МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 488/886/16-ц Категорія
Провадження № 22-ц/812/2021/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах :

головуючого Темнікової В.І.,

суддів Бондаренко Т.З., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

за участю позивача - ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 ,

представника відповідача - ОСОБА_3 ,

представника відповідача Малявіна Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою Дитячо-юнацького спортивно-оздоровчого комплексу Управління у справах фізичної культури та спорту Миколаївської міської ради на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 16 вересня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Чернявської Я.А. в приміщенні того ж суду, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Дитячо-юнацького спортивно-оздоровчого комплексу Управління у справах фізичної культури та спорту Миколаївської міської ради (Комплексної дитячо-юнацької спортивної школи «Олімп») та Управління у справах фізичної культури та спорту Миколаївської міської ради про поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулась до Корабельного районного суду міста Миколаєва з позовом до Дитячо-юнацького спортивного оздоровчого комплексу Управління у справах фізичної культури і спорту Миколаївської міської ради про поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з 21 лютого 2005 року працювала в Дитячо-юнацькому спортивному оздоровчому комплексі Управління у справах фізичної культури і спорту Миколаївської міської ради спочатку на посаді гардеробника, потім на посаді сторожа яхт-клубу, який є структурним підрозділом ДЮСОК.

Наказом директора ДЮСОК №217к від 28 січня 2016 року звільнена з роботи за ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання службових обов`язків.

Зазначала, що підставою для звільнення стали: три доповідні начальника яхт-клубу Кульбачук ОСОБА_4 .В. протягом двох днів 11 та 12 січня 2016 року, зміст яких їй невідомий, та наказ про догану за не підписання нової посадової інструкції.

28 січня 2016 року були проведені збори трудового колективу у незвичному місці, про час, місце проведення цих зборів більша частина колективу не була заздалегідь повідомлена, більшістю голосів присутніх проголосували за звільнення ОСОБА_1 .

Дане звільнення вважає незаконним та безпідставним з тих причин, що систематичне невиконання службових обов`язків сталося раптово за два дні в січні 2016 року. Крім того, відповідач порушив порядок накладення дисциплінарного стягнення, оскільки відповідно до ст. 149 КЗпП України стягнення оголошується в наказі та повідомляється працівникові під розписку. Причини звільнення, наведені в наказі від 28 січня 2016 року № 217-к, не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки зміст сфабрикованих звинувачень до її відома не доводився.

Вважає, що дійсною причиною звільнення була помста начальника яхт-клубу ОСОБА_5 , оскільки протягом роботи позивач була свідком всіх порушень (підписувала акти як свідок при розслідуванні діяльності яхт-клубу), які мали місце в яхт-клубі.

Крім того, позивачка посилалася на те, що незаконним звільненням було завдано їй моральних страждань, які виявилися у погіршенні здоров`я, погіршенні стосунків з оточуючими.

Посилаючись на викладені обставини, позивачка просила поновити її на роботі на посаді сторожа яхт-клубу, стягнути з Дитячо-юнацького спортивного оздоровчого комплексу Управління у справах фізичної культури і спорту Миколаївської міської ради на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу з часу звільнення до дати поновлення її на роботі та моральну шкоду, заподіяну незаконними діями відповідача, в розмірі 5 000,00 грн.

13 грудня 2016 року рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва було відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу.

21 березня 2016 року додатковим рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва доповнено резолютивну частину рішення від 13.12.2016 року по зазначеній справі, вказавши, що ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди. Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн..

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 25 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, а рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 13 грудня 2016 року та додаткове рішення від 21 березня 2017 року залишено без змін.

Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 13 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 25 травня 2017 року скасовано та передано справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

27 листопада 2018 року позивач ОСОБА_1 надала через канцелярію суду уточнену позовну заяву зі збільшеними позовними вимогами до первісного відповідача та Управління у справах фізичної культури і спорту Миколаївської міської Ради, в якій просила суд:

- визнати незаконним та скасувати наказ директора ДЮСОК Управління у справах фізичної культури та спорту Миколаївської міської ради № 217-к від 28 січня 2016 року про звільнення ОСОБА_1 , сторожа ДЮСОК Управління у справах фізичної культури та спорту Миколаївської міської ради, з 28.01.2016 року за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків покладених трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку, п.3 ст. 40 КЗпП України;

- поновити ОСОБА_1 на посаді сторожа Дитячо-юнацького спортивно-оздоровчого комплексу Управління у справах фізичної культури та спорту Миколаївської міської ради з 28 січня 2016 року;

- стягнути з ДЮСОК Управління у справах фізичної культури та спорту Миколаївської міської ради та Управління у справах фізичної культури і спорту Миколаївської міської Ради на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28.01.2016 року і по день прийняття рішення суду;

- стягнути з ДЮСОК Управління у справах фізичної культури та спорту Миколаївської міської ради та Управління у справах фізичної культури і спорту Миколаївської міської Ради на її користь моральну шкоду в сумі 5 000 гривень.

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 27.11.2018 року ( з урахуванням ухвали про виправлення описки), за клопотанням позивачки ОСОБА_1 , до участі у справі залучено співвідповідача Управління у справах фізичної культури та спорту Миколаївської міської ради.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 16 вересня 2019 року позов ОСОБА_1 до Дитячо-юнацького спортивно-оздоровчого комплексу Управління у справах фізичної культури та спорту Миколаївської міської ради (Комплексної дитячо-юнацької спортивної школи «Олімп») та Управління у справах фізичної культури та спорту Миколаївської міської ради про поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, з урахуванням уточнень, задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ директора ДЮСОК Управління у справах фізичної культури та спорту Миколаївської міської ради № 217-к від 28 січня 2016 року про звільнення ОСОБА_1 , сторожа ДЮСОК Управління у справах фізичної культури та спорту Миколаївської міської ради, з 28.01.2016 року за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків покладених трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку, п.3 ст. 40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді сторожа Дитячо-юнацького спортивно-оздоровчого комплексу Управління у справах фізичної культури та спорту Миколаївської міської ради (Комплексної дитячо-юнацької спортивної школи «Олімп») з 28 січня 2016 року.

Стягнуто з Дитячо-юнацького спортивно-оздоровчого комплексу Управління у справах фізичної культури та спорту Миколаївської міської ради (Комплексної дитячо-юнацької спортивної школи «Олімп») та Управління у справах фізичної культури і спорту Миколаївської міської Ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28.01.2016 року і по день прийняття рішення суду - 16.09.2019 року, у розмірі 141 009, 24 грн., а також моральну шкоду в сумі 5 000, 00 гривень.

Стягнуто з Дитячо-юнацького спортивно-оздоровчого комплексу Управління у справах фізичної культури та спорту Миколаївської міської ради (Комплексної дитячо-юнацької спортивної школи «Олімп») та Управління у справах фізичної культури і спорту Миколаївської міської Ради в дохід держави судовий збір у розмірі 2 689, 40 грн.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення з Дитячо-юнацького спортивно-оздоровчого комплексу Управління у справах фізичної культури та спорту Миколаївської міської ради (Комплексної дитячо-юнацької спортивної школи «Олімп») та Управління у справах фізичної культури і спорту Миколаївської міської Ради на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць у розмірі 4 173, 00 грн. допущено до негайного виконання.

Не погодившись з рішенням суду, Дитячо-юнацький спортивно-оздоровчий комплекс Управління у справах фізичної культури та спорту Миколаївської міської ради звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що рішення суду не відповідає обставинам справи, прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні представник Дитячо-юнацького спортивно-оздоровчого комплексу Управління у справах фізичної культури та спорту Миколаївської міської ради підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представник Управління у справах фізичної культури і спорту Миколаївської міської Ради також просив апеляційну скаргу задовольнити.

Позивачка та її представник не визнали доводи апеляційної скарги, просили залишити її без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні ( ст.263 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин ( ст. 264 ЦПК України).

Приймаючи рішення по справі, суд виходив з того, що відповідно до Статуту, зареєстрованого реєстраційно-ліцензійною палатою виконкому міської ради м. Миколаєва 10 квітня 2002 року, з наступними змінами (далі - Статут) ДЮСОК є юридичною особою, засновником якого є міська рада, і підпорядкований безпосередньо Управлінню у справах фізичної культури і спорту Миколаївської міської ради.

ОСОБА_1 працювала в ДЮСОК з 21 лютого 2005 року на посаді гардеробника, а з 22 серпня 2005 року - на посаді сторожа яхт-клубу.

Згідно із законодавством України і на основі Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 16 лютого 1998 року № 24, роботодавець розробляє та затверджує посадові інструкції для керівників, професіоналів та фахівців, ураховуючи конкретні завдання та обов`язки, функції, права, відповідальність працівників цих груп та особливість штатного розпису підприємства, установи, організації. Для технічних службовців і робітників, у разі необхідності, розробляються робочі інструкції.

Позивач ознайомлена із затвердженими директором ДЮСОК 02 січня 2014 року обов`язками сторожа яхт-клубу.

Наказом директора ДЮСОК від 01 жовтня 2015 року № 170/2-х затверджені та введені нові посадові інструкції для працівників ДЮСОК. Посадові інструкції в попередній редакції втратили чинність.

Як випливає з пункту 3 посадової інструкції, сторож у своїй роботі керується правилами та інструкцією з охорони будівель та споруд, загальними правилами та нормами охорони праці, виробничої санітарії та протипожежного захисту, а також Статутом і Правилами внутрішнього трудового розпорядку, затвердженими наказом директора ДЮСОК від 23 липня 2015 року № 151 (далі - Правила), та цією інструкцією. За невиконання чи неналежне виконання без поважних причин Правил ДЮСОК, законних наказів і розпоряджень адміністрації та інших локальних актів, посадових обов`язків, встановлених цією інстанцією, сторож несе дисциплінарну відповідальність у порядку, визначеному трудовим законодавством (пункт 4.1 цієї посадової інструкції).

Усі сторожі установи ознайомилися з посадовою інструкцією, за винятком позивачки.

Директор яхт-клубу неодноразово намагалася ознайомити позивачку з її посадовими обов`язками 16 жовтня та 02 листопада 2015 року, проте кожного разу отримувала відмову, про що складено відповідні акти.

В черговий раз 03 грудня 2015 року начальник яхт-клубу запропонувала позивачці ознайомитися з посадовою інструкцією, проте вона знову відмовилася.

24 грудня 2015 року в присутності директора ДЮСОК, заступників директора та начальника яхт-клубу Сушкова Т.В., ознайомилася з посадовою інструкцією, проте висловила свою категоричну незгоду з нею, оскільки, на її думку, вона не відповідає інструкції сторожа.

Наказом директора ДЮСОК від 01 грудня 2015 року № 182-х змінений графік роботи сторожів яхт-клубу та з 01 лютого 2016 року встановлено наступний режим роботи сторожа ОСОБА_1 : з 11.00 до 19.00, вихідні - субота, неділя; інші дні з 19.00 до 8.00, вихідні та святкові дні 24 год. (з 8.00 до 8.00) - згідно із встановленим графіком.

Із цим наказом ОСОБА_1 , ознайомлена (директор ДЮСОК прочитав наказ вголос), однак від його підписання відмовилася, про що був складений відповідний акт.

Наказом директора ДЮСОК від 01 грудня 2015 року № 183-х у зв`язку з виробничою необхідністю змінений режим праці сторожів та встановлений такий режим роботи для сторожів яхт-клубу: з 12.00 до 20.00 (1 день), з 20.00-8.00 (2 день), вихідний (3 день), субота та неділя, святкові дні з 8.00 до 20.00 та з 20.00 до 08.00.

Наказом директора ДЮСОК від 24 грудня 2015 року № 189-х ОСОБА_1 , за постійне порушення трудової дисципліни, а саме: відмову підписати посадову інструкцію, відмову ознайомитися та підписати наказ про зміну режиму праці сторожів від 1 грудня 2015 року № 182-х, винесено догану.

Наказом директора ДЮСОК від 28 січня 2016 року № 217-к ОСОБА_1 , звільнено із займаної посади згідно з пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Підставами цього наказу вказані: догана, оголошена наказом від 24 грудня 2015 року № 189-х, доповідні начальника яхт-клубу від 11 січня 2016 року № 97, від 11 січня 2016 року № 96, доповідна працівників яхт-клубу від 12 січня 2016 року № 99 та протокол засідання зборів трудового колективу від 28 січня 2016 року № 1.

Дослідивши зібрані по справі докази, зокрема, доповідні начальника яхт-клубу від 11 січня 2016 року № 97, від 11 січня 2016 року № 96, доповідну працівників яхт-клубу від 12 січня 2016 року № 99 та протокол засідання зборів трудового колективу від 28 січня 2016 року за № 1, суд дійшов висновку, що позивачка ОСОБА_1 під час виконання своїх трудових обов`язків не допустила порушень, які мали ознаки дисциплінарних. Крім того, судом також не встановлена систематичність невиконання позивачем без поважних причин своїх трудових обов`язків. Тому суд вважав, що позовні вимоги позивачки ОСОБА_1 щодо визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування та поновлення на роботі на посаді сторожа яхт-клубу підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог щодо стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, то за розрахунком суду ця сума становить 141 009, 24 грн. (з 28.01.2016 року і по день прийняття рішення суду 16.09.2019 року) та підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача.

Також стягненню з відповідачів на користь позивачки підлягає сума заявленої моральної шкоди, заподіяної незаконними діями відповідача, в розмірі 5 000,00 грн.

Висновки суду про визнання наказу про звільнення позивачки незаконним та його скасування, поновлення на роботі на посаді сторожа яхт-клубу та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і моральної шкоди з Управління у справах фізичної культури і спорту Миколаївської міської Ради відповідають обставинам справи та законодавству, що регулює спірні правовідносини, в тому числі і зазначеному в тексті рішення.

Так, відповідно до пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Виходячи зі змісту даної норми, для звільнення працівника за систематичне порушення трудової дисципліни необхідно, щоб він вчинив конкретний дисциплінарний проступок, тобто допустив невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків, яке повинно бути протиправним та винним і носило систематичний характер, а за попередні порушення трудової дисципліни (одне чи декілька) до працівника застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення з додержанням порядку їх застосування, але вони не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.

Систематичним порушенням трудової дисципліни вважається порушення, вчинене працівником, який і раніше порушував трудову дисципліну, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності та порушив її знову.

Отже, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог та вимог п. 3 ст. 40 КЗпП України, до юридичних фактів, які підлягають встановленню судом при вирішенні спору про законність звільнення ОСОБА_1 з цих підстав, є такі: чи мав місце дисциплінарний проступок (вина, протиправна поведінка), який став безпосередньо підставою для звільнення працівника; чи передувала його звільненню система порушень, за які до нього з додержанням вимог ст. ст. 147-149 КЗпП України були застосовані дисциплінарні стягнення.

Відповідно до ст. 147 КЗпП України за одне й те ж саме порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано одне дисциплінарне стягнення: або догана, або звільнення.

У силу ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року № 9, за передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст. 151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року.

Таким чином, працівник може бути звільнений з роботи на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України, якщо після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення, яке не втратило юридичної сили за давністю і не зняте достроково (ст. 151 КЗпП України), він знову вчинив проступок на роботі.

Роботодавець має навести конкретні факти допущеного ним невиконання обов`язків, зазначити, коли саме вони мали місце, які проступки вчинив працівник після застосування до нього стягнення та коли.

Безпосередні обов`язки працюючих закріплені у ст. 139 КЗпП України та правилах внутрішнього трудового розпорядку. Завдання та обов`язки працівника, його права та відповідальність закріплюються у трудовому договорі. Саме за невиконання або неналежне виконання працівником з його вини таких трудових обов`язків може настати дисциплінарна відповідальність цього працівника.

Так, за правовим змістом указаної матеріальної норми під систематичністю розуміється застосування дисциплінарних заходів за два та більше випадки невиконання службових обов`язків.

У справах про поновлення на роботі обов`язок доведення правомірності звільнення працівника з ініціативи роботодавця лежить саме на роботодавцеві.

Матеріалами справи встановлено, що наказ директора ДЮСОК від 24 грудня 2015 року № 189-х про притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, у даній справі позивачкою оскаржено не було. Відсутні в матеріалах справи також докази скасування даного наказу роботодавцем чи зняття дисциплінарного стягнення достроково.

Наказом директора ДЮСОК від 28 січня 2016 року № 217-к ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади згідно з пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Даний наказ про звільнення позивача не містить відомостей про те, яке саме порушення трудової дисципліни або посадових обов`язків допустила позивачка, які стали підставою для її звільнення. Проте, в ньому є посилання як на підставу для звільнення на доповідні начальника яхт-клубу від 11 січня 2016 року № 97, від 11 січня 2016 року № 96, доповідну працівників яхт-клубу від 12 січня 2016 року № 99 та протокол засідання зборів трудового колективу від 28 січня 2016 року № 1.

З доповідної начальника яхт-клубу № 97 від 11.01.2016 року директору ДЮСОК вбачається, що 09.01.2016 р. від яхтсмена яхт-клубу ОСОБА_6 надійшов дзвінок про те, що сторож ОСОБА_1 не впускає його на територію яхт-клубу (режим роботи яхт-клубу з 6.00 до 21.00). З телефонної розмови з позивачкою з`ясувалось, що вона відмовляється впускати яхтсмена через те, що зам. директора ОСОБА_7 забороняє впускати на територію сторонніх осіб, але ОСОБА_6 є членом яхт-клубу, прийшов у свій рундук 09.01.2016 р. в 20.00. і це не перший випадок, коли позивачка самостійно приймає рішення (в обід закриває територію яхт-клубу, дає вказівки всім працівникам яхт-клубу яхтсменам, постійно знаходиться причина, з якою вона не згодна). Складено акт від 12.01.2016 р. про відмову ОСОБА_1 писати пояснювальну записку.

Згідно п.1.3. Правил внутрішнього трудового розпорядку яхт-клубу ДЮСОК співробітники ДЮСОК, члени екіпажів маломірних суден, що базуються на території яхт-клубу можуть знаходитись на території яхт-клубу, час роботи яхт-клубу визначено з 06.00 до 21.00 за зимовим часом та з 5.00 до 22.00 за літнім часом, згідно п. 1.2. вказаних Правил.

ОСОБА_6 , будучи допитаним у якості свідка під час первісного розгляду справи, пояснив, що він з приятелями прийшов до яхт-клубу о 20-30 год. 09 січня 2016р. Оскільки вхід було зачинено, вони перелізли на територію яхт-клубу через паркан і вже на території зустріли позивачку, яка стала їх не пропускати далі. Він зателефонував начальнику яхт-клубу та повідомив про це. Після розмови з начальником яхт-клубу позивачка пропустила їх. Все це тривало приблизно 15 хв.

Враховуючи пояснення позивачки та свідка, встановлені обставини вчиненого проступку свідчать про не суттєвість порушення режиму роботи яхт-клубу, оскільки територія була сторожем закрита на півгодини раніше визначеного часу після того, як всі залишити територію клубу, але це не стало перешкодою для проникнення яхтсмена на територію яхт-клубу. Після з`ясування можливості його подальшого перебування на території з начальником яхт-клубу, позивачка пропустила ОСОБА_6 , який перебував на території і після 21 години. Тобто, затримка в проході до рундука тривала незначний проміжок часу, в ході якого з`ясовувалося питання правомірності знаходження яхтсмена на території з керівництвом яхт-клубу.

Зазначені обставини в цілому не можуть свідчити про те, що дії позивачки були направлені на порушення правил внутрішнього трудового розпорядку чи на невиконання нею своїх посадових обов`язків.

В зв`язку з викладеним, суд дійшов обґрунтованого висновку, що позивачкою

під час виконання своїх трудових обов`язків, зокрема і в цей день, не було допущено порушень, які мали ознаки дисциплінарних.

З доповідної № 96 від 11.01.2016 р. начальника яхт-клубу директору ДЮСОК ОСОБА_8 вбачається, що сторож яхт-клубу ОСОБА_1 систематично не виконує свої функціональні обов`язки, а саме :

- порушує графік обов`язкових обходів території яхт-клубу,

- закриває територію яхт-клубу раніше призначеного часу,

- провокує конфлікти з технічним персоналом, яхтсменами яхт-клубу,

- у лікаря ДЮСОК немає медичної книжки ОСОБА_2 (строк надання мед. книжки 01.11.2015 р.).З приводу закриття території яхт-клубу раніше встановленого часу в справі міститься акт від 12.01.2016 р., що ОСОБА_1 відмовилась написати пояснювальну записку з даного приводу.

Проте, в доповідній записці не зазначено коли було здійснено ОСОБА_1 порушення графіку обов`язкових обходів території яхт-клубу. Під час розгляду справи представник ДЮСОК також не зазначив конкретні дати та час вчинення позивачкою зазначених дій після притягнення її до дисциплінарної відповідальності наказом №189-х від 24 грудня 2015р. Не було надано суду також належних та допустимих доказів порушення позивачкою графіку обходів території яхт-клубу.

З копії графіку чергування за період грудень-січень (2015-2016 рр.) не вбачається системи закриття позивачкою території яхт-клубу раніше призначеного часу. Достатньої кількості безспірних належних та допустимих доказів зворотного відповідачами надано не було.

Стосовно відсутності у лікаря ДЮСОК медичної книжки позивачки слід зазначити наступне.

Із службової записки лікаря ОСОБА_9 від 20.01.2016 р. директору ДЮСОК вбачається, що позивачка в вересні 2015р. частково пройшла медичний огляд, їй була надана медична книжка для подальшого проходження медичного огляду, але вона так і не повернула останню.

Відповідно до п.1 Порядку проведення обов`язкових профілактичних медичних оглядів та видачі особистих медичних книжок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2001 року №559, проводяться обов`язкові попередні (до прийняття на роботу) та періодичні профілактичні медичні огляди (далі - обов`язкові медичні огляди) працівників окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких пов`язана з обслуговуванням населення і може призвести до поширення інфекційних хвороб (далі - працівники), та видача їм особистих медичних книжок.

За п.10 Правил особиста медична книжка видається працівникові тільки для проходження медичного огляду, після чого вона підлягає поверненню роботодавцеві, який забезпечує зберігання цієї книжки. В окремих випадках, коли зберігання особистої медичної книжки у роботодавця є недоцільним або неможливим, допускається її зберігання у працівника.

Роботодавець здійснює контроль за проходженням працівниками у встановлені терміни обов`язкових медичних оглядів і несе за це відповідальність ( ч.2 п.11 Порядку).

Відповідно до п.п.13,14 даного Порядку дані про результати обов`язкових медичних оглядів працівників підлягають обліку у відповідних установах державної санітарно-епідеміологічної служби. Установи державної санітарно-епідеміологічної служби під час здійснення державного санітарно-епідеміологічного нагляду перевіряють своєчасність проходження обов`язкового медичного огляду та наявність особистих медичних книжок у працівників, які підлягають обов`язковим профілактичним медичним оглядам.

Відповідно до абз.11 п.10 Правил внутрішнього трудового розпорядку працівник зобов`язаний виконувати інші обов`язки, що витікають із законодавства, локальних нормативно - правових актів і трудового договору( письмові та усні накази, розпорядження, вказівки) роботодавця. За відмову або ухилення від обов`язкового медичного огляду, сторож може бути відсторонений від роботи керівником( п.4.3. посадової інструкції).

Під час розгляду справи в суді позивачка не заперечувала факт не повернення медичної книжки лікареві установи. При цьому посилалася на те, що вона пройшла медичний огляд і це підтверджено записами в медичній книжці (останній запис про проходження медичного огляду у терапевта зроблено 03.10 2015р.), але медичну книжку зберігала у себе, бо боялася, що її може бути втрачено, як попередню. Кожен день вона брала на роботу з собою медичну книжку.

Матеріалами справи встановлено, що строк здачі медичної книжки було встановлено до 01 листопада 2015 року, проте позивачка і після цього продовжувала працювати, керівництвом від роботи відсторонена не була.

Зазначені обставини свідчать про те, що позивачкою було порушено вимоги щодо здачі медичної книжки в листопаді 2015р., тобто до притягнення її до дисциплінарної відповідальності наказом №189-х від 24 грудня 2015р.

За такого ці обставини не можуть бути враховані як підстава для дисциплінарного стягнення за наказом про звільнення.

З приводу вказівки в доповідній № 96 від 11.01.2016р. начальника яхт-клубу на ім`я директора ДЮСОК ОСОБА_8 на провокування позивачкою конфліктів з технічним персоналом та яхтсменами яхт-клубу, слід зазначити, що дана доповідна записка не містить інформації про те, коли і за яких обставин це сталося, що не дає можливості перевірити як сам факт конфліктних ситуацій, так і те, чи сталися вони саме після притягнення її до дисциплінарної відповідальності наказом №189-х від 24 грудня 2015р.

З доповідної працівників яхт-клубу №99 від 12.01.2016р., яка також зазначена в наказі про звільнення як підстава для звільнення позивачки, вбачається, що звертаються з проханням вжити заходів до позивачки, працівники посилалися на те, що позивачка не дає можливості спокійно працювати, не виходить на суботник, при поганій погоді на територію яхт-клубу не виходить, пише скарги, провокує конфлікти, надає вказівки стосовно роботи, в житті колективу участі не приймає.

Проте, до матеріалів справи додані накази про проведення суботників 17 жовтня 2015 р., та 25 липня 2015 р. Але участь у суботнику не обумовлена посадовими обов`язками сторожа. Крім того ці події відбувалися до видання наказу №189-х від 24 грудня 2015р. про притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності.

Отже, дані обставини також не можуть бути враховані як підстава для дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення. Інші обставини зазначені в даній доповідній також не конкретизовані в часі їх здійснення та в викладенні фактичних обставин.

Згідно наказу № 10/1-х від 25 січня 2016 року було наказано провести збори трудового колективу 28 січня 2016 р. з метою ознайомлення трудового колективу зі скаргою позивачки на Управління у справах фізичної культури і спорту, також з метою розгляду виконання позивачкою своїх функціональних обов`язків та виконання правил внутрішнього трудового розпорядку.

З протоколу зборів трудового колективу від 28.01.2016 р. вбачається, що було вирішено звільнити позивачку, так як колектив з нею працювати не згодний. При цьому із змісту даного протоколу випливає, що колектив обговорював поведінку позивачки до притягнення її до дисциплінарної відповідальності.

Як вбачається з копії акту від 28.01.2016р. ОСОБА_1 відмовилась підписувати наказ від 28.01.2016 р. про її звільнення. Дана обставина позивачем не заперечувалась.

Аналіз зазначених в тексті постанови обставин свідчить про те, що суд правомірно дійшов висновку, що доповідні начальника яхт-клубу від 11 січня 2016 року № 97, від 11 січня 2016 року № 96, працівників яхт-клубу від 12 січня 2016 року № 99 та протокол засідання зборів трудового колективу від 28 січня 2016 року за № 1, не підтверджують того, що позивачка ОСОБА_1 під час виконання своїх трудових обов`язків допустила порушення, які мали ознаки дисциплінарних після притягнення її до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани.

Правомірним є також висновок суду про те, що матеріалами справи не встановлена систематичність невиконання позивачем без поважних причин своїх трудових обов`язків.

Тому суд обґрунтовано вважав, що позовні вимоги позивачки ОСОБА_1 щодо визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування та поновлення на роботі на посаді сторожа яхт-клубу підлягають задоволенню.

З урахуванням викладеного доводи апеляційної скарги ДЮСОК Управління у справах фізичної культури та спорту Миколаївської міської ради щодо неправомірного висновку суду про те, що ОСОБА_1 під час виконання своїх трудових обов`язків не допустила порушень, які мали ознаки дисциплінарних, а також про те, що такий висновок суперечить не тільки цивільно-процесуальному кодексу Украйні, а й порушує матеріальне право, не заслуговують на увагу як на підставу для скасування рішення суду в цій частині.

Висновок суду про необхідність стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та його розрахунок відповідає трудовому законодавству.

Так, ст. 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України оплата середнього заробітку за весь час понад один рік провадиться за вимушений прогул і за умови, що заява про поновлення на роботі розглядалась більше одного року і в цьому не було вини працівника. При частковій вині працівника оплата вимушеного прогулу за період понад один рік може бути відповідно зменшена. Висновок суду про наявність вини працівника (не з`являвся на виклик суду, вчиняв інші дії по зволіканню розгляду справи) або її відсутність, про межі зменшення розміру виплати має бути мотивованим.

Апеляційна скарга не містить заперечень стосовно розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Не містять доводи апеляційної скарги і посилання на незгоду з рішенням суду в частині наявності підстав для стягнення моральної шкоди та її розміру.

При цьому колегією суддів не було встановлено неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення в цій частині.

Колегією суддів враховується, що можливість стягнення моральної шкоди за даною категорією справ, передбачена ст. 237-1 КЗпП України, згідно положень якої у разі, коли порушення законних прав працівника призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, власник або уповноважений ним орган повинні відшкодувати працівникові також моральну шкоду. Оскільки незаконне звільнення позивачки призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя, тобто відновлення того положення, що було до звільнення, то суд правомірно дійшов висновку про стягнення на її користь моральної шкоди, завданої їй незаконним звільненням.

В той же час, перевіряючи правомірність стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди та судових витрат у справі з обох відповідачів, колегія суддів згідно ч. 4 ст. 367 ЦПК України вважає за необхідне вийти за межі апеляційної скарги, оскільки під час розгляду справи було встановлено неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що Дитячо-юнацький спортивно-оздоровчий комплекс є юридичною особою, засновником якого згідно статуту є міська рада м. Миколаєва.

Згідно розпорядження Управління у справах фізичної культури і спорту Миколаївської міської ради № 383р від 25.12.2014р. були внесені зміни до статуту ДЮСОК в частині підпорядкування його безпосередньо Управлінню у справах фізичної культури і спорту Миколаївської міської ради.

Відповідно до рішення Миколаївської міської ради №22/11 від 22 листопада 2012 року при управлінні у справах фізичної культури і спорту Миколаївської міської ради створено централізовану бухгалтерію.

Наказом Управління у справах фізичної культури і спорту №40 від 01 липня 2015 року змінено форму ведення бухгалтерського обліку по Дитячо-юнацькому спортивно-оздоровчому комплексу з 01 серпня 2015 року шляхом переведення на обслуговування до централізованої бухгалтерії Управління у справах фізичної культури і спорту Миколаївської міської ради, яке відповідно до п.6.2 Положення сприяє фінансовому забезпеченню існуючої мережі установ фізичної культури і спорту.

Відповідно до 2.1 Положення про централізовану бухгалтерію Управління, затвердженого розпорядженням міського голови №183рк від 12 вересня 2014 року централізована бухгалтерія здійснює ведення бухгалтерського обліку, складання фінансової звітності безпосередньо від дня створення й до моменту ліквідації закладів, установ фізичної культури і спорту, підпорядкованих управлінню.

Згідно листа Управління від 25.05.2017р. нарахування та виплата заробітної плати юридичним особам, зокрема ДЮСОК, яке підпорядковане Управлінню проводиться його централізованою бухгалтерією на підставі наказу Міністерства у справах молоді та спорту України №2097 від 23 червня 2005 року «Про впорядкування умов оплати праці працівникам бюджетних установ, закладів та організацій галузі фізичної культури і спорту», а також згідно штатного розпису та тарифікаційного списку.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції представник Управління у справах фізичної культури і спорту пояснив, що фінансування ДЮСОК здійснюється Управлінням за рахунок бюджету міста.

Проаналізувавши зазначені обставини, слід дійти висновку, що суд безпідставно стягнув середній заробіток за час вимушеного прогулу, моральну шкоду та судові витрати у справі з обох відповідачів та не врахував, що саме до повноважень Управління у справах фізичної культури і спорту Миколаївської міської ради входить проведення нарахування та виплати заробітної плати працівникам ДЮСОК.

Згідно ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Оскільки судом встановлено фактичні обставин справи, однак неправильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права в частині вирішення позовних вимог про стягнення з Дитячо-юнацького спортивно-оздоровчого комплексу Управління у справах фізичної культури та спорту Миколаївської міської ради на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди та судових витрат по справі, колегія суддів вважає необхідним скасувати рішення суду першої інстанцій в цій частині з прийняттям нового рішення про відмову у їх задоволенні.

В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Дитячо-юнацького спортивно-оздоровчого комплексу Управління у справах фізичної культури та спорту Миколаївської міської ради задовольнити частково.

Рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 16 вересня 2019 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення з Дитячо-юнацького спортивно-оздоровчого комплексу Управління у справах фізичної культури та спорту Миколаївської міської ради на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди та судових витрат по справі скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Дитячо-юнацького спортивно-оздоровчого комплексу Управління у справах фізичної культури та спорту Миколаївської міської ради про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди та судових витрат по справі відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання її повного тексту у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови складено 20 грудня 2019 року