КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 752/16595/18

провадження № 22-ц/796/10138/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А.,

суддів - Мазурик О.Ф., Писаної Т.О.

за участю помічника судді, який за дорученням головуючого судді здійснює повноваження секретаря судового засідання - Виноградової А.І.

учасники справи:

позивач - Адміністрація Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України

відповідач - ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1

на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21 травня 2019 року у складі судді Чередніченко Н.П.

у справі за позовомАдміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України до ОСОБА_1 про стягнення витрат , пов`язаних з підготовкою та утриманням у вищому навчальному закладі , -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року представник позивача Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому, з урахуванням уточнень, просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати, пов`язані із підготовкою та утриманням відповідача в Інституті спеціального зв`язку та захисту інформації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» у період з 01.08.2016 р. по 26.01.2018 р. в сумі 199469,74 грн. та вирішити питання судових витрат.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 у період з 01.08.2016 року по 26.01.2018 року навчався в Інституті спеціального зв`язку та захисту інформації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського».

З відповідачем був укладений контракт про проходження військової служби (навчання від 01.07.2016 року в Інституті.

Наказом Інституту від 26.01.2018 року за № 16-ст «Про особовий склад» відповідача було звільнено у запас Збройних Сил України за пунктом 173 Положення про проходження військової служби (навчання) військовослужбовцями Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, затвердженого Указом Президента України від 31 липня 2015 року № 463 та пунктом «е» частини 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», через службову невідповідність.

Фактичні витрати, пов`язані з підготовкою, грошовим, продовольчим, речовим забезпеченням за період з 01.08.2016 р. по 26.01.2018 р. становлять суму в розмірі 199 469 грн. 74 коп., з якою відповідач був ознайомлений , однак, грошові кошти у добровільному порядку в повному обсязі не сплатив, а тому позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та просив стягнути зазначену суму з відповідача в судовому порядку.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 21 травня 2019 року позов задоволено у повному обсязі.

Ухвалено стягнути зі ОСОБА_1 на користь Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України витрати, пов`язані з підготовкою та утриманням в Інституті спеціального зв`язку та захисту інформації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» в період з 01.08.2016 року по 26.01.2018 року в сумі 199 469 грн. 74 коп.

Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з указаним рішенням, 20 червня 2019 року відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі у зв`язку з невідповідністю висновків місцевого суду обставинам справи та неправильним застосуванням норм процесуального права.

Зазначає, що довідка-розрахунок витрат, пов`язаних з підготовкою та утриманням курсанта ОСОБА_1 . від 02.02.2018 року №44 не є доказом у розумінні вимог ст.76 ЦПК України, оскільки незрозуміло звідки взято суму витрат, не надано первинну бухгалтерську документацію обліку і порядку, розрахунок фактичних витрат, підписаний полковником Пучковим О.О., проведений із порушенням закону.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що стороною позивача доведено, що відповідач у період з 01 серпня 2016 року по 26 січня 2018 року навчався в Інституті спеціального зв`язку та захисту інформації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського», знаходився на повному матеріальному забезпеченні, та був звільнений через службову невідповідність, у зв`язку з чим має відшкодування витрати, пов`язані з його підготовкою та утриманням у вищому навчальному закладі.

Проте, з таким висновком колегія не погоджується з огляду на наступне.

Згідно з положеннями статті 352 ЦПК України підставою апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вирішуючи питання юрисдикційності цього спору, апеляційний суд керується наступним.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

У статті 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Судом установлено, що 01 липня 2016 року позивачем укладено контракт про проходження служби в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України особами рядового і навчальницького складу з ОСОБА_1 Термін дії контракту з 01 серпня 2016 року по 31 липня 2020 року (т. 1 а.с. 9-10).

Згідно з п. 2 зазначеного контракту, Державна служба спеціального зв`язку та захисту інформації України зобов`язується забезпечити громадянину ОСОБА_1 створення належних умов для проходження військової служби (навчання), додержуватись його особистих прав і свобод та прав членів його сім`ї, у тому числі надання пільг, гарантій та компенсацій, установлених законом, тощо

Відповідно до п. 3.1., п. 3.2. контракту громадянин ОСОБА_1 зобов`язується проходити військову службу в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України протягом п`яти років після закінчення навчання в Інституті. У випадку звільнення із військової служби в Держспецзв`язку під час навчання та протягом п`яти років після закінчення Інституту з підстав, визначених ч. 9 ст. 11 Закону України «Про державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України» та ч. 10 ст. 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у добровільному порядку відшкодувати витрати, пов`язані з його підготовкою та утриманням в Інституті. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

29.07.2016 року наказом № 42-ОС Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Інституту спеціального зв`язку та захисту інформації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» ОСОБА_1 прийнятий на військову службу за контрактом про проходження військової служби (навчання) курсантами навчального закладу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України , призначений на посаду курсанта та йому присвоєно військове звання «солдат» з 01 серпня 2016 року (т. 4 а.с. 162).

Відповідно до наказу № 16-ст від 26.01.2018 року, солдата ОСОБА_1 , курсанта С-55 взводу С5, який на день виключення зі списків особового складу не вислужив встановлений строк військової служби, 26.01.2018 року за пунктом 173 Положення та пунктом «е» частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» у запас Збройних Сил України, було виключено із списків особового складу Держспецзв`язку за п. 163 Положення про проходження військової служби (навчання) військовослужбовцями Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та припинено дію контракту за підпунктом 5 пункту 35 Положення (т. 1 а.с. 12).

Власноруч відповідачем було написано, що він зобов`язується добровільно відшкодувати витрати, пов`язані з його підготовкою та утриманням в ІСЗЗІ КПІ ім. Ігоря Сікорського протягом одного року з дати звільнення (т. 1 а.с. 14).

Відповідно до довідки розрахунку від 02.02.2018 року № 2544, загальна сума визначених до відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням курсанта ОСОБА_1 за період з 01 серпня 2016 року по 26.01.2018 року склала суму в розмірі 199 638 грн. 67 коп.(т. 1 а.с. 13).

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.

Пунктом 1 частини першої статті 3 КАС України визначено, що справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини другої статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Частиною третьою статті 6 КАС України передбачено, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, передбачених Конституцією та законами України (частина четверта статті 5 КАС України у редакції від 03 жовтня 2017 року).

Згідно із частиною першою статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв`язку з публічним формуванням суб`єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

За змістом пункту 2 частини другої зазначеної статті спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Аналогічні положення закріплені у пункті 2 частини першої статті 19 КАС України.

У пункті 15 частини першої статті 3 КАС України закріплено, що публічною службою є діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регулює Закон України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII).

За змістом частини першої статті 2 Закону № 2232-XII(тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Одним з видів військової служби є військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів (частина шоста зазначеної статті).

Таким чином, навчаючись у вищому навчальному закладі Міноборони, особа проходить військову службу, яка відповідно до зазначених норм КАС України вважається публічною службою.

У Порядку визначено механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до пунктів «е», «є», «ж», «и», «і» частини шостої статті 26 Закону № 2232-XIIвитрат, пов`язаних з їх утриманням у вищому навчальному закладі (далі - витрати).

Витрати відшкодовуються Міністерству Оборони, МВС, Адміністрації Держприкордонслужби, Управлінню державної охорони, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Держспецтрансслужбі.

Згідно з пунктом 7 Порядку в разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку.

Відповідно до наказу № 16-ст від 26.01.2018 року, солдата ОСОБА_1 , курсанта С-55 взводу С5, який на день виключення зі списків особового складу не вислужив встановлений строк військової служби, за пунктом 173 Положення виключено із списків особового складу Держспецзв`язку за п. 163 Положення про проходження військової служби (навчання) військовослужбовцями Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, тобто, звільнено з публічної служби та припинено дію контракту за підпунктом 5 пункту 35 Положення (т. 1 а.с. 12).

Оскільки спори щодо проходження публічної служби від моменту прийняття особи на посаду і до її звільнення, зокрема й питання відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що зумовлює відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з публічної служби, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічний висновок зроблено у постанові від 12 грудня 2018 року у справі №804/285/16 (провадження № 11-669апп18), в якій Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків, викладених у постановах від 14 березня 2018 року у справі №461/5577/15-ц (провадження № 14-18цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі №820/5761/15 (провадження № 11-750апп18) та інших, що свідчить про усталену практику розгляду вказаної категорії спорів.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 липня 1950 року (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У справі «Занд проти Австрії» (заява N 7360/76, доповідь Європейської комісії з прав людини від 12 жовтня 1978 року) висловлено думку, що термін «суд, встановлений законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з [...] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів [...]».

Частинами першою статті 377 ЦПК України передбачені підстави для скасування судового рішення з закриттям провадження у справі, зокрема, на підставі п.1.ч.1 ст. 255 ЦПК України, якою визначено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на зазначене вище і на те, що спір щодо проходження публічної служби відповідача ОСОБА_1 , зокрема, й питання відповідальності за невиконання контракту підготовки відповідача як фахівця, що зумовлює відшкодування фактичних витрат, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства, колегія дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Керуючись статтями 377, п.1.ч.1 ст. 255, ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21 травня 2019 року - скасувати.

Провадження у справі за позовомАдміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з підготовкою та утриманням у вищому навчальному закладі - закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 серпня 2019 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.Ф. Мазурик

Т.О. Писана