ЄУН № 336/2048/18
пр. № 2/336/134/2019
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

28 січня 2019 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Дацюк О.І., при секретарі Скибі О.Б., за участю представника позивача адвоката ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування будинком,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_3, вказавши, що позивач є власником будинку № 26 по вул. Полєтаєва у м. Запоріжжя. У вказаному будинку зареєстрований проживаючим, але фактично не мешкає з 1988 року відповідач ОСОБА_3, який є сином позивача. Оскільки відповідач більше року в будинку не мешкає без поважних причин, позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування будинком № 26 по вул. Полєтаєва у м. Запоріжжя.

Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування будинком. По суті вимог повідомила, що позивач є єдиним власником будинку № 26 по вул. Полєтаєва у м. Запоріжжя, який отримала у спадщину. Відповідач ОСОБА_3 був зареєстрований та фактично мешкав у будинку до 1988 року, однак, після одруження покинув будинок, забрав свої речі, та з того часу в будинку не мешкав. Перешкод для його проживання в будинку не було. Позивач зверталась до відповідача з проханнями анулювати свою реєстрацію в будинку, але відповідач відмовлявся, не пояснивши мотивів цього. У звязку зі змінами у чинному законодавстві позивачеві ОСОБА_2, яка є літньою жінкою, було скасовано субсидію при сплаті житлово-комунальних послуг, оскільки вона не змогла надати документів на підтвердження доходів ОСОБА_3 за відсутності таких, тому вважає, що її права порушені та можуть бути захищені у спосіб, про який просить в позовній заяві.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи повідомлявся судовою повісткою, направленою за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України.

Відповідач не направив до суду відзиву на позовну заяву, а також не заявив будь-яких клопотань, не надав доказів.

Керуючись ст. 280 ЦПК України, суд розглянув справу заочно.

В ході розгляду справи позивачем заявлено клопотання про допит свідків, яке задоволено судом.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні повідомила, що добре знайома та підтримує дружні стосунки з ОСОБА_2, буває у будинку останньої. Відповідач ОСОБА_3, який є сином ОСОБА_2, в будинку не мешкає багато років, покинув будинок після свого одруження, зараз мешкає десь в районі вул. Військбуд разом з дружиною, але де точно свідку невідомо.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що ОСОБА_2 доводиться їй тіткою, а ОСОБА_3 двоюрідним братом. В будинку № 26 по вул. Полєтаєва у м. Запоріжжя свідок був часто, навіщаючи тітку, яка постійно мешкає в будинку одна. ОСОБА_3 в будинку не мешкає багато років, виселився після одруження та мешкає з того часу разом зі своєю дружною, але де саме свідкові невідомо.

При вивченні письмових доказів судом встановлено наступне.

ОСОБА_2 належить будинок № 26 по вул. Полєтаєва у м. Запоріжжя на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадкування за законом від 11.12.1997 року посвідченого державним нотаріусом Пятої запорізької державної нотаріальної контори. (а.с. 6).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.09.2018 року будинок № 26 по вул. Полєтаєва у м. Запоріжжя зареєстровано на праві приватної власності за ОСОБА_2 (а.с. 20-22).

За відомостями з Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 28.08.2018 року, відповідно до відомостей з Державного реєстру виборців, за адресою м. Запоріжжя, вул. Полєтаєва, 26, зареєстровано місце проживання відповідача ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 16).

При вирішенні справи суд виходить з такого.

Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що встановлено ч. 1ст. 316 ЦК України. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном - ч. 1ст. 317 ЦК України.

Стаття 391 ЦК України надає право власнику майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Стаття 405 ЦК України вказує, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

З досліджених судом доказів вбачається, що ОСОБА_3 багато років не мешкає у будинку, належному позивачеві, перешкод для проживання в будинку не мав, а його реєстрація за вказаною адресою створює для позивача перешкоди для оформлення субсидії, тож право позивача з урахуванням встановлених обставин та наведених норм закону підлягає захисту.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, повністю підтверджені наданими доказами та показами свідків, тож вбачає підстави для задоволення позовних вимог про визнання відповідача таким, що втратив право користування будинком.

Також, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За ч. 2 ст. 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 76-81, 141, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування будинком задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування будинком № 26 по вул. Полєтаєва у м. Запоріжжя.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 704,80 гривень (сімсот чотири гривні 80 коп.).

Відповідно до ст. 265 ч. 5 ЦПК України зазначаємо наступні відомості:

Позивач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, індивідуальний ідентифікаційний номер: НОМЕР_1.

Відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, відомості про індивідуальний ідентифікаційний номер відсутні.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом двадцяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення. З урахуванням положень п. 15.5 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України апеляційна скарга подається через суд першої інстанції.

Суддя О.І. Дацюк