КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
______________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2-з/520/231/19
УХВАЛА

07.02.2019 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Петренка В.С.

за участю секретаря Шевчук В.О.,

розглянувши у підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Одесі заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, подану по цивільній справі за позовом

ОСОБА_2

до ОСОБА_3

про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

12.12.2018року ОСОБА_2 звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_3, в якій просить суд стягнути з ОСОБА_3 на її - ОСОБА_2 користь суму заборгованості за договором позики у розмірі 270 000,00грн., суму інфляційних збитків за договором позики у розмірі 17 145,00грн., та судові витрати.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 14.01.2019року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання.

06.02.2019року від позивача до канцелярії суду надійшла заява про забезпечення позову, в якій позивач просить накласти арешт на квартиру під №59 у будинку №10-Г по проспекту Маршала Жукова у місті Одесі, яка належить на праві приватної власності відповідачу - ОСОБА_3.

В обґрунтування наданої заяви позивач посилається на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення судом позовної заяви, оскільки відповідач як власник майна має можливість відчужити своє майно іншій особі, у звязку з чим, у разі задоволення позову, виконати рішення суду буде проблематично, адже у відповідача не буде майна на яке можливо звернути стягнення в якості погашення заборгованості за рішенням суду на стадії виконання рішення.

У підготовчому засіданні 07.02.2019року позивач - ОСОБА_2 надану заяву підтримав у повному обсязі, просив суд її задовольнити.

Відповідач - ОСОБА_3 про час та місце підготовчого засідання повідомлявся належним чином, у підготовче засідання 07.02.2019року не зявися.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Суд, проаналізувавши матеріали справи, вважає, що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 заявила до відповідача майнові вимоги, тобто, просить стягнути з нього борг за договором позики.

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Ре/стру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна вбачається, що відповідачу - ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 08.04.2008року за р.№335, на праві приватної власності належить квартира, розташована в місті Одесі, по проспекту Маршала Жукова в будинку під № 10-Г, квартира під № 59, загальною площею 50,5 кв.м.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати заявленим вимогам, тобто, ст. 150 ЦПК України, де передбачено, що такі вимоги забезпечуються накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв'язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22 грудня 2006року у п. 4 розяснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов'язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

При розгляді заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак, це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення є обов'язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Приймаючи до уваги, що позивачем заявлено до стягнення 287 145,00грн., а вартість квартири, яка розташована в місті Одесі, по проспекту Маршала Жукова в будинку під № 10-Г, квартира під № 59, загальною площею 50,5 кв.м., на яку позивач просить накласти арешт, значно перевищує розмір позовних вимог, тобто вимоги, які містяться у заяві про забезпечення позову, не є співмірними із заявленими позовними вимогами, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Крім того, згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, відповідач - ОСОБА_3 обвинувачується у скоєні злочину, передбаченого ст.187 ч. 2 КК України, і на даний час перебуває під вартою, строк запобіжного заходу було продовжено до 14 лютого 2019року включно ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 17.12.2018року.

Відповідно до ст.187 ч. 2 КК Українирозбій, вчинений за попередньою змовою групою осіб, або особою, яка раніше вчинила розбій або бандитизм, - карається позбавленням волі на строк від семи до десяти років із конфіскацією майна.

Таким чином, суд вважає, що заява про забезпечення позову має ознаки штучного характеру, оскільки за даними Єдиного державного реєстру судових рішень на даний час Іллічівським міським судом Одеської області розглядається кримінальна справа відносно ОСОБА_3, який підозрюється у скоєні злочину, передбаченого ст.187 ч. 2 КК України, санкція статті якої передбачає конфіскацію майна, тобто заява про забезпечення позову розцінюється судом як намір створити перешкоди та уникнути в майбутньому відповідальності у разі визнання ОСОБА_3 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, та ухвалення судом відповідного вироку.

Враховуючи викладене, у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 149-153 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга подається протягом пятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено 08.02.2019року.

Суддя Петренко В. С.