Справа №345/5095/19
Провадження № 2/345/1856/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.12.2019 року м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі

головуючого - судді Юрчака Л.Б.

секретаря судового засідання Баран В.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Калуської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася в суд з даним позовом, в якому зазначила, що на початку 90-х років, її мати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , почала спільно проживати однією сім`єю з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у його будинку, за адресою АДРЕСА_1 . Оскільки, на той час вони були вже немолоді люди, офіційно шлюб в державних органах не реєстрували. Проте, 15.06.1994 року, між ними було укладено церковний шлюб , що підтверджується відповідним Свідоцтвом про вінчання. З того часу ОСОБА_3 , постійно, безперервно проживала з ОСОБА_4 за вищевказаною адресою. Будинок з господарськими будівлями і спорудами належав ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом №1Д-648 по реєстру, виданому 13.12.2000 року, державним нотаріусом Калуської МДНК .Попович О.В .

У володінні матері позивача, на той час також була квартира, за адресою АДРЕСА_2 , тому місце своєї реєстрації (прописки), на нову адресу АДРЕСА_1 вона не змінювала. В даній квартирі по АДРЕСА_1 фактично проживала її онука. В 2012 році , мати продала квартиру, але оскільки не мала правовстановлюючих документів на будинок по АДРЕСА_1 , а ОСОБА_4 вже помер, то не могла там зареєструватись, тому зареєструвалась за адресою АДРЕСА_3 , де зараз проживає позивач.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер і з цієї дати слід відраховувати строк володіння нерухомим майном ОСОБА_3 . Після смерті ОСОБА_4 , мати позивачки ОСОБА_3 залишилась проживати у його будинку по АДРЕСА_1 . Син ОСОБА_4 - ОСОБА_9 , ні до смерті батька, а ні після його смерті, у даному будинку не проживав, заяви про прийняття спадщини ним не було подано, що підтверджується Інформаційною довідкою зі спадкового реєстру №57714182 від 27.09.2019 року, не заперечував щодо проживання матері позивача ОСОБА_3 в будинку, лише зрідка (раз чи два на рік ) приїздив щоб навідати її та поїхати на могилу батька.

ОСОБА_3 , відкрито проживала і володіла будинком за адресою АДРЕСА_1 . Її проживання в будинку було правомірним та добросовісним, оскільки майно після смерті чоловіка, з яким вона проживала однією сім`єю , ні за ким іншим не було зареєстровано. Фактично титульний (офіційний) власник майна був відсутній і майно документально залишилось безхазяйним. Спадкоємець померлого - син ОСОБА_9 спадщину не прийняв. Щодо користування і володінням будинком ОСОБА_3 він не заперечував. Отже володілець майна - ОСОБА_3 була впевнена у тому, що на це майно не претендують інші особи і що вона є власником цього майна. Заволодіння цим майном не може бути неправомірним (здійснене шляхом викрадення, грабунку, шахрайства тощо), а також не грунтувалось на договорі (договорі оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо).

ІНФОРМАЦІЯ_4 мати позивачки ОСОБА_3 померла. Похоронний обряд також було проведено у будинку за адресою АДРЕСА_1 . Після її смерті спадкоємцем стала позивачка. 28.03.2016 року нею у встановлений законодавством строк було подано Заяву про прийняття спадщини в Калуську міську державну нотаріальну контору та було заведено спадкову справу. Одразу після смерті матері, позивач стала володіти, доглядати та користуватись будинком АДРЕСА_1 , сплачувала комунальні платежі, здійснювала поточний ремонт, обробляла присадибну земельну ділянку . За умови відсутності офіційно зареєстрованих власників будинку чи будь - яких інших осіб які можуть претендувати на нього, позивач вважає що є добросовісним власником даного майна. У володіння та користування він перейшов до неї цілком правомірно, оскільки залишився їй після смерті її матері, спадкоємцем якої вона являється , і щодо цього нею було подано офіційно заяву про спадкування.

Водночас, зважаючи на відсутність документів на право власності та державної реєстрації права власності на будинок АДРЕСА_1 , у позивача немає змоги там зареєструватись чи переукласти договори на постачання комунальних послуг.

Загалом строк безперервного володіння будинком, з урахуванням правонаступництва позивача за ОСОБА_3 , починаючи з 03.11.2005 року по дату подачі позову складає більше 14 років, а тому вважає, що за нею слід визнати право власності на даний житловий будинок. Тому прохає суд визнати на нею право власності за набувальною давністю на дане майно.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Боднар Н.Я. позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задоволити .

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, однак 09.12.2019 року ним подано заяву, згідно якої розгляд справи просить проводити без його участі, при вирішенні спору покладається на розсуд суду.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні дав показання про те, що він є сином ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . В 1991 році його батько став проживати однією сім`єю з ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 . Вони взяли церковний шлюб, ОСОБА_3 була доброю господинею. Після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в будинку стала проживати її дочка, позивач по справі ОСОБА_2 .

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні дала показання про те, що вона проживає навпроти будинку позивачки . Її мати ОСОБА_3 проживала разом із ОСОБА_4 з 1991 року однією сім`єю. Після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в будинку стала проживати її дочка, позивач по справі ОСОБА_2 .

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні дав показання про те, що він проживає навпроти будинку позивачки,знав добре ОСОБА_4 . Він прожива разом із ОСОБА_3 з 1991 року. Після їх смерті в будинку проживає дочка ОСОБА_3 . ОСОБА_2 .

Заслухавши пояснення представника позивача, свідків, судом встановлено наступне.

Встановлено, що мати позивачки ОСОБА_3 на початку 90-х років почала спільно проживати однієї сім`єю з ОСОБА_4 у його будинку за адресою АДРЕСА_1 , який належав йому на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом №1Д-648 по реєстру, виданому 13.12.2000 року, державним нотаріусом Калуської МДНК Попович О.В. , спадкова справа №347. (а.с.4).

15.06.1994 року між ними було укладено церковний шлюб, що підтверджується відповідним Свідоцтвом про вінчання (а.с.47).

У володінні матері позивачки , на той час також була квартира, за адресою АДРЕСА_2 , тому місце свої реєстрації (прописки), на нову адресу АДРЕСА_1 вона не змінювала. В даній квартирі по АДРЕСА_1 фактично проживала її онука. В 2012 році , мати позивачки продала квартиру , що підтверджується копією договору купівлі - продажу від 24.04.2012 року №954 (а.с.57-58), але оскільки не мала правовстановлюючих документів на будинок АДРЕСА_1, а ОСОБА_4 вже помер, то не могла там зареєструватись, тому зареєструвалась за адресою АДРЕСА_3 . де зараз проживає позивач.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер, що стверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.48).

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_3 (а.с.49),що стверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.49).

ОСОБА_3 , відкрито проживала і володіла будинком за адресою АДРЕСА_1 . Її проживання в будинку було правомірним та добросовісним, оскільки майно після смерті чоловіка, з яким вона проживала однією сім`єю , ні за ким іншим не було зареєстровано. Фактично титульний (офіційний) власник майна був відсутній і майно документально залишилось безхазяйним. Спадкоємець померлого - син ОСОБА_9 спадщину не прийняв. Щодо користування і володінням будинком ОСОБА_3 він не заперечував, що підтвердив у своїх пояснення як свідок у судовому засіданні.

Отже володілець майна ОСОБА_3 була впевнена у тому, що на це майно не претендують інші особи і що вона є власником цього майна. Заволодіння цим майном не може бути неправомірним (здійснене шляхом викрадення, грабунку, шахрайства тощо), а також не грунтувалось на договорі (договорі оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо). ОСОБА_3 , аж до моменту смерті проживала по АДРЕСА_1 , самостійно сплачувала комунальні платежі в цьому будинку, здійснювала поточний ремонт, обробляла присадибну земельну ділянку, що також підтверджено показами свідків у судовому засіданні.

Після смерті ОСОБА_3 її спадкоємцем стала позивачка - дочка ОСОБА_2 .

28.03.2016 року позивачем , у встановлений законодавством строк, було подано Заяву про прийняття спадщини в Калуську міську державну нотаріальну контору (а.с.54) та заведено спадкову справу, що підтверджується Інформаційною довідкою №57990360 від 21.10.2019 року (а.с.52).

Позивач після смерті матері стала володіти, доглядати та користуватись будинком АДРЕСА_1 , сплачувала комунальні платежі, здійснювала поточний ремонт, обробляла присадибну земельну ділянку (садила город та збирала урожай), що стверджується копіями квитанцій (а.с.59,60) та показами свідків.

Згідно п. 3 ст. 335 ЦК України: безхазяйні рухомі речі можуть набуватися у власність за набувальною давністю.

Відповідно до ст. 344 УК України: особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Чинним цивільним законодавством набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі, якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

В даному випадку попередній власник майна помер і спадщину не було оформлено, тому позов подано до Калуської міської ради яка управляє майном територіальної громади.

Верховний Суд України у постанові від 27.09.2018р., по справі № 571/1099/16-ц, зауважив, що при зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно, позивачем має бути доведено факт існування такого нерухомого майна, відкритість та безперервність, володіння ним без правової підстави; добросовісність заволодіння майном, факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше 10 років.

На підтвердження існування такого нерухома майна, було замовлено Звіт про незалежну оцінку житлового будинку з господарськими будівлями, який був здійснений суб`єктом оціночної діяльності - ОСОБА_14 , який було здійснено 16.10.2019 року (а.с.5-38) .

Згідно даного звіту, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 , складається з дерев`яного житлового будинку загальною площею 89,45 кв. метрів, житловою площею 39,6 кв. метрів, сараю, вбиральні, криниці, та огорожі.

Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

В даному випадку позивач ОСОБА_2 є правонаступником який почав володіти майно після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України, діє презумпція правомірності набуття права власності на майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відкритість володіння означає, що воно є очевидним для усіх третіх осіб, які повинні мати можливість спостерігати за ним, але це не означає, що володілець зобов`язаний спеціально інформувати оточуючих про своє володіння річчю. Володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні.

Власники майна так і як і будь - які інші особи, які могли б претендувати на майно відсутні.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") (п. 14 Постанови).

З наведеного суд приходить до висновку, що загалом строк безперервного володіння будинком, з урахуванням правонаступництва ОСОБА_2 за ОСОБА_3 , починаючи з 03.11.2005 року по дату подачі позову - 22.11.2019 року, складає більше 14 років. Відповідач по справі спростувань вказаних обставин та вимог про повернення цього нерухомого майна не заявлено, а тому позивач після такого володіння набула право власності за набувальною давністю на вищевказане майно.

За вказаних обставин позов підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 15,16, 344 ЦК України, 10, 12, 77-81, 197-198, 200, 206, 259, 263-265, 279 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 , за набувальною давністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 19.12.2019

Суддя: