КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 361/6073/17
Головуючий у суді І інстанції - Сердинський В.С.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/342/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Удовиченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 вересня 2018 року у справі за позовом Галушко Марини Валентинівни до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4 про усунення перешкод у загальному користуванні майном та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаною заявою, яку мотивувала тим, що вона є власницею нежитлового приміщення АДРЕСА_1. Відповідач ОСОБА_3 є власником приміщення №48, третя особа ОСОБА_4 є орендарем нежитлового приміщення №48 на другому поверсі вказаного будинку. Але відповідач заблокував двері з виходом на спільну площадку, яка веде від приміщення №49 повз приміщення №48 до сходів на перший поверх. Відповідач переобладнав площадку до сходів у тамбур до приміщення №48 та облаштував окремий вхід до свого приміщення.

Внаслідок таких дій відповідача позивач ОСОБА_2 позбавлена можливості користуватися сходами, які ведуть до належного їй на праві власності приміщення №49, що знаходиться на другому поверсі будинку, у зв'язку із чим позивач змушена користуватися іншим виходом через сусіднє приміщення.

Посилаючись на викладене, позивач просила суд визнати незаконним установлення перегородок в коридорі загального користування (приміщення № 43), які перекривають прохід до дверей та сходів на другий поверх будинку АДРЕСА_1 та зобов'язати ОСОБА_3 (власника приміщення № 48) демонтувати перегородки, які перекривають прохід до дверей та сходів на другий поверх будинку на сходову (приміщення № 45, 131) із приміщення № 49, 128, 129, 130 та не чинити перешкод у користуванні належним ОСОБА_2 на праві власності нежитловими приміщеннями № 49, 128, 129, 130 та площадкою до сходів загального користування (приміщення № 45, 131) на другому поверсі будинку АДРЕСА_1.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 вересня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Визнано незаконним установлення перегородок в коридорі загального користування (приміщення № 43), які перекривають прохід до дверей та сходів на другий поверх будинку АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_3 (власника приміщення № 48) демонтувати перегородки, які перекривають прохід до дверей та сходів на другий поверх будинку на сходову (приміщення № 45, 131) із приміщення № 49, 128, 129, 130 та не чинити перешкод у користуванні належним ОСОБА_2 на праві власності нежитловими приміщеннями № 49, 128, 129, 130 та площадкою до сходів загального користування (приміщення № 45, 131) на другомуповерсібудинку АДРЕСА_1.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що позивачем було надано ніким не завірену копію частини поверхового плану, на якому позивачем самим було домальовано дверний отвір в стіні до коридору і сходової № 45. Також апелянт наголошує, що ні вона, ні інші суміжні співвласники своєї згоди на проведення технічної інвентаризації і доступу до приміщень не давали, а отже і зроблений в ході інвентаризації план громадської будівлі викликає сумніви щодо його законності.

ОСОБА_3 зазначає, що представником Броварського районного управління ДСНС не було встановлено факт порушення апелянтом правил пожежної безпеки, оскільки відомості про це прямо відсутні у їхній відповіді. Також апелянт акцентує увагу, що позивач самовільно, без згоди інших співвласників та всупереч будівельним нормам вибив в несущій стіні отвір і встановив двері, які ведуть з приміщення №49 до коридору №73, з метою облаштування так званого додаткового виходу на сходову №45.

Враховуючи викладене, ОСОБА_3 просила визнати обґрунтованими підстави, які вказані у заяві про відвід у суді першої інстанції судді Сердинському В.С. та скасувати рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 вересня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

При апеляційному розгляді справи представник відповідачки ОСОБА_3, адвокат ОСОБА_5 доводи апеляційної скарги підтримав, просив їх врахувати при розгляді апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, суд першої інстанції при розгляді вказаної справи встановив наступні обставини.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, яке видане на підставі рішення виконкому Броварської міської ради 28 жовтня 2003 року №544 позивач ОСОБА_2 є власником 74/100 частин приміщення №25, приміщення №36, 65/100 частин приміщення АДРЕСА_1 (а.с.8).

Право власності позивача підтверджується свідоцтвом про право власності б/н від 16 грудня 2003 року, виданого виконкомом Броварської міської ради Київської області та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Броварського бюро технічної інвентаризації №2300701 від 16 грудня 2003 року (а.с.9).

Планом розміщення приміщення №49, власником якого є позивач ОСОБА_2, передбачено вихід із другого поверху на сходовий майданчик (приміщення 45) та назовні (а.с.10).

Відповідно до листа Броварського РУ ГУ ДСНС України у Київській області №843 від 15 грудня 2016 року, вищевказаний запасний (евакуаційний) вихід повинен використовуватись за призначенням і не може бути закритий, заставлений, перегороджений, перекритий (а.с.18).

З поверхневого плану громадського будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, вбачається, що нежитлове приміщення №49, власником якого є ОСОБА_2 поділено на декілька нежитлових приміщень: №49, №128, №129, №130. В коридорі загального користування, з якого слідує вихід на сходову клітину до першого поверху №45, облаштовано нежитлове приміщення №131 (а.с.11).

Згідно листа КП «БМР «Броварське бюро технічної інвентаризації» №19 від 02 жовтня 2017 року, при проведенні технічної інвентаризації 19 вересня 2017 року нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1, встановлено, що приміщення №131, з'явилося шляхом встановлення перегород в коридорі загального користування (прим. 73), що створило неможливість виходу на сходову (прим. 45) із приміщення № 49 (а.с.20).

Також суд першої інстанції встановив, що відповідач ОСОБА_3 та третя особа ОСОБА_4, який є орендарем з дозволу відповідача, самочинно перекрив спірний вихід, встановивши замки, які відмикаються ключем із ззовні, чим перешкоджає виходу з приміщення №49. Також відповідач улаштував на шляхах до цього виходу самовільні перепланування та встановив додаткові двері до сходового майданчику, розташувавши у тамбурі запасного виходу власний інвентар та меблі, тощо.

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що позовні вимоги ОСОБА_2 щодо незаконно перешкоджання відповідачкою для вільного користування нею виходу із приміщення №49 в приміщення № 45 та сходову клітину є доведеними в повному обсязі, а відповідач та третя особа, порушуючи норми чинного законодавства, належних доказів правомірності даних своїх дій суду не надали.

Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним нормам права рішення суду першої інстанції відповідає.

Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Змістом права власності є правомочності щодо права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися "згідно із законом", воно повинне мати "легітимну мету" та бути "необхідним у демократичному суспільстві". Якраз "необхідність у демократичному суспільстві" і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які, у свою чергу мають бути "відповідними і достатніми"; для такого втручання має бути "нагальна суспільна потреба", а втручання - пропорційним законній меті.

У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, як дотримання "справедливого балансу" між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб'єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Недоторканість права власності забезпечується у всіх сферах суспільного життя. Разом з тим право власності не є абсолютним. В інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом, діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити обмежене користування його майном іншими особами.

Так, із матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_2 набула у жовтні 2003 року права власності на 65/100 частин нежитлового приміщення АДРЕСА_1 Даний факт підтверджується наявним в матеріалах справі свідоцтвом про право власності та не заперечується сторонами у вказаній справі.

Також із наявних в матеріалах справи поверхового плану другого поверху будинку АДРЕСА_1 вбачається, що станом на 2003 рік із зазначеного приміщення передбачений був вихід в коридор №73 площею 85 кв.м. та вихід на сходи в приміщення №45 та сходи приміщення №71. Вказаний вихід був передбачений через сусіднє нежитлове приміщення №48 площею 49 кв.м. власником якого є відповідачка у справі ОСОБА_6 Вказаний факт сторонами не заперечувався та підтверджується повідомленням директора КП БМР «Броварське бюро технічної інвентаризації» Пащенко О.Л. лист №189 від 11 вересня 2018 року (а.с. 20, 58, 133,134, 154-156).

Також із матеріалів справи вбачається, що 30 червня 2004 року ОСОБА_8 діючи на підставі довіреності від ОСОБА_9, як власника 35/100 частин приміщення АДРЕСА_1, уклав договір дарування нерухомого майна згідно до умов якого подарував зазначену частину нежитлового приміщення ОСОБА_10 (а.с. 136).

19 вересня 2017 року Комунальним підприємством Броварської міської ради «Броварське БТІ» було проведено інвентаризацію зазначеного нежитлового приміщення та виготовлено технічний паспорт з визначенням розташування приміщень та виходів із них. (а.с. 138 -143).

Згідно до внесених змін 19 вересня 2017 року працівниками БТІ зазначено що вихід із приміщення №128 (коридор), власником якого є позивачка ОСОБА_2, передбачений вихід до приміщень загального користування приміщення № 45 (сходова) та приміщення № 131 (коридор). (а.с.156, 140).

Судом першої інстанції також встановлено, що відповідачкою у справі ОСОБА_6 облаштовано приміщення №131 площею 9.8 кв.м шляхом встановлення перегородок в коридорі загального користування №73, що підтверджується також планом БТІ від 19 вересня 2017 року та при цьому заблоковано вихід із приміщення №129, що належить позивачці у справі ОСОБА_2 в приміщення №45 (сходова), що є приміщенням загального користування. Даний факт підтверджується повідомленням директора КП БМР «Броварське бюро технічної інвентаризації» Пащенко О.Л. лист №189 від 11 вересня 2018 року (а.с. 20, 154-156).

Із матеріалів справи вбачається, що відповідачка та третя особа не заперечували факт перепланування та перебудову місць загального користування та блокування виходу позивачу із належного їй приміщення в приміщення №45. (а.с. 13, 15)

Відповідно до частин першої, другої статті 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Оскільки між сторонами виник спір щодо порядку користування приміщенням загального користування №45, №73 на другому поверсі в будинку АДРЕСА_1, що вбачається із їх переписки (а.с.12-15), тому сторони мали право вирішити вказаний спір щодо правомірності облаштування позивачкою виходу на коридор №73 для проходу в приміщення №45 (сходову), а у зв'язку з не досягненнями згоди з позивачкою ОСОБА_2, відповідачка ОСОБА_6 в судовому порядку, а не самоправно закривати облаштований позивачкою вихід, так як відповідачкою вказаного порядку дотримано не було, тому суд обґрунтовано задовольнив поданий ОСОБА_2 позов.

Доводи апелянта про те, що облаштований позивачкою вихід із приміщення №128 облаштований з істотним порушенням будівельних норм і правил та несе загрозу відвідувачам, не підтверджено відповідними та належними доказами та є лише припущенням сторони у справі.

Так, під істотним порушенням будівельних норм і правил з огляду на положення Законів України "Про основи містобудування"; "Про архітектурну діяльність"; "Про регулювання містобудівної діяльності"; постанови Кабінету Міністрів України "Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт" від 13 квітня 2011 року № 466 необхідно розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність та загрожує життю й здоров'ю людини, тощо. Доказів щодо заявлених доводів апелянтом не подано.

Посилання апелянта на те, що суддя Сердинський В.С., який розглянув вказаний спір є товаришом сина позивачки також не підтверджено належними та допустимими доказами. Крім того ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 квітня 2018 року у складі судді Петришиної Н.М. було вирішено заявлений відповідачкою відвід та відхилений як безпідставний (а.с.93,94).

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу як такі, що не спростовують висновків суду та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про задоволення позову, а рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про неправильну оцінку фактичних обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими і не спростовують висновків суду, оскільки не призвели до порушення основних принципів цивільного процесуального законодавства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі і не вплинули на суть ухваленого рішення.

Керуючись ст. 12, 81, 263, 264, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів.

Мотивований текст постанови виготовлено 07 лютого 2019 року.

Головуючий: М.А.Яворський

судді: Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагеєв