ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2019 року

м.Суми

Справа №576/1426/19

Номер провадження 22-ц/816/5488/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Орлова І. В.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Мащенка Андрія Геннадійовича

на рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 05 листопада 2019 року в складі судді Сапона О.В., ухвалене в м. Глухів,

В С Т А Н О В И В:

07 червня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 02 жовтня 2009 року по 26 червня 2019 року вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з позивачкою і знаходяться на її утриманні. На даний момент позивачка з відповідачем не проживають разом, відповідач на утримання дітей матеріальної допомоги не надає.

На підставі викладеного, ОСОБА_1 просила суд стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 8000,00 грн щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 05 листопада 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 2500 грн щомісячно на кожну дитину, починаючи стягування з 07 червня 2019 року до досягнення дітьми повноліття та аліменти сплачувати матері ОСОБА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 768,40 грн судового збору на користь держави.

Рішення в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

У листопаді 2019 року представник ОСОБА_1 адвокат Мащенко А.Г. подав апеляційну скаргу, а в грудні 2019 року доповнення до апеляційної скарги, та, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції змінити, збільшивши розмір аліментів до 8000,00 грн на кожну дитину щомісячно.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач є працездатною особою, який може надавати достатню матеріальну допомогу на утримання дітей. Вказує, що відповідач, маючи статус безробітного, у період з 2016 по 2018 р.р. придбав дороговартісне майно на загальну суму орієнтовно 126250,00 доларів США, зокрема, будинок на 227 кв. м, земельну ділянку, площею 0,1716 га, 3 елітних автомобілі: Lexus (2 автомобілі) і Audi (1 автомобіль). Один із автомобілів Lexus згорів у 2018 році і відповідач отримав страхове відшкодування у розмірі майже 700 000 грн.

В доповненні до апеляційної скарги зазначає, що в рішенні суду першої інстанції відсутні посилання на мотиви, з яких підстав суд прийняв до уваги заперечення на позовну заяву, оскільки вони подані на 4 місяця пізніше.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Кандюков Г.Г. вважав апеляційну скаргу такою, що задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача адвоката Мащенка А.Г., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що з 02 жовтня 2009 року по 26 червня 2019 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, за час якого у них народилося двоє дітей: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується відповідними копіями свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 (а.с. 9-10).

Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 26 червня 2019 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (а.с. 11).

Встановлено, що неповнолітні діти проживають разом з позивачкою і знаходяться на її утриманні.

На даний момент сторони не проживають разом, відповідач на утримання дітей матеріальної допомоги не надає.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач не працює, має на утриманні неповнолітню дитину від іншого шлюбу та матір-пенсіонерку, вважав достатнім розмір аліментів у сумі 2500 грн на кожну дитину.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такий висновок суду першої інстанції узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» (далі Закон) передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частиною 1 ст. 12 цього Закону передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Статтею 51 Конституції України гарантовано, а статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Положеннями ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

З матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про народження, серії НОМЕР_3 від 28 березня 2006 року ОСОБА_2 має від іншого шлюбу доньку - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 42).

Таким чином, факт наявності третьої дитини є підтвердженням необхідності утримання трьох дітей.

Суд першої інстанції, виходячи із засад розумності та справедливості, а також встановивши матеріальне становище платника аліментів, який не працює, враховуючи наявність на утриманні неповнолітньої дитини, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітніх дітей доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі 2500 грн щомісячно на кожну дитину, починаючи стягування з 07 червня 2019 року до досягнення дітьми повноліття.

При визначенні розміру аліментних платежів з одного з батьків суд взяв до уваги визначений законом прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, а також і обов`язок надання утримання другим з батьків.

При цьому апеляційний суд зауважує, що зазначені виплати мають винятково цільовий характер, мають бути спрямовані для забезпечення та створення належних умов для виховання та розвитку неповнолітніх дітей, враховуючи принцип рівності прав та обов`язків батьків, вважає, що саме такий розмір аліментів є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем у період 2016-2018 років придбане дорогоцінне майно, не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що у провадженні Глухівського міськрайонного суду Сумської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності.

Як вбачається з матеріалів справи, перелічене позивачкою в апеляційній скарзі майно було придбане в період шлюбу і є спільною сумісною власністю, про що сама позивачка зазначила в позовній заяві про поділ майна подружжя. Придбання іншого цінного майна відповідачем після розірвання шлюбу позивачем не доведено.

Крім того, як вбачається з прохальної частини позову, ОСОБА_1 просить автомобіль Lexus LS 460, легковий седан, 2010 року випуску виділити на її користь та визнати її особистою приватною власністю квартиру АДРЕСА_1 , а все інше майно просить виділити відповідачу, стягнувши з нього компенсацію в розмірі 325887,34 грн.

Страхове відшкодування за знищений автомобіль відповідач отримав в період шлюбу і те, що дані кошти не витрачені відповідачем в інтересах сім`ї позивачем не доведено.

Враховуючи вищевикладене, вказане позивачкою майно було придбане в період шлюбу і на даний час в судовому порядку вирішується питання про поділ зазначеного майна.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України»).

Таким чином, посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Проте, визначений судом розмір аліментів може бути змінений судом за позовом будь-кого із сторін за наявності передбачених законом підстав.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Мащенка Андрія Геннадійовича залишити без задоволення.

Рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 05 листопада 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. Криворотенко

Судді: О.Ю. Кононенко

І.В. Орлов