Єдиний унікальний номер № 616/89/19
Провадження № 2/616/89/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

„06" грудня 2019 року Великобурлуцький районний суд

Харківської області

в складі головуючого - судді РИКОВА М.І.

за участю секретаря КАПЛЕНКО А.В.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2 ,

Справа № 616/89/19,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Великий Бурлук справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) зі сплати аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за липень, серпень, вересень, жовтень та листопада 2018 року в розмірі 8 109 грн 16 к.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що рішенням Великобурлуцького районного суду Харківської області від 12 березня 2018 року було розірвано шлюб укладений 14 листопада 2006 року між позивачем та відповідачем.

Судовим наказом від 30 серпня 2018 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини: сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.76-78).

Згідно розрахунку боргу по аліментах від 16 січня 2019 року по виконавчому провадженню № 57200224 розмір аліментів, що підлягають стягненню за період з липня по грудень 2018 року складає 1 890 грн 25 к. щомісячно. Починаючи із липня 2018 року у відповідача виникала заборгованість в розмірі одного платежу і заборгованість із аліментів за липень 2018 року була сплачена відповідачем тільки в грудні 2018 року одним платежем із аліментами за грудень. Заборгованість з аліментів за серпень, вересень, жовтень та листопад 2018 року станом на день подання даного позову відповідачем ще не виплачено. Проте, при розрахунку пені січень місяць 2019 року не враховувався, так як письмовими доказами підтверджуються заборгованості та виплати тільки по грудень 2018 року включно.

Розмір пені за несвоєчасну сплату аліментів ОСОБА_2 розрахований за формулою наведеною Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 25 квітня 2018 р. у цивільній справі № 572/1762/15-ц та становить 8 109 грн 16 к.

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 має дохід та можливість сплачувати аліменти на утримання дитини у визначеному судом розмірі і заборгованість зі сплати аліментів виникла з її вини, позивач вважає за можливе стягнути із відповідача неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів відповідно до статті 196 СК України саме у зазначеному ним розрахованому.

Не погодившись з позовною заявою відповідач ОСОБА_2 подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 , посилаючись на те, що 30 серпня 2018 року Великобурлуцьким районним судом Харківської області видано наказ про стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03 липня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Виконавче провадження № 57200224 за вказаним судовим наказом відкрито 14.09.2018. Постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника винесена 22.10.2018, яка була направлена відділом ВДВС за місцем роботи відповідача. З моменту отримання постанови ВДВС про звернення стягнення на заробітну плату від 22.10.2018, із заробітної плати відповідача з листопада 2018 року утримуються аліменти у визначеному розмірі. Відповідач зазначає, що судовий наказ про стягнення з неї аліментів видавався судом без виклику її в судове засідання, за місцем реєстрації вона не проживала, а тому не отримувала жодних повідомлень, в тому числі судового наказу, про стягнення аліментів на утримання дитини.

Про стягнення аліментів вона дізналася лише в листопаді 2018 року від бухгалтерії за місцем своєї роботи до якої було передано постанову Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 22.10.2018, під час утримання суми аліментів з її заробітної плати. Відповідач зазначає, що її вини за прострочення сплати аліментів немає, а тому не можна покладати на неї відповідальність за прострочення сплату аліментів, оскільки заборгованість утворилася з незалежних від неї причин.

З моменту надходження постанови про звернення стягнення на заробітну плату за місцем роботи відповідача, з заробітної плати бухгалтерією щомісячно утримуються аліменти та перераховуються на рахунок державної виконавчої служби. ОСОБА_2 вказує, що відповідно до вимог чинного законодавства, її особиста участь у зазначених процесуальних діях не передбачена, а тому вона не має нести відповідальність за дії третіх осіб, в тому числі вчинені несвоєчасно або не у спосіб, передбачений законом (позивача, державного виконавця, бухгалтерії підприємства тощо).

Оскільки відповідач вважає, що її вина у виникненні заборгованості за аліментами відсутня, в зв`язку з відсутністю в її діях складу порушення, зокрема вини, а тому позовна заява задоволенню не підлягає в повному обсязі. За таких обставин просила відмовити в задоволені позову.

ОСОБА_1 у відповіді на відзив ОСОБА_2 , заперечує проти заяви відповідача щодо відмови у позовних вимогах у повному обсязі. Зазначив, що відповідач у відзиві покладає провину за прострочення сплати аліментів на Міжрайонний ВДВС по Дергачівському та Золочівському районах ГТУЮ у Харківській області, якому знадобилось витратити час на пошук відомостей про місце роботи і доходи боржника.

Відповідач зазначаючи, що аліменти на утримання дитини із неї стягуються із листопада 2018 року намагається ввести суд в оману так як примусове стягнення аліментів із ОСОБА_2 було розпочато лише в грудні 2018 року. Чому, не зважаючи на наявність постанови державного виконавця від 22.10.2018 року, в листопаді 2018 року з заробітної плати ОСОБА_2 не були утримані аліменти, позивачу невідомо, однак позивач вказує, що відсутність примусового стягнення не звільняє боржника від обов`язку по сплаті аліментів.

Окрім того, відповідач у відзиві зазначає, що єдиною причиною прострочення сплати аліментів є не проживання її за місцем реєстрації, через що остання не отримувала судового наказу та постанови ВДВС про відкриття виконавчого провадження. Однак, відповідачем не надано доказів які б підтверджували, що нею не було зареєстровано її місце проживання (перебування) із незалежних від неї обставин. Тому позивач вважає, що відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що вона з незалежних від неї причин в період з липня по листопад (включно) 2018 року не могла виконувати свої обов`язки по утриманню дитини. Позивач вказує, що ніщо не перешкоджало відповідачу цікавитись матеріальним становищем сина та утримувати його. Не проживання відповідачем за місцем реєстрації є обставиною залежною виключно від волі відповідача, а тому не може бути підставою для невиконання обов`язку по утриманню дитини, а тому просив відхилити мотиви на які посилається відповідач у відзиві на позовну заяву та задовольнити його позовну заяву у повному обсязі.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяві та відповіді на відзив. Просив позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні ОСОБА_2 позов не визнала та просила відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Зазначила, що її вини у затримці сплати аліментів немає. Вона не мала наміру ухилятись від сплати аліментів. Окрім того, намагалась налагодити з сином відносини, однак останній не бажає з нею спілкуватися. За час не проживання з сином, купувала останньому велосипед, планшет. Про винесення судом судового наказ не знала. Після того як дізналась, самостійно звернулась до суду для отримання копії судового наказу.

Суд, вислухавши доводи позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що з 14 листопада 2006 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Великобурлуцького районного суду Харківської області від 12 березня 2018 року. Рішення набрало законної сили 12 квітня 2018 року (а.с.12).

За час перебування позивача та відповідача у шлюбі у останніх ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син - ОСОБА_7 , відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 (а.с.11).

Відповідно до розпорядження Великобурлуцької районної державної адміністрації Харківської області від 26 червня 2018 року місце проживання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначено з батьком ОСОБА_1 (а.с.13).

Отже, дитина знаходиться на утриманні позивача ОСОБА_1 .

Судовим наказом від 30 серпня 2018 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини: сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду, тобто з 03 липня 2018 року і до досягнення дитиною віку повноліття (а.с.76-78).

Судовий наказ звернутий до виконання, що вбачається з постанови про відкриття виконавчого провадження від 14 вересня 2018 року Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Головного територіального управління юстиції (а.с.15-16).

Постановою про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 22 жовтня 2018 року державного виконавця було постановлено звернути стягнення на доходи боржника ОСОБА_2 , що отримує дохід у Регіональній філії «Південна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» (а.с.17-18).

14 листопада 2018 року постановою головного державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Головного територіального управління юстиції було накладено арешт на майно боржника у зв`язку з тим що існує заборгованість понад три місяця (а.с.19-20).

Відповідно до звіту про здійснення відрахування та виплати від 07 листопада 2019 року № 791, виданого бухгалтерією виробничого підрозділу «Куп`янська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Південна залізниця» з ОСОБА_2 за постановою від 22 жовтня 2018 року ВП № 57200224, виданої за виконавчим документом - судовим наказом № 616/528/18 від 30.08.2018, виданого Великобурлуцьким районним судом Харківської області, з листопада 2018 року почали стягувати аліменти (а.с.58).

З розрахунку боргу по аліментах від 16 січня 2019 року станом на 01 січня 2019 року, заборгованість за виконавчим документом становить 11 341 грн 50 к. з них сплачено 7 887 грн 06к. Залишок боргу складає 3 454 грн 44 к. (а.с.21).

Звертаючись до суду з позовом про стягнення неустойки (пені) зі сплати аліментів позивач посилався на те, що відповідач зобов`язана утримувати їхнього спільного сина, а відсутність примусового стягнення не звільняє її від обов`язку по сплаті аліментів, а тому через неналежне виконання обов`язків щодо сплати аліментів просив стягнути пеню. Позивачем проведено розрахунок пені за прострочення сплати аліментів за липень, серпень, вересень, жовтень та листопад 2018 року і таку визначено (згідно розрахунку) в розмірі 8 109 грн 16к.

За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покласти таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках неустойка стягується за весь час прострочення сплати аліментів.

Таким чином, під час вирішення питання про стягнення пені за прострочення сплати аліментів боржником, необхідно брати до уваги фактичні обставини, що зумовили виникнення заборгованості, можливість та обізнаність боржника про необхідність утримувати дитину, у тому числі і на підставі відповідного судового рішення, участь боржника у вихованні дитини, що сприятиме його обізнаності щодо потреб дитини, пов`язаних з її матеріальним забезпеченням.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала щодо нарахування пені, оскільки судовий наказ про стягнення з неї аліментів видавався судом без виклику її в судове засідання, за місцем реєстрації вона не проживає, а тому не знала про наявність судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини. З моменту отримання постанови ВДВС про звернення стягнення на заробітну плату від 22.10.2018, із заробітної плати відповідача з листопада 2018 року утримуються аліменти у визначеному розмірі. На даний час заборгованості по аліментам немає, аліменти утримуються з її заробітної плати регулярно. Окрім того, відповідач зазначила, що з 26 жовтня 2018 року по 07 грудня 2018 року перебувала на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Харківської клінічної лікарні на залізничному транспорті № 1, а тому у зв`язку з хворобою не мала змоги отримати пошту.

Твердження відповідача щодо перебування на стаціонарному лікуванні підтверджено випискою із медичної картки стаціонарного хворого № 251232 (а.с.67).

Як встановлено судом 30 серпня 2018 року Великобурлуцьким районним судом Харківської області було видано судовий наказ, який було цього ж дня направлено на адресу стягувача ОСОБА_1 та боржника ОСОБА_2 .

Як убачається з конверта, який адресовано ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 , судовий наказ не був вручений та повернувся до суду з довідкою на конверті «не вручене за закінченням терміну зберігання» (а.с.83).

04 вересня 2018 року копія судового наказу також була направлена до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області за місцем реєстрації боржника, яка на той час була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.79).

05 жовтня 2019 року судом, на адресу ОСОБА_2 повторно був направлений судовий наказ, що убачається із супровідного листа від 05.10.2018 (а.с.84), який також не був вручений адресату та повернувся з відміткою в довідці на конверті «за закінченням терміну зберігання» (а.с.85).

З електронної форми звернення громадян від 07 грудня 2019 року вбачається, що ОСОБА_2 самостійно звернулась до суду та просила вислати на адресу, де вона проживає, а саме: АДРЕСА_2 , судовий наказ (а.с.86). За заявою ОСОБА_2 судом втретє було вислано судовий наказ на зазначену останньою адресу (а.с.87), який ОСОБА_2 також не отримала. Конверт повернувся до суду з відміткою «за закінченням встановлено строку зберігання» (а.с.88).

Судовий наказ ОСОБА_2 було отримано лише 21 січня 2019 року, що вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.90).

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Відповідно до ст. 196, 197 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Вина - це психічне ставлення заподіювача шкоди до своєї протиправної поведінки та її негативних наслідків у формі умислу та необережності. Умисел як форма вини включає елемент усвідомлення та наміру. Діяння особи вважаються такими, що вчинені з умислом, якщо вона усвідомлювала протиправність своєї поведінки та бажала або свідомо допускала настання такої шкоди.

Дослідивши докази, надані учасниками справи, а також матеріали цивільної справи, суд вважає, що в діях відповідача ОСОБА_2 відсутня винна поведінка щодо несплати заборгованості по аліментах.

Відповідачка зазначила, що їй невідомо було про необхідність сплачувати аліменти та розміру аліментів, оскільки судовий наказ про стягнення аліментів з ОСОБА_2 був отриманий останньою в січні 2019 року. Раніше судовий наказ не отримала, оскільки мешкала за іншою адресою та перебувала на лікуванні в лікарні. Окрім того, відповідач сама звернулась до суду про видачу та направлення на її адресу судового наказу за новим місцем мешкання після того як дізналась, що з її заробітної плати, на підставі судового наказу, стягуються аліменти.

З листопада 2018 року відповідач сплачує аліменти щомісячно та погасила заборгованість по аліментам, що також свідчить про відсутність у неї умислу на ухилення від сплати заборгованості по аліментах, а тому підстав для стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у суду немає.

Позивач, не надав належних та беззаперечних доказів наявності вини відповідачки щодо несплати аліментів за вказаний період, а тому, суд не вбачає підстав для стягнення пені.

Посилання позивача на те, що відповідачка усвідомлювала свій обов`язок сплачувати аліменти за виконавчим листом, суд не приймає до уваги, оскільки доказів цьому суду не надано. Суд вважає, що для таких випадків, діє ч.1 ст.141 СК України, згідно якої мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Тобто, у випадку форс-мажорних обставин, які унеможливлюють виплату аліментів одним із батьків вчасно, обов`язок щодо утримання дитини покладено на другого з батьків.

Враховуючи, що суд не вбачає злісного умислу у допущенні ОСОБА_2 заборгованості зі сплати аліментів, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до неї такого засобу цивільно-правової відповідальності, як стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, а тому позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 7, 12, 13, 76, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, районний суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) зі сплати аліментів - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Великобурлуцький районний суд Харківської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець смт. Великий Бурлук Великобурлуцького району Харківської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , паспорт серія НОМЕР_3 , виданий Великобурлуцьким РВ УМВС України в Харківській області 11 липня 1997 року, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженка с. Новоолександрівка Вовчанського району Харківської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 , паспорт серії НОМЕР_5 виданий Великобурлуцьким РВ УМВС України в Харківській області 25 грудня 2006 року, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Судове рішення ухвалене в нарадчій кімнаті, в судовому засіданні 06 грудня 2019 року, проголошено його вступну та резолютивну частини.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 13 грудня 2019 року.

Головуючий - Суддя Великобурлуцького районного суду

Харківської області М.І.РИКОВ