Справа № 466/5574/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Баєва О.І.
Провадження № 22-ц/811/125/18 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Жукровської Х.І.

з участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача Попко ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 16 липня 2018 року в складі судді Баєвої О.І. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , з участю третіх осіб Львівської міської ради, Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові, про зобов`язання вчинити дії,-

встановила:

В червні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_4 , з участю третіх осіб Львівської міської ради, Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові, просила зобов"язати П" ОСОБА_5 привести будинок АДРЕСА_1 до попереднього стану шляхом демонтажу самочинно влаштованого санвузла, каналізаційної труби, дверей і стіни у коридорі загального користування.

Вимоги обґрунтовувала тим, що їй та ОСОБА_6 на праві часткової власності належить 2/10 будинку АДРЕСА_1 . ОСОБА_7 належить 1/10 будинку. Вищезазначений будинок перебуває на балансі ЛКП «Балатон-409».

У 2014 році відповідач провів самовільне переобладнання належної йому квартири, в тому числі із захопленням частини горища будинку, внаслідок чого туди відсутній доступ. Коридор загального користування відповідач використовує у власних цілях, зокрема влаштувавши до нього двері, від яких ніхто із співвласників немає ключів.

Зазначає, що згоди на використання у своїх цілях частини горища, як приміщення загального користування, відповідач від усіх власників будинку не отримував.

18.06.2014 року ЛКП «Балатон-409» склало відносно відповідача протокол про адміністративне правопорушення та зобов`язало його у тримісячний термін подати документи на розгляд міжвідомчої комісії. Листом № 36-1848 від 13.08.2014 року Шевченківську районну адміністрацію повідомлено про неприйняття рішення щодо самочинного будівництва, оскільки не подано заяви згоди інших власників будинку.

Крім того, згідно із актом ЛМКП «Львівводоканал» № 003602 від 18.09.2014 року, ОСОБА_8 самовільно провів через кладову та веранду кв. № 5 каналізаційну трубу.

На момент подачі позову до суду, ні Інспекція державного архбудконтролю, ні Шевченківська районна адміністрація не вжили заходів щодо усунення відповідачем порушень, просила позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 16 липня 2018 року позов задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_3 привести будинок АДРЕСА_1 до попереднього стану, шляхом демонтажу самочинно влаштованого санвузла, каналізаційної труби, дверей і стіни в коридорі загального користування.

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 243 грн. 60 коп. судового збору, сплаченого нею при подачі позову до суду.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_8 , вважає, що таке прийнято з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Покликається на те, що судом допущено порушення процесуального права, яке полягає у тому, що суд провів розгляд справи без належного повідомлення про виклик в судове засідання відповідача та його представника, звертає увагу на те, що представник відповідача просив суд відкласти розгляд справи, однак суд розглянув справу без їх участі та пояснень по справі.

Зазначає, що подавали заяву про зупинення провадження у даній справі у зв`язку з розглядом Личаківським районним судом справи за позовом ОСОБА_4 до ЛМКП «Львівводоканал» про скасування Акту № 003602 від 18.09.2014 року.

Звертає увагу на те, що суд відмовив у його клопотанні про залучення до розгляду справи орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, яка б мала діяти в інтересах його неповнолітніх дітей.

В апеляційній скарзі зазначає, що позивач, як власниця 1/10 частин будинку, не має ніякого відношення та не володіє іншими приміщеннями у будинку, які вважає самовільно переобладнаними із захопленням частини горища.

Вважає, що приміщення мезоніну на третьому поверсі належать йому на законних підставах на праві власності згідно договору дарування 1/10 частин будинку від 08.07.2004 року.

Просить врахувати, що отримавши висновок експерта про стан конструкції житлового будинку був вимушений зробити перепланування мезоніну, встановити санвузол та каналізацію згідно проектної документації, крім цього за час проведення ремонтних робіт жодних претензій не було.

Технічні висновки про стан конструкцій житлового будинку та квартири АДРЕСА_2 , АДРЕСА_1 , були затверджені 15.07.2014 року.

Претензій проти влаштування санвузла не мають жителі квартир № 2 та № 4, що на його думку свідчить про те, що жодних перешкод у користуванні власністю він не чинив та не чинить.

Суд не дав оцінки Акту № 003602 від 18.09.2014 року, складеного ЛМКП «Львівводоканал», однак з відповіді підприємства, останнє не є балансоутримувачем будинку на АДРЕСА_1 , з цих же підстав йому було відмовлено у заміні старої каналізаційної труби на нову, навіть після отримання відповідних технічних умов.

В свою чергу, ОСОБА_1 , на його пропозицію у минулому щодо спільного проведення ремонту каналізації та покрівлі даху мезоніну, відмовилася, тому витрати він поніс самостійно.

При цьому, іншого житла у нього нема, дії позивача вважає нелюдським проступком та такими, що порушує його права, а відповідна реконструкція життєво необхідна для його сім`ї.

Неодноразово звертався до Шевченківської районної адміністрації про перепланування мезоніну та правомірність встановлення санвузла, однак у такому було відмовлено через відсутність згоди усіх співвласників будинку.

Покликається на «Порядок проведення переобладнання горищ на мансардні поверхи або надбудови у житлових будинках м. Львова з метою ремонту дахів та розширення житлового фонду», який затверджений рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 06.07.2007 року за № 442.

Згідно листа Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області від 23.12.2016 року підстави для здійснення заходів державного архітектурно-будівельного контролю відсутні, за технічним паспортом від 14.04.2004 року мезонін є приватизованим і належить йому.

Просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 16 липня 2018 рокута ухвалити нове рішення.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_9 в судовому засіданні апеляційну скаргу заперечили, просять рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_8 та його представник ОСОБА_10 будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не прибули, відповідач подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із необхідністю найти нового адвоката. Одночасно відповідач подав клопотання про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 463/6212/17 за його позовом до ЛМКП «Львівводоканал» та контролера ЛМКП «Львівводоканал» ОСОБА_11 про зобов`язання до вчинення дій, розгляд якого просив проводити без його участі.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Ухвалою судового засідання від 27 серпня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_4 про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 463/6212/17 за позовом ОСОБА_4 до ЛМКП «Львівводоканал» та контролера ЛМКП «Львівводоканал» ОСОБА_12 А ОСОБА_13 про зобов`язання до вчинення дій.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки та її представника на заперечення доводів скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги місцевий суд виходив з того, що відповідач ОСОБА_8 самочинно переобладнав належну йому квартиру із захопленням горища та приєднанням коридору загального користування без згоди всіх мешканців будинку та дозволу органу місцевого самоврядування, тому прийшов висновку про необхідність зобов`язати відповідача демонтувати самочинно влаштований санвузол, каналізаційні труби, двері і стіни в коридорі загального користування.

Розглядаючи даний спір та перевіряючи законність оскаржуваного рішення згідно вимог ЦПК України судова колегія враховує таке.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Звертаючись з позовними вимогами, позивач ОСОБА_1 свої доводи зводила до того, що у 2014 році відповідач провів самовільне переобладнання належної йому квартири, в тому числі із захопленням частини горища будинку, внаслідок чого туди відсутній доступ, коридор загального користування відповідач використовує у власних цілях, влаштував до нього двері, від яких ніхто із співвласників немає ключів, згоди на використання у своїх цілях частини горища, як приміщення загального користування, відповідач від усіх власників будинку не отримував.

Заперечуючи позовні вимоги відповідач ОСОБА_8 стверджував, що для утримання будинку у належному стані був вимушений звернутися за технічними висновками про стан конструкції житлового будинку АДРЕСА_2 та отримавши висновок змушений зробити перепланування мезоніну, встановивши санвузол на існуючу та узаконену каналізацію. При цьому, жителі квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 4 не мають претензій проти влаштування ним санвузла, згідно технічного паспорту на індивідуальний житловий будинок АДРЕСА_1 у плані мезоніну будинку чітко зазначена тільки його площа, коридор згідно з технічного паспорту від 14.04.2004 року є приватизованим і належить йому відповідно до Договору дарування 1/10 частини будинку від 08.07.2004 року.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.05.1997 року та реєстраційного посвідчення № 000378 від 18.07.1997 року позивачу ОСОБА_1 на праві часткової власності належить 1/10 будинку АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 8-9).

Згідно Договору дарування від 08.07.2004 року відповідачу ОСОБА_7 також належить 1/10 частина вищевказаного будинку, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 02.11.2004 року (т. 1 а.с. 6-7, 169).

Відповідно до технічного паспорту на індивідуальний житловий будинок від 14.04.2004 року, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 власниками зазначені ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 .

Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Таке ж зазначено у ст. 5 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», за якою спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників.

Згідно Акту про списання одно-двоквартирного будинку АДРЕСА_1 , даний будинок списано з балансу ЛКП «Балатон-409».

Листом Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради № 36-1438 від 26.06.2014 року позивача та ЛКП «Балатон-409» повідомлено, що співвласник будинку АДРЕСА_1 самочинно зайняв частину горища під влаштування санвузла та приєднав частину коридору загального користування. ЛКП «Балатон-409» 18.06.2014 року складено протокол відносно ОСОБА_4 про адміністративне правопорушення та зобов`язано подати в тримісячний термін документи на розгляд міжвідомчої комісії щодо узаконення самочинно перепланованої частини будинку АДРЕСА_1 з приєднанням приміщень загального користування (т. 1 а.с. 20).

Крім цього, Адміністративною комісією при Шевченківській районній адміністрації Львівської міської ради 26.06.2014 року винесено постанову № 18/2 про накладення на ОСОБА_4 адміністративного стягнення у виді штрафу за самочинне переобладнання частини приватного житлового будинку АДРЕСА_1 .

В подальшому, листом № 36-1848 від 13.08.2014 року відповідача ОСОБА_4 повідомлено, що рішення щодо узаконення самочинно перепланованої частини будинку АДРЕСА_1 з приєднанням приміщень загального користування міжвідомчою комісією не прийнято, оскільки не подані заяви згоди співвласників будинку АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 21).

Інспекція державного архбудконтролю у Львівській області листом №7/13-6-3404 від 24.04.2014 року повідомила позивача про те, що перевірка згідно її заяви від 27.05.2014 року щодо реконструкції із захопленням горища на АДРЕСА_1 не здійснена, через відсутність власників у квартирі (т. 1 а.с. 22).

В подальшому, листом Інспекція державного архбудконтролю у Львівській області №07-4348 від 23.12.2016 року повідомила про проведення перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності під час виконання будівельних робіт власником квартири АДРЕСА_5 .

Зокрема, під час проведення зазначеної перевірки встановлено, що в першій частині 2014 року ОСОБА_8 без дозволів та погодження співвласників будинку АДРЕСА_1 самовільно переобладнав належну йому квартиру, захопив частину горища під влаштування санвузла та заблокував вхід зі сходової клітки до коридору загального користування, самовільно встановивши двері (т. 1 а.с. 175-176).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що у 2014 році відповідач ОСОБА_8 провів самовільне переобладнання належної йому квартири, що фактично останнім не заперечується, оскільки в цьому контексті відповідач стверджує про необхідність такого переобладнання та відповідність його встановленим вимогам.

Більше того, ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 05.10.2017 року залишено без змін рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 30 березня 2017 року, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_17 " ОСОБА_18 про визнання права власності на реконструйоване приміщення в мезоніні будинку (т. 1 а.с. 124).

Зокрема, суд зазначив, що рішення про аварійність житлового будинку чи окремої частини будинку приймається Департаментом житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, що оформляється відповідним наказом.

Оскільки таке рішення про аварійність будинку чи окремої його частини даху відсутнє, проведення переобладнання мезоніну відповідачем ОСОБА_19 без згоди мешканців будинку є незаконним.

Твердження ОСОБА_4 про те, що претензій щодо влаштування ним санвузла жителі будинку не мають, не відповідає дійсності, оскільки такі заяви є лише від ОСОБА_20 (мешканки квартири АДРЕСА_6 та від АДРЕСА_7 ОСОБА_21 (мешканки квартири АДРЕСА_8 .

Також, апеляційним судом встановлено, що П" ОСОБА_18 є власником квартири АДРЕСА_2 , у власності останнього перебуває виключно кухня та одна житлова кімната, які розміщені у мансарді (мезоніні) житлового будинку АДРЕСА_1 , вихід на мансарду, сходова клітка перебувають у спільній сумісній власності та користуванні усіх власників житлового будинку.

Згідно із ст. 6 У «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники мають право, зокрема, на вільне користування спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників.

Непорушність права власності визначена статтею 321 ЦК України.

При цьому, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч. 2 ст. 319 ЦК України).

За ч. 2 ст. 383 ЦК України, ст. 152 ЖК УРСР (в редакції закону від Закону № 191-VIII від 12.02.2015 року), власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

При цьому, відповідно до ст. 152 ЖК УРСР (в редакції закону до внесення змін та чинній на час виникнення спірних правовідносин) переобладнання і перепланування квартири, що належить громадянинові на праві приватної власності, проводиться лише з дозволу виконавчого комітету місцевої ради народних депутатів.

Наймач, або власник який допустив самовільне переобладнання чи перепланування жилого або підсобного приміщення, зобов`язаний за свій рахунок привести приміщення у попередній стан.

Відповідно до Наказу Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року за № 927/11207, до елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків. Переобладнання - улаштування в окремих квартирах багатоквартирних будинків індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переустаткування туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів.

Згідно із п. 1.6.5. «Положення про порядок врегулювання питань з самовільного будівництва у м. Львові», затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради № 835 від 09.09.2011р. самочинним будівництвом є: перепланування (реконструкція, капітальний ремонт, реставрація) та переобладнання житлових будинків, житлових приміщень за рахунок ліквідації або влаштування таких архітектурно-конструктивних елементів як перегородки, вікна, двері; встановлення (будівництво) тамбурів, сіней, балконів, лоджій, веранд та інше без влаштування фундаментів, а також інженерного обладнання, без дозволу виконавчого органу міської ради і належно затвердженої проектної документації або з істотним відхиленням від проекту.

Пунктом 1.4 Правил утримання житлових будинків та прибудинкової території, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 року №76, передбачено, що переобладнання та перепланування жилих будинків, жилих і нежилих в будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої ради народних депутатів відповідно до законодавства. Власник наймач (орендар) жилого будинку, жилого чи нежилого в жилому будинку приміщення, що припустив самовільне переобладнання або перепланування, зобов`язаний за свій рахунок привести це приміщення до попереднього стану.

Таким чином, переобладнанням є захопленням горища та приєднанням коридору загального користування до квартири, тому враховуючи те, що відповідач ОСОБА_8 самочинно переобладнав належну йому квартиру без згоди всіх мешканців будинку та дозволу органу місцевого самоврядування, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про необхідність зобов`язати відповідача демонтувати самочинно влаштований санвузол, каналізаційні труби, двері і стіни в коридорі загального користування.

Покликання відповідача ОСОБА_22 на те, що він був змушений зробити перепланування мезоніну, встановити санвузол на існуючу каналізацію відповідно до висновку експерта № 509 від 15.07.2014 року, висновків суду не спростовує, оскільки такий висновок експерта відповідним дозволом не є.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскаржуване судові рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 16 липня 2018 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 28 серпня 2019 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк