Справа № 661/4538/18
Провадження № 2/661/74/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повне)

28 січня 2019 року

Новокаховський міський суд Херсонської області в складі:

головуючої судді - Бойко М.Є.,

за участю секретаря Ярошенко І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у загальному позовному провадженні, в залі суду, в м. Нова Каховка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку нерухомого майна в порядку поділу спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Позивачка просила поновити їй строк звернення до суду та (оскільки в добровільному порядку вирішити цей спір неможливо) поділити квартиру АДРЕСА_1, м.Нова Каховка, Херсонської області наступним чином: виділити їй та відповідачу у власність по 1/2 частці цього жилого приміщення, оскільки воно придбане за час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі та є спільним майном подружжя, стосунки якого на даний час припинені. Також просила суд стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати по справі, у вигляді судового збору, в сумі 1500,50 грн. та 352,40 грн, а всього - 1852,90 грн.

В ході судового розгляду позивачка, письмово уточнивши свої позовні вимоги, просила визнати за нею в порядку поділу майна подружжя право власності на 1/2 частку спірної квартири.

В судове засідання позивачка та її представник ОСОБА_3 не зявились, у адресованій суду письмовій заяві просили розглядати справу в їх відсутність, .

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат ОСОБА_4 в судове засідання також не зявились, але відповідач надав суду письмову заяву, в якій просив суд розглядати справу без його участі, уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 визнав в повному обсязі, проти їх задоволення не заперечував.

У звязку з неявкою сторін суд вважає можливим, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судове засідання проводити без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, з 08.01.1998 по 15.04.2014 року сторони по справі - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області про його розірвання від 15.04.2014 року по справі № 661/1318/14-ц.

05 січня 2000 року приватним нотаріусом Новокаховського міського нотаріального округу Херсонської області ОСОБА_5 посвідчено договір купівлі-продажу, за яким ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 продали, а ОСОБА_2 купив трьохкімнатну квартиру № 22, житловою площею 38,6 кв.м, загальною площею 62,5 кв.м, що розташована в будинку № 13, по вул. Корсунській, в селищі Дніпряни, в місті ОСОБА_9. Договір зареєстровано в реєстрі нотаріуса за № 20 та в Каховському бюро технічної інвентаризації м.Нова Каховка за № 2093 06.01.2000 року.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу) (ст.60 СК України).

Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов'язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, відповідно до статті 60 СК воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім'я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною 1 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Як зазначено в п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4,5 ст.71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбаченихст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

У разі визнання відповідачем позовних вимог суд за наявності для того законних підстав задовольняє їх (ст.174 ЦПК України).

Таким чином, судом встановлено, що за час шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 набули право власності на спірну квартиру, яка є спільною сумісною власністю подружжя, хоча й договір купівлі-продажу 05.01.2000 року був оформлений на імя відповідача. Вартість 1/2 частки, згідно із відповідним висновком її оцінки, дорівнює 150 049,50 грн. Жодна зі сторін не заявляє про право особистої приватної власності на це майно з підстав його набуття за особисті кошті.

Отже, оскільки ОСОБА_1 заявляє вимоги про поділ квартири АДРЕСА_2, м.Нова Каховка, Херсонської області як майна подружжя, сторони визнають рівність часток у цьому майні подружжя, будь-яка домовленість між подружжям чи шлюбний договір із визначенням інших часток у майні подружжя відсутні, відповідач не заперечував проти задоволення позовних вимог, суд вважає необхідним виходити з рівності часток кожного з подружжя в спірному нерухомому майні, як то по ? частці, та приходить до висновку про те, що позовні вимоги є законними, повністю підтверджуються зібраними у справі доказами, а, відтак, підлягають задоволенню у повному обсязі.

При цьому слід також зазначити наступне.

Позивачка в прохальній частині позову та в заяві про його уточнення не зазначає про визнання спірної квартири спільною сумісною власністю подружжя, однак зі змісту позовних вимог вбачається, що саме цим вона обґрунтовує вимогу про визнання за нею права власності на 1/2 частку квартири. З огляду на спірні правовідносини суд має обов'язково зазначити в резолютивній частині рішення висновок про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна, визнання в порядку поділу майна за кожним із подружжя права власності на частку майна.

Статтями 256-257 та 261 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У частині другій статті 72 СК України та пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності (постанова Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-258цс15).

Як роз'яснено у п. 15 згаданої постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11, початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС (статті106,107 СК України) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті 109,110 СК України), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності ( ч. 2 ст. 72 СК України).

Тобто, визначальним для висновку про застосування строку позовної давності у спорі про поділ майна подружжя, заявленому після розірвання шлюбу, є саме момент, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Відповідно до частини третьої статті 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно із частиною пятою статті 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Позивачка стверджує, що звернулась до суду поза межами трирічного строку після розірвання шлюбу з відповідачем в звязку із тим, що до цього спору між ними щодо поділу спільного майна подружжя не існувало, вони спільно користувались квартирою, набутою у шлюбі, про те, що її права порушені вона зрозуміла лише у листопаді 2017 року.

Таким чином, судом було встановлено, що ОСОБА_1 не пропущено строк звернення до суду із даним позовом.

Слід також зазначити, що відповідач не заявляв суду про застосування позовної давності і не просив суд відмовити у задоволенні позову з підстав її спливу, що є обов»язковим відповідно до вимог ст.267 ЦПК України,

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачем по справі ОСОБА_1 при подачі позову до суду сплачено судовий збір у розмірі 1 500,50 грн. та 352,40 грн, що підтверджується відповідними квитанціями .

Отже, оскільки судом позов повністю задоволено, з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути понесені останньою судові витрати по справі у загальному розмірі, в сумі 1852,90 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 209, 258, 259, 265, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку у спільній власності подружжя задовольнити повністю.

Визнати об'єктом права спільної сумісної власності подружжя: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_3, м.Нова Каховка, Херсонської області.

Поділити квартиру АДРЕСА_3, м. Нова Каховка, Херсонської області.

Визнати за ОСОБА_10 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) в порядку поділу майна подружжя право приватної власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_4, м.Нова Каховка, Херсонської області.

Визнати за ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) в порядку поділу майна подружжя право приватної власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_4, м.Нова Каховка, Херсонської області.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1852,90 гривень на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Повний текст рішення складено 07.02.2019 року.

На рішення суду може бути подана апеляція безпосередньо до Херсонського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, а при оголошенні судом вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХIIІ "Перехідні положення" ЦПК України, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Ознайомитись з текстом судового рішення в електронній формі сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://court.gov.ua/fair/sud2117.

Суддя М. Є. Бойко