Справа № 2-5562/09
Провадження № 6/522/1137/19
УХВАЛА

про поновлення пропущеного строку

для пред`явлення виконавчого листа до виконання

29 серпня 2019 року

Приморський районний суд міста Одеси:

під головуванням - судді Абухіна Р.Д.

за участю секретаря судового засідання Стогонієнко Т.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі заяву ОСОБА_1 - « про поновлення пропущенного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання » по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Кредитної спілки « Україна» про стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до КС « Україна» про стягнення заборгованості, по якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача суму додаткового пайового внеску та неотриманний дохід на загальну суму 110756 грн., судові витрати в сумі 30 грн..

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16.02.2009 року позов задоволено.

12.03.2009 року по справі був виданий виконавчий лист із встановленим строком пред`явлення виконавчого документа до виконання до 26.02.2012 року.

11.06.2019 року позивач подавдо суду заяву про видачу дублікату виконавчого листа, посилаючись на ту обставину, що оригінал виконавчого документа було втрачено.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 19.08.2019 року у задоволенні клопотання про видачу дублікату виконавчого листа відмовлено.

19.08.2019 року подано заяву про поновлення пропущенного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

В судове засідання заявник та відповідачі не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином.

Заявник в заяві просив проводити судове засідання за його відсутності.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч.2 ст.433 ЦПК України, заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

З матеріалів справи, а саме з листа Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Одеській області від 26.06.2019 року вбачається, що виконавче провадження № 21632628 з виконання виконавчого листа №2-5562/09 було відкрито 23.07.2010 року та завершене 27.09.2013 року на підставі п.7 статті 49 ЗУ « Про виконавче провадження» у зв`язку з рішенням Господарського суду Одеської області про визнання боржника банкрутом.

Із відповіді Господарського суду Миколаївської області №21-32-2/44-10-2632/10729/19 від 18.07.2019 року, що оригінал виконавчого листа повернутий державним виконавцем на підставі п.2 ст. 49 Закону України " Про виконавче провадження" та знаходиться в Господарському суді Одеської області в матеріалах справи №21-32-2/44-10-2632, оскільки КС « Україну» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

Відповідно до Інструкції з діловодства в місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, Апеляційному суді Автономної Республіки Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, звернення до виконання судових рішень здійснюється з урахуванням положень Закону України "Про виконавче провадження", а також інших актів законодавства. Виконавчі документи, що надсилаються судом на адресу органів державної виконавчої служби, мають відповідати вимогам, установленим ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження".

Звернення до виконання судових рішень покладається на суд, що розглянув справу у першій інстанції. Вироки, рішення, ухвали та постанови суду звертаються до виконання після того, як вони набрали законної сили, та повернення справи до суду першої інстанції після апеляційного або касаційного розгляду, крім випадків негайного їх виконання. Усе листування щодо звернення до виконання вироків, рішень, ухвал і постанов покладається на апарат суду.

У справі "Іммобільяре Саффі проти Італії" зазначено, що право на звернення до суду також передбачає практичне виконання остаточних, обов`язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні.

Тому необґрунтована тривала затримка виконання обов`язкового рішення може суперечити Конвенції. Саме на державу покладається обов`язок забезпечення того, щоб остаточні рішення, постановлені проти її органів або організацій чи підприємств, якими вона володіє або які вона контролює, були виконані відповідно до вищезазначених вимог Конвенції. Держава відповідає за виконання остаточних рішень, якщо органи влади контролюють обставини, що блокують або перешкоджають їхньому повному та своєчасному виконанню (рішення Європейського суду з прав людини у справі Савіцький проти України, nо.38773/05, від 26.07.2012 року).

Пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. У контексті вищезазначеного, суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (рішення Суду у справі Глоба проти України, по. 15729/07, від 05.07.2012).

Отже, виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі "Сокур проти України").

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість поданої заяви, у зв`язку з чим, підлягає задоволенню.

Суд, вивчивши надану заяву, дослідивши матеріали справи приходить до висновку що заява підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 247, 433 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на пред`явлення виконавчого документа у цивільній справі №2-5562/09 по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Кредитної спілки « Україна» про стягнення грошових коштів до виконання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: Р.Д. Абухін

29.08.2019