П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„05" лютого 2019 року місто Маріуполь Донецької області

Єдиний унікальний номер 220/1708/18

Номер провадження 22-ц/804/279/19

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів: Кочегарової Л.М. , Пономарьової О.М.

за участю секретаря: Єфремової О.В

учасники справи :

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 30 жовтня 2018 року головуючого судді Яненко Г.М. із складанням повного тексту судового рішення 30 жовтня 2018 року по цивільній справі про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

В С Т А Н О В И В :

27 липня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2,обґрунтовуючи вимоги тим, що з 21 лютого 2015 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі,від якого мають малолітню дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюб між сторонами розірвано за рішенням суду від 01 лютого 2017 року та позивач, разом з дитиною, проживає окремо від відповідача.Враховуючи не досягнення з відповідачем згоди щодо надання матеріальної допомоги,позивач змушена звернутися до суду з позовом та просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини в розмірі ? частини заробітку щомісячно,але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до його повноліття.

Рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 30 жовтня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 липня 2018 року, до його повноліття,вирішено питання щодо стягнення суми судового збору з ОСОБА_2 на користь держави у розмірі 704,80 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду з залишенням позову без розгляду, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, та порушення норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування доводів скарги, зазначає, що розгляд справи не належить до території юрисдикції Великоновосілківського районного суду Донецької області, а зроблений висновок суду, що ОСОБА_1 взята на облік в АДРЕСА_1 суперечить фактичним обставинам справи та вимогам ст.ст. 3, 6, 10 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», п. 4, 7, 9 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року «. До того ж вказує, що судом справа за його клопотанням не розглянута в режимі відеоконференції , судом не враховано та не надано будь-якої оцінки доводам викладеним у відзиві ,серед яких він зазначав,що позовна заява підписана та подана не позивачем ,його клопотання про проведення судової почеркознавчої експертизи не розглянуто, внаслідок чого оскаржуване рішення ухвалене з порушенням вимог п. 2 ч. 1 ст. 257, ст. 263 ЦПК України. Також, вказує, що 18 вересня 2017 року Кіровським міжрайонним судом м.Донецька винесено заочне рішення по справі № 2/031/996/2017 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,третя особа відділ у справах сім*ї та дітей адміністрації Кіровського району м.Донецька про позбавлення батьківських прав .Йому достеменно відомо ,що ОСОБА_1 проходить службу в збройних формуваннях поліції в м.Донецьку ,що в розумінні положень кримінального законодавства України є державною зрадою,що виключає її можливість приїзду з окупованих територій до України. Отже , додана до позовної заяви копія довідки Новопетриківської сільської ради Великоновосілківського району № 825 від 25 липня 2018 року про тимчасове мешкання ОСОБА_1 на території Новопетриківської сільської ради разом з малолітньою дитиною ОСОБА_3 вочевидь не відповідає дійсності і є фальшивою.Наведене свідчить ,що зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання ОСОБА_1 є АДРЕСА_2про що свідчать відомості ,внесені у паспорті позивача. Крім того, суд не звернув уваги на те,що він зареєстрований та здійснює підприємницьку діяльність як фізична особа-підприємець з 04 квітня 2018 року, від здійснення якої отримує нерегулярний і мінливий дохід. Розмір доходу з моменту реєстрації по теперішній час становить 13 815, 44 грн., що підтверджується випискою по рахунку.

Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції .

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 та його представник ,що діє за довіреністю, ОСОБА_4 підтримали доводи апеляційної скарги .

У судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 та її представник ,що діє за довіреністю ОСОБА_5 не з*явилися,належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи,про що свідчить розписка та повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.102,120).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення ,а рішення суду першої інстанції залишенню без змін,виходячи з наступного .

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення відповідає.

Судом встановлено ,що сторони з 21 лютого 2015 року перебували в шлюбі.Рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 01 лютого 2017 року шлюб між ними розірвано.За час шлюбу у них народився син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1,який на момент розгляду справи в судах проживає з матір*ю та знаходиться на її утриманні.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Той з батьків або інших законних представників, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (стаття 184 СК України).

Як убачається із матеріалів справи, позивач звернулася в суд із позовними вимогами про стягнення аліментів на утримання дитини та просила стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу) і, при цьому, не заявляла позовні вимоги про стягнення з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі.

Також судом не встановлено, що між батьками була домовленість про визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі.

Вирішуючи питання про розмір аліментів,суд врахував вимоги ст.ст.182, 183 СК України і вважав за необхідне та доцільне стягнути аліменти у зазначеному в позовній заяві розмірі ? частині,але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.А тому аліменти в розмірі 1/4 частки від доходу відповідача є необхідними та достатніми для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

У відзиві на позовну заяву та в апеляційній скарзі відповідач вказує,що сума аліментів яку він погоджується сплачувати має складати 780 грн. з урахуванням встановленого на 2018 рік прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років та з урахуванням його доходу як приватного підприємця у розмірі 13 815,44 грн.

Водночасно, відповідно до положень ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини ,на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень .

А тому , відповідач також зобов*язаний довести свої заперечення,проте матеріали справи не містять будь-яких достовірних доказів ,що він не може сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Окрім ксерокопії виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб,фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про реєстрацію з 04 квітня 2018 року як фізичної особи - підприємця інших доказів відповідач не надає.

Наданий відповідачем скрін- шот з назвою « рахунки та виписки « не є підтвердженням та доказом нерегулярного і мінливого доходу (а.с.40) .

Вказаний відповідачем розмір доходу з моменту реєстрації підприємницької діяльності по теперішній час у розмірі 13 815,44 грн. не є достатнім доказом , якій містить інформацію щодо наявності обставин,якими він обґрунтовує свої заперечення. Інших доказів на підтвердження мінливого або нерегулярного доходу ,серед яких може бути декларація або звіт із зазначенням не однаковості суми доходу (виручки), підтвердження чистого прибутку відповідач ані суду першої інстанції,ані апеляційному суду не надав.

Крім того , відповідно до Закону України « Про Державний бюджет на 2019 рік» у 2019 році прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років з 01 січня 2019 року по 30 червня складає -1626 грн., з 01 липня по 30 листопада -1699 грн., з 01 грудня -1779 грн.

Таким чином, мінімальний розмір аліментів на одну дитину з 01 січня 2019 року не може бути меншим, ніж 813 грн.

А тому доводи відповідача про сплату аліментів у розмірі 780 грн. не є слушними.

Враховуючи вищевикладене, та те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, апеляційний суд приходить до висновку, що на утримання свого сина відповідач має можливість сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Таким чином, при вирішенні даного спору, суд першої інстанції вірно виходив із того, що за законом покладається обов'язок утримання неповнолітніх дітей на обох батьків, при цьому врахувавши, що відповідач не має на утриманні інших осіб ,є фізично здоровою особою та на підтвердження інших обставин ,що мають істотне значення, відповідач не навів .

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції вірно вирішив позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини .

Згідно з ч.ч.1. ст.ст.4,6 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд зобов'язаний поважати честь і гідність усіх учасників судового процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних та інших ознак.

Позови про стягнення аліментів можуть пред*являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування (ст.28 ЦПК України).

Довідка ВПО - документ,що видається громадянам України,які переміщуються з Криму,Донецької та Луганської областей (районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів,розташованих на лінії зіткнення). Відмітка про таку реєстрацію не вноситься до паспорту.

Реєстрація місця перебування особи,що звернулася за захистом підтверджена відповідними доказами ,що містяться в досліджених матеріалах справи ,а тому доводи апеляційної скарги у вказаній частині не є слушними.

Сторона ,може брати участь у судовому процесі особисто та або через представника (ст.58 ЦПК України).

Відповідно до ч.2 ст.175 ЦПК України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Матеріали справи містять оригінал довіреності ОСОБА_1 від 25 липня 2018 року терміном дії на один рік ,що підтверджує повноваження представника позивача,відповідно якої представник ОСОБА_5,має повноваження на ведення справи у суді, на здійснення від імені позивача процесуальних прав та обов*язків ,в тому числі з правом подавати та одержувати від її імені заяви,довідки та інші документи,ставити за неї підписи і виконувати всі інші дії,пов*язані з цією довіреністю (а.с.50).

Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керувався положенням частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами 4 України. Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», норми якого стосуються тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» та ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Суд першої інстанції вирішуючи питання щодо оцінки доказів правильно виходив з пріоритету ефективної захищеності дитини ,а тому доводи апеляційної скарги ,відхиляються апеляційним судом,як такі,що не відповідають вимогам законодавства.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд , вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог та вірно застосував до правовідносин що виникли між сторонами положення ст.ст.180-183 СК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 30 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 08 лютого 2019 року .

Судді: