Постанова

Іменем України

18 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 521/11891/16-ц

провадження № 61-11815св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Кривцової Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Завальнюк Дмитро Юрійович, на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2017 року у складі судді Гуревського В. К. та постанову Одеського апеляційного суду від 03 квітня 2019 року у складі колегії суддів: Черевка П. М., Дрішлюка А. І., Драгомерецького М. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про визнання права власності у порядку спадкування.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його дідусь ОСОБА_4 , у зв`язку із чим відкрилась спадщина, до складу якої увійшла частка квартири під АДРЕСА_1 .

06 березня 2002 року до Сьомої одеської державної нотаріальної контори від його імені звернулась із заявою за № 286 про прийняття спадщини ОСОБА_5 , директор загальноосвітньої школи-інтернату № 4 для дітей сиріт і дітей, які залишилися без піклування батьків 1-3 ступенів, яка діяла на підставі Статуту, затвердженого розпорядженням Одеського міськвиконкому від 28 грудня 1996 року за № 1249р.

29 червня 2016 року державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори Мельник Л. В. йому ( ОСОБА_1 ) було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку квартири АДРЕСА_1 , у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності спадкодавця на майно.

Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просив визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , яка загалом складається з двох житлових кімнат, загальною площею 47,2 кв. м, житловою площею 31,2 кв. м, в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що після смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилась спадщина. Оскільки на час смерті позивачу, як спадкоємцю за заповітом, виповнилося шість років, то на адміністрацію загальноосвітньої школи-інтернату № 4 для дітей сиріт і дітей, які залишилися без піклування батьків 1-3 ступенів, був покладений обов`язок на звернення до нотаріальної контори. На сьогодні позивач позбавлений можливості оформити спадщину у нотаріальній конторі через відсутність правовстановлюючих документів на спірну квартиру.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Одеського апеляційного суду від 03 квітня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2017 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач має право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2019 року ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Завальнюк Д. Ю., подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та справу передати на новий розгляд.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Верховного Суду від 06 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У серпні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 11 грудня 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про визнання права власності у порядку спадкування, призначено до судового розгляду в складі колегії з п`яти суддів.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції розглянув справу без належного повідомлення про час та місце розгляду справи відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_3 . Крім того, визнаючи за позивачем право власності на все спадкове майно, суди не надали належної оцінки наявності спадкоємців, ОСОБА_7 та ОСОБА_7 , які мають право на обов`язкову частку на спадщину на підставі статті 1241 ЦК України. Крім того, 06 березня 2002 року до Сьомої одеської державної нотаріальної контори від імені позивача звернулась із заявою за № 286 про прийняття спадщини ОСОБА_5 , директор загальноосвітньої школи-інтернату № 4 для дітей сиріт і дітей, які залишилися без піклування батьків 1-3 ступенів, водночас вказана заява подана після спливу шести місяців з дня відкриття спадщини.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, про що свідчить свідоцтво про смерть від 30 січня 2000 року серії НОМЕР_1 , запис № 1373, у зв`язку із чим відкрилась спадщина.

До складу спадщини ввійшла 1/2 частина квартири під АДРЕСА_1 , що належала на праві приватної сумісної власності в рівних частках ОСОБА_4 та ОСОБА_9 , згідно зі свідоцтвом про право власності на житло від 28 травня 1996 року зареєстровано та записано в реєстрову книгу за № 3-8035, виданим на підставі розпорядження від 28 травня 1996 року за № 77693.

Відповідно до технічного паспорта на квартиру, що перебуває у власності громадянина ОСОБА_4 квартира під АДРЕСА_1 , складається з двох житлових кімнат, загальною площею 47,2 кв. м, житловою площею 31,2 кв. м.

ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_9 , відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 18 лютого 1978 року, запис № 59, де батьками зазначені: батько - ОСОБА_11 , мати - ОСОБА_12

ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_13 , відповідно до архівної довідки від 16 вересня 2002 року за № 1264, де батьками зазначені: батько - ОСОБА_11 , мати - ОСОБА_12

07 липня 1972 року ОСОБА_9 уклала шлюб з ОСОБА_4 та змінила прізвище на « ОСОБА_9 », про що свідчить довідка Відділу реєстрації актів громадського стану управління юстиції в Одеській області від 18 квітня 2000 року за № 3255/09-63.

ОСОБА_9 та ОСОБА_13 є рідними братом та сестрою, а ОСОБА_3 (третя особа у справі) є сином ОСОБА_13 та племінником ОСОБА_9

29 жовтня 1996 року ОСОБА_9 подарувала, а ОСОБА_3 прийняв в дар 1/2 частину квартири під АДРЕСА_1 , про що свідчить договір дарування, посвідчений Десятою одеською державною конторою 29 жовтня 1996 року, за реєстровим № 2-7402.

20 червня 1996 року ОСОБА_4 подарував, а ОСОБА_2 (відповідач у справі) прийняв в дар 1/2 частину квартири під АДРЕСА_1 , про що свідчить договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Лічман І. М. 20 червня 1996 року, за реєстровим № 8764.

ОСОБА_4 звертався до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання договору дарування 1/2 частини квартири недійсним. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 18 грудня 1996 року позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано недійсним договір дарування, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 20 червня 1996 року про дар 1/2 частини квартири під АДРЕСА_1 (т. 1 а. с. 69-70).

Відповідно до заповіту від 22 січня 2000 року за життя ОСОБА_4 . У разі смерті належну йому частину квартири АДРЕСА_1 , заповідав онуку - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дітей своїх: доньку - ОСОБА_7 та сина - ОСОБА_7 спадщини лишив, про що свідчить заповіт від 22 січня 2000 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рюміною О. О., зареєстрований в реєстрі за № 419.

ІНФОРМАЦІЯ_5 народилась ОСОБА_7 , відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 07 червня 1949 року, запис № 815, де батьками зазначені: батько - ОСОБА_4 , мати - ОСОБА_15

12 травня 1953 року ОСОБА_7 уклала шлюб з ОСОБА_16 та змінила прізвище на « ОСОБА_7 », згідно зі свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_4 від 12 травня 1953 року, запис № 456.

ІНФОРМАЦІЯ_6 народився ОСОБА_7 , відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 від 05 листопада 1950 року, запис № 3061, де батьками зазначені: батько - ОСОБА_4 , мати - ОСОБА_15

ІНФОРМАЦІЯ_7 народився ОСОБА_1 (позивач у справі), відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 від 16 грудня 1993 року, запис № 891, де батьками зазначені: батько - ОСОБА_18 , мати - ОСОБА_19 .

Згідно з довідками школи-інтернат № 4 від 01 березня 2002 року за № 75, № 77 ОСОБА_1 навчається в школі-інтернат № 4 та перебуває на повному державному забезпеченні.

Відповідно до листа Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 13 вересня 2001 року за № 218 Служба у справах неповнолітніх Малиновської районної адміністрації повідомляє директора школи-інтернат № 4 ОСОБА_5, що у ОСОБА_1 по батьківській лінії ІНФОРМАЦІЯ_1 помер дідусь ОСОБА_4 , 1904 року народження, раніше проживав в АДРЕСА_1 . Бабуся по батьківській лінії - ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_8 .

За відомостями працівників соціальної служби, ОСОБА_4 на ім`я неповнолітнього онука складено заповіт на 1/2 частину зазначеної квартири. Інші родичі в квартирі протягом останніх п`яти років не проживали і за бабусею й дідусем не доглядали. На сьогодні в квартирі ніхто не проживає. Останнім часом з`явилися далекі родичі, що претендують на спадщину. В інтересах дитини Служба у справах неповнолітніх Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради звернулась з проханням до директора школи-інтернат № 4 ОСОБА_5 перевірити ці факти і вжити відповідні заходи щодо прийняття спадщини від імені неповнолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

06 березня 2002 року до Сьомої одеської державної нотаріальної контори від імені ОСОБА_1 звернулась із заявою за № 286 про прийняття спадщини щодо майна ОСОБА_4 , директор загальноосвітньої школи-інтернату № 4 для дітей сиріт і дітей, які залишилися без піклування батьків 1-3 ступенів ОСОБА_5 , яка діяла на підставі Статуту, затвердженого розпорядження Одеського міськвиконкому за № 1249р від 28 грудня 1996 року.

29 червня 2016 року державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори Мельник Л. В. було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку квартири під АДРЕСА_1 , у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності спадкодавця на майно, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 29 червня 2016 року.

Відповідно до спадкової справи № 428/2000 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 07 липня 2000 року із заявою про прийняття спадщини зверталась ОСОБА_7 (дочка померлого) (т. 1 а. с. 54 зворот).

ОСОБА_7 (син померлого) надав до нотаріальної контори нотаріально завірену заяву про відмову від спадкового майна після батька на користь своєї сестри - ОСОБА_7 (т. 1 а.с. 53).

06 березня 2002 року до Сьомої одеської державної нотаріальної контори від імені ОСОБА_1 (онук померлого) звернулась з заявою за № 286 про прийняття спадщини ОСОБА_5 , директор загальноосвітньої школи-інтернату № 4 для дітей сиріт і дітей, які залишилися без піклування батьків 1-3 ступенів, яка діяла на підставі Статуту, затвердженого розпорядженням Одеського міськвиконкому за № 1249р від 28 грудня 1996 року. Свідоцтво про право на спадщину не видавалось.

Згідно з довідкою КП «ЖКС «Черьомушки» від 18 серпня 2008 року за адресою: АДРЕСА_1 , з 16 серпня 1979 року по 18 лютого 2000 року постійно проживав та був зареєстрований ОСОБА_4 .

Відповідно до довідки (виписка із будинкової книги про склад сім`ї та реєстрації) від 18 серпня 2008 року у квартирі АДРЕСА_1 , зареєстрованим є ОСОБА_3 (основний) з 24 березня 2004 року, ОСОБА_4 (колишній власник) помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з листом КП «ОМБТІ та РОН» від 28 листопада 2008 року за № 12227-11/1160 станом на 09 грудня 2008 року та згідно з листом КП «ОМБТІ та РОН» від 26 січня 2017 року за № 480968.72, що станом на 31 грудня 2012 року квартира АДРЕСА_1 , зареєстрована 1/2 частина за ОСОБА_2 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Лічман І. М. від 20 червня 1996 року, за реєстровим № 8764, який визнаний недійсним 18 грудня 1996 року Малиновським районним судом м. Одеси, та 1/2 частина за ОСОБА_3 , на підставі договору дарування, посвідченого Десятою Одеською державною конторою 29 жовтня 1996 року, за реєстровим № 2-7402.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно із частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Статтями 1216, 1218 ЦК Українипередбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Право на обов`язкову частку у спадщині врегульовано статтею 1241 ЦК України, частиною першою якої передбачено, що право на обов`язкову частку у спадщині мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатні вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала

б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Право на обов`язкову частку - це суб`єктивне майнове право окремих спадкоємців першої черги (стаття 1261 ЦК України) отримати певну частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту.

Оскільки спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 є ОСОБА_1 (за заповітом), ОСОБА_7 (дочка померлого), яка на момент смерті ОСОБА_4 була непрацездатною особою, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про відсутність у неї права, на підставі статті 1241 ЦК України, на обов`язкову частку в спадковому майні.

Юридичним фактом, який презюмує постійну непрацездатність особи,

є пенсійний вік.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції Закону станом на 07 грудня 1999 року) право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», до осіб, які втратили працездатність, відносяться особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, особи, які досягли пенсійного віку, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, та непрацюючі особи, визнані особами з інвалідністю в установленому порядку.

ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_7 померла.

Ураховуючи, що на момент смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , досягла 69-річного віку, суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки тому, що ОСОБА_7 мала право на обов`язкову частку у спадщині, передбачену статтею 1241 ЦК України та не встановили повне коло спадкоємців.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості під час розгляду справи в касаційному порядку встановлювати нові обставини або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, то усунути вказані недоліки розгляду справи на стадії касаційного перегляду неможливо, тому справу необхідно передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Завальнюк Дмитро Юрійович задовольнити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2017 року та постанову Одеського апеляційного суду від 03 квітня 2019 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Г. В. Кривцова

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк