Постанова

Іменем України

11 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 607/133/15-ц

провадження № 61-27194св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С., Усика Г. І. (суддя-доповідач),Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

представник відповідачів - ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області

від 13 травня 2015 року у складі судді Герчаківської О. Я. та постанову Апеляційного суду Тернопільської області від 05 квітня 2018 року у складі колегії суддів: Бершадської Г. В., Гірського Б. О., Ткача О. І., та касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» постанову Апеляційного суду Тернопільської області від 05 квітня 2018 року у складі колегії суддів: Бершадської Г. В., Гірського Б. О., Ткача О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

12 січня 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ КБ «Надра», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 про стягненнязаборгованості за кредитним договором.

На обгрунтування позовних вимог зазначало, що 24 березня 2008 року Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра» (далі - ВАТ КБ «Надра»), правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 911/2008-Ф, за умовами якого позичальник отримав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності кредит у розмірі 137 430,00 дол. США, зі сплатою 12,99 процентів річних за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення кредитних коштів до 23 березня 2033 року.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором,

24 березня 2008 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_2 укладений договір поруки, за умовами якого вона поручилася перед банком за належне виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором від 24 березня 2008 року № 911/2008-Ф.

24 грудня 2014 року ПАТ КБ «Надра» направило на адреси відповідачів претензії за вих. № 12/3/1/18-4228 та № 12/3/1/18-4229 щодо наявної заборгованості за кредитним договором, з вимогою про дострокове повернення кредиту в повному обсязі.

Посилаючись на те, що позичальник належно не виконує зобов`язання за кредитним договором, унаслідок чого станом на 13 серпня 2014 року у нього виникла заборгованість у розмірі 215 806,12 дол. США, з яких: 134 633,50 грн - заборгованість за тілом кредиту, 59 000,32 дол. США - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом, 8 429,30 дол. США - пеня за прострочення сплати кредиту, 13 743,00 дол. США - штраф за порушення умов кредитного договору, позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 та

ОСОБА_2 зазначену суму заборгованості за кредитним договором.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області

від 13 травня 2015 року позов ПАТ КБ «Надра» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором у розмірі 215 806,12 дол. США, що еквівалентно 4 453 711,75 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позичальник належним чином не виконує зобов`язання за кредитним договором, прострочив сплату щомісячних платежів, а тому вимоги банку про стягнення солідарно з відповідачів заборгованості за кредитним договором, яка станом на 13 серпня 2014 року становить 215 806,12 дол. США, що еквівалентно 4 453 711,75 грн, є обгрунтованими.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області

від 11 вересня 2015 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 травня

2015 року залишено без задоволення.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області

від 06 грудня 2017 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 травня

2015 року залишено без задоволення.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Тернопільської області від 05 квітня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 травня 2015 року у частині задоволених вимог до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат скасовано, ухвалено у цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ КБ «Надра» відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «Надра» про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальника та поручителя, суд першої інстанції не звернув увагу, що одночасно із закріпленням у договорі поруки положення про її дію до належного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, сторони погодили строк виконання позичальником кожного щомісячного зобов'язання, а тому у разі неналежного виконання зобов'язань за кредитним договором, передбаченийчастиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимоги до поручителя про повернення боргових сум має обчислюватися у момент настання строку погашення кожного чергового платежу. 24 грудня 2014 року ПАТ КБ «Надра» направило відповідачам вимоги про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, чим змінило строк виконання основного зобов'язання. З позовом до суду про солідарне стягнення заборгованості з позичальника та поручителя банк звернувся 12 січня 2015 року, а тому порука є чинною з 12 липня 2014 року, до настання зміненого строку виконання основного зобов'язання, у межах заявлених позовних вимог (до 13 серпня 2014 року), крім того банк має право на стягнення з поручителя достроково решти кредиту, який підлягав сплаті з січня 2015 року до 23 березня 2033 року.

На підтвердження розміру заборгованості за кредитним договором банк надав лише розрахунок заборгованості, підписаний невідомою особою і не скріплений печаткою, що унеможливлює визначення заборгованості поручителя за простроченими платежами у межах щомісячних платежів за період з 12 липня 2014 року по 13 серпня 2014 року та платежів за тілом кредиту у зв'язку зі зміною строку виконання основного зобов'язання з січня 2015 року, на отримання яких має право позивач. Належних та допустимих доказів на підтвердження розміру заборгованості за кредитним договором, яким є виписка по рахунку, банк не надав.

Суд першої інстанції не вжив заходів щодо належного повідомлення ОСОБА_2 про дату, час і місце судового розгляду за її зареєстрованим місцем проживання: будинок АДРЕСА_1 , що є безумовною підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення у справі у частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором нового судового рішення про відмову у їх задоволенні у частині прострочених платежів до 12 липня 2014 року - у зв`язку з припиненням поруки, а іншій частині - за недоведеністю.

Узагальнені доводи касаційної скарги та аргументів інших учасників справи

У травні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , у якій він просив скасувати заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 травня

2015 року і постанову Апеляційного суду Тернопільської області від 05 квітня 2018 року, та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ КБ «Надра» відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обгрунтована посиланнями на те, що ПАТ КБ «Надра» не надав доказів на обгрунтування розміру заборгованості за кредитним договором, оскільки долучений розрахунок не є належних та допустимих доказом на підтвердження розміру такої. Вирішуючи питання про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив матеріали справи, зокрема оригінали кредитного договору, договору поруки, квитанції про видачу кредитних коштів, меморіального ордеру або квитанції про здійснення валюто-обмінної операції, а також виписки про рахунку. У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження отримання позичальником кредитних коштів, крім того, поза увагою судів залишилася різниця між сумою виданого кредиту, згідно з умовами кредитного договору (137 430,00 дол. США), та відповідно до заяви про видачу готівки (135 000,00 дол. США).

У червні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ПАТ КБ «Надра», у якій заявник просив скасувати постанову Апеляційного суду Тернопільської області від 05 квітня 2018 року та залишити в силі заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області

від 13 травня 2015 року, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ПАТ КБ «Надра» обгрунтована посиланнями на те, що оскільки договором поруки передбачено, що порука припиняється належним виконанням позичальником взятих на себе зобов`язань за кредитним договором чи виконанням поручителем своїх зобов`язань, тоді як кінцевим терміном повернення кредитних коштів є 23 березня 2033 року, суд апеляційної інстанції безпідставно застосував до спірних правовідносин положення частини четвертої статті 559 ЦК України та визнав поруку припиненою в частині щомісячних платежів до 12 липня 2014 року. Ураховуючи, що кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, строк пред'явлення кредитором вимоги до поручителя про повернення отриманих у кредит коштівмає обчислюватися з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права повернення кредиту достроково.

Відмовляючи у задоволенні вимог ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_2 , суд апеляційної інстанції належним чином не дослідив наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором, не перевірив його та не надав йому оцінку у сукупності та взаємозв'язку з іншими наявними у справі доказами, обмежившись посиланням на те, що належним та допустимим доказом на підтвердження розміру заборгованості за кредитним договором має бути виписка по рахунку.

У відзиві на касаційну скаргу, що надійшов до Верховного Суду у вересні

2018 року, представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просив відмовити у задоволенні касаційної скарги ПАТ КБ «Надра» у зв'язку із недоведеністю розміру заборгованості за кредитним договором.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Відповідно до статті 388 Цивільногопроцесуального кодексу України (далі - ЦПК України), який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

Судами попередніх інстанцій установлено, що 24 березня 2008 року ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 911/2008-Ф, за умовами якого позичальник отримав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності кредитні кошти у розмірі 137 430,00 дол. США, зі сплатою

12,99 процентів річних за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення кредитних коштів до 23 березня 2033 року.

Пунктами 3.3.1., 3.3.2. кредитного договору визначено, що щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 1 563,00 дол. США. Позичальник повертає кредит та сплачує банку проценти за користування кредитом безготівковим перерахуванням або внесенням готівкових коштів на поточний рахунок № 78545338 тарифного пакету у порядку передбаченому пунктом 3.3.3., шляхом сплати мінімально необхідного платежу у валюті кредиту.

Позичальник вносить мінімально необхідний платіж по кредиту, визначений пунктом 3.3.1. цього договору, щомісячно до 10 числа поточного місяця, а банк здійснює списання з поточного рахунку на рахунок погашення заборгованості до 12 числа поточного місяця. У випадку, коли позичальник до 10 числа поточного місяця не вніс (повністю або частково) суми мінімально необхідних платежів, внаслідок чого станом на 12 число поточного місяця не була погашена поточна заборгованість, банк, починаючи з 13 числа поточного місяця, застосовує до позичальника штрафні санкції, передбачені цим договором (пункт 3.3.3. кредитного договору).

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором,

24 березня 2008 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_2 укладений договір поруки, за умовами якого вона поручилася перед банком за належне виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором від 24 березня 2008 року № 911/2008-Ф.

Відповідно до пункту 5.3. договору поруки, дія цього договору закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором чи виконанням поручителем своїх зобов'язань, згідно з умовами цього договору.

24 грудня 2014 року ПАТ КБ «Надра» направило ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за адресами їх місця проживання претензії за вих. № 12/3/1/18-4228 та

№ 12/3/1/18-4229, з вимогою про дострокове погашення кредиту у повному обсязі у триденний строк з моменту їх отримання.

ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого ПАТ КБ «Надра» нарахувало заборгованість, яка станом на 13 серпня 2014 року становить 215 806,12 дол. США, з яких: 134 633,50 грн - заборгованість за тілом кредиту, 59 000,32 дол. США - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом, 8 429,30 дол. США - пеня за прострочення сплати кредиту, 13 743,00 дол. США - штраф за порушення умов кредитного договору.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшоввисновку, щокасаційні скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 та ПАТ КБ «Надра» підлягають задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк абоінша фінансоваустанова (кредитодавець) зобов`язуєтьсянадати грошовікошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальникзобов`язуєтьсяповернути кредит та сплатитипроценти.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Строк, щовизначений роками, спливає у відповіднімісяць та число останнього року строку(частина перша статті 254 ЦК України)

Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення, а згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Закінчення строку договору не звільняєсторонни від відповідальності за йогопорушення, яке мало місцепід час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термінвиконання зобов`язання» визначені у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами частини першої цієї статті, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, вонопідлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком дії договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повноговиконання вказаного зобов`язання.

Згідно з умовами кредитного договору сторонни визначили окремі самостійні зобов'язання позичальника, деталізувавши його обов'язок повернути весь борг частинами та встановили самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку - дострокове повернення всієї суми кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення про відмову у задоволенні вимог ПАТ КБ «Надра», апеляційний суд дійшов правильного висновку, що направивши відповідачам претензії з вимогами у триденний строк з моменту їх отримання погасити заборгованість за кредитним договором, банк реалізував своє право на дострокове повернення кредиту, процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів, змінивши таким чином строк кредитування.

Щодо доводів касаційної скарги ПАТ КБ «Надра» про чинність поруки

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України, у редакції чинній, на дату виникнення спірних правовідносин, порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщоінше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора та суб`єктивного обов`язку поручителя, післязакінчення якого вони припиняються.

Перебіг, передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України, строку дії поруки за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору, якими передбачено погашення заборгованості щомісячними платежами, починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Строк дії поруки обчислюється окремо по кожному простроченном узобов'язанню позичальника.

Таким чином, з часу прострочення щомісячного платежу починається обчислення встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя щодо окремих зобов`язань за кредитом.

У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання, в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів, поза межами цього строку.

Аналогічна правова позиція, висловлена Верховним Судом України у постановах від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, від 20 квітня 2016 року у справі

№ 6-2662цс15, від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16.

Правильне застосування частини четвертої статті 559 ЦК України було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18) та у справі № 202/4494/16-ц, за наслідками розгляду яких Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 червня

2018 року та у постанові від 31 жовтня 2018 року виклала правовий висновок про відсутність підстав для відступлення від сталої практики Верховного Суду України й Верховного Суду та вказала, що з огляду на положення другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором, повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання, в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Встановивши, що ПАТ КБ «Надра» звернулося до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором у січні 2015 року, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що порука ОСОБА_2

припинилася в частині прострочених щомісячних платежів до 12 липня

2014 року.

Щодо обгрунтованості розміру заборгованості за кредитним договором

Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором, суд апеляційної інстанції, у межах доводів поданої нею апеляційної скарги, виходив з того, що позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження розміру заборгованості поручителя, яким є виключно виписка по рахунку, підписана керівником ПАТ КБ «Надра» або уповноваженою на це особою банку.

Зазначені висновки апеляційного суду не є обгрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (стаття 79 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (частина перша статті 79 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 4 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода у наданні суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом частини п`ятої статті 13 ЦПК України на суд покладені обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, а саме суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій.

Установивши, що ПАТ КБ «Надра» надав ОСОБА_1 кредит у розмірі

137 430,00 дол США, апеляційний суд у порушення статей 89, 367, 382 ЦПК України належним чином не встановив усі необхідні обставини, які мають значення для правильного вирішення спору, не забезпечив повного та всебічного її розгляду, не надав належної оцінки поданим сторонами доказам, не сприяв сторонам у здійсненні ними процесуальних прав, що призвело до передчасного висновку про відмову у задоволенні позову, у зв'язкуіз недоведеністю розміру заборгованості за кредитним договором.

Поза увагою суду апеляційної інстанції залишилися обставини того, що ОСОБА_1 у судовому засіданні у суді апеляційної інстанції визнав факт отримання ним суми кредиту та його часткового виконання, а також припинення ним сплати щомісячних платежів на погашення кредитної заборгованості з травня

2013 року.

Висновок апеляційного суду про неможливість перевірити правильність розрахунку заборгованості за кредитним договором, за відсутності у матеріалах справи виписки по рахунку позичальника за кредитним договором є передчасним, оскільки апеляційним судом взагалі не досліджувався наданий банком розрахунок заборгованості у сукупності з умовами кредитного договору та відсутністю наданих відповідачами доказів, які спростовують правильність виконаного розрахунку, зокрема квитанцій про сплату передбачених умовами договору щомісячних платежів.

Установивши порушення умов договору, а також існування між сторонами невиконаних позичальником/поручителем зобов'язань за кредитним договором, суд апеляційної інстанції не мав правових підстав для відмови у стягненні заборгованості з посиланням на незрозумілість розрахунку заборгованості. Суд у будь-якому мав вирішити питання про стягнення доведеної суми заборгованості, щодо якої у суду не має сумніву, оскільки за кредитним договором банк зобов`язувався надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Обов'язок доказування покладається на обидві сторони, а на відповідача покладається обов`язок спростувати наданий банком розмір заборгованості, що відповідає умовам договору, довести наявними у нього квитанціями про сплату платежів, що він за вказаний банком період належно виконував умови кредитного договору.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до підпункту першого частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Оскільки апеляційний суд не здійснив належної перевірки доводів апеляційної скарги, не встановив обставини справи та не надав оцінки зібраним у справі доказів у їх сукупності, обмежившись лише посиланням на необгрунтованість розміру заборгованості за кредитним договором та припинення поруки в частині певних щомісячних платежів, оскаржуване судове рішення апеляційного суду не може вважатись законним та обгрунтованим, а тому відповідно до статті 411 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

З огляду на висновок щодо суті вирішення касаційних скарг судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, підлягають розподілу за результатами розгляду спору по суті.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 та Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» задовольнити частково.

Постанову Апеляційного суду Тернопільської області від 05 квітня 2018 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

Г. І. Усик

В. В. Яремко