформувати Банк, а також правоохоронні органи про факти втрати Карти, Стікеру PayPass, ПіНу, сім-карти мобільного телефону або отримання повідомлення про їх незаконне використання. У разі настання вищевказаних випадків необхідно звернутися до відділення Банку, або за телефонами 3700 (безкоштовно) по Україні, (для дзвінків щ-за кордону).

Клієнт несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту письмової заяви про блокування коштів на Картрахунку і за всі операції, які супроводжуються авторизацією, до моменту постановки картки до стоп-листа Платіжної системи (п. 1.1,5.29Договору).

Грошові кошти знімалися за допомогою банкомату відповідно особа, яка знімала кошти мала в наявності платіжну карту і знала ПІН -код властивий даній карті, а згідно п.1.1.1.106 УІП PIN -код відомий лише держателю карти та необхідний для здійснення операцій з Платіжною картою.

Таким чином, до повідомлення банку про постановку карти в СТОПЛИСТ платіжної системи, способом обумовленим договором, відповідальність за операції, ініційовані за допомогою платіжної картки несе її держатель.

Відповідачем не надано доказів того, що ним своєчасно повідомлено Банк, відповідно до Умов і правил надання банківських послуг, щодо незаконного використання картки. Згідно матеріалів справи клієнтом не вжито заходів щодо запобігання втрати чи розкрадання картки, ПІН -коду, а тому відповідальність за всі операції, що проводились з його карткою несе саме він.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа(кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»),

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 11 листопада 2010 року процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 11 листопада 2010 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву- анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Враховуючи наведене, судова колегія вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (11 листопада 2010 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (12 вересня 2018 року), тобто кредитор не довів, що доданий ним до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов відповідає саме тій редакції, про яку йшлося в анкеті-заяві, яка підписана позичальником (споживачем банківських послуг) 11 листопада 2010 року і є не іншими (відмінними від дійсних), але найбільш сприятливими редакціями для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Саме таких правових висновків набула Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17, які в силу ч.2 ст. 416 ЦПК України є обов`язковими для застосування судами в аналогічних правовідносинах.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та помилково прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».

Підписавши анкету-заяву та отримавши кредитну картку, відповідач підтвердив свою згоду на те, що вказана заява та картка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами, які викладені на банківському сайті, становлять між ним та ПАТ КБ ПриватБанк кредитний договір, за порушення виконання якого ОСОБА_1 повинен сплатити позивачу заборгованість.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню, а рішення Любашівського районного суду Одеської області від 27 березня 2019 року - скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову банку.

Керуючись ст.ст. 367,374,376,381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" - задовольнити частково.

Рішення Любашівського районного суду Одеської області від 27 березня 2019 року скасувати. Прийняти постанову.

Позов Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" заборгованість у розмірі 30 497,33 грн. за кредитним договором №б/н від 11 листопада 2010 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 21 грудня 2019 року.

Головуючий ______________________________________О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________Т.В. Цюра