Постанова

Іменем України

28 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 740/2074/16-ц

провадження № 61-28840св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Кривцової Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Чернігівської області у складі колегії суддів: Бечка Є. М., Євстафіїва О. К., Шарапової О. Л., від 11 жовтня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що з вересня 2006 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області 25 січня 2016 року.

Під час шлюбу за спільні кошти подружжя на підставі договору купівлі-продажу від 03 липня 2008 року сторони придбали квартиру АДРЕСА_1 .

Цього ж дня на купівлю вказаної квартири ним був одержаний кредит відповідно до договору кредиту від 03 липня 2008 року в акціонерно-комерційному банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКБ СР «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк»), в розмірі 41 000,00 дол. США, зі сплатою 10,9 % річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом 30 червня 2028 року.

На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором кредиту вказана квартира передана в іпотеку банку відповідно до іпотечного договору від 03 липня 2008 року.

22 січня 2016 року між ним та ПАТ «Укрсоцбанк» укладений договір про внесення змін № 12 до договору кредиту, згідно з умовами якого він зобов`язався не пізніше 22 січня 2016 року погасити заборгованість за кредитом в сумі 15 500 дол. США, а банк, у разі належного виконання ним такого зобов`язання, зобов`язався анулювати решту заборгованості в сумі 19 736,33 дол. США.

22 січня 2016 року він здійснив погашення заборгованості за кредитом в сумі 15 500 дол. США, а банк анулював решту заборгованість за договором кредиту в сумі 19 736,33 дол. США, що підтверджується довідкою банку.

Вказував на те, що для погашення кредиту він 21 січня 2016 року взяв у борг у ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 15 000 дол. США, які повернув 23 травня 2016 року, що підтверджується відповідними розписками.

З урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 просив визнати за ним та відповідачем ідеальні частки у квартирі АДРЕСА_1 по 1/2 частці за кожним, залишити квартиру в їх спільній частковій власності та стягнути з ОСОБА_2 на його користь 1/2 частку грошових коштів, які були взяті ним у борг згідно з договором позики від 21 січня 2016 року для погашення боргу за договором кредиту від 03 липня 2008 року та повернуті ним 23 травня 2016 року за рахунок особистих коштів, у сумі 7 500 дол. США, що за курсом Національного банку України на день пред`явлення позову становить 188 343,75 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області у складі судді Ковальової Т. Г. від 11 серпня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ідеальні частки у квартирі АДРЕСА_1 , як 1/2 частка та 1/2 частка і залишено квартиру у спільній частковій власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спірна квартира придбана сторонами під час шлюбу, тобто є спільною сумісною власністю подружжя, а тому вказане нерухоме майно підлягає поділу між колишнім подружжям у рівних частках.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 не підтвердив домовленості між ним та відповідачем про спільне отримання коштів у борг та про спільне їх повернення в рівних частках, а тому дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача половини сплаченого позивачем боргу в межах поділу майна подружжя.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 11 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення грошових коштів скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про задоволення позову, в частині визнання частки у праві власності рішення змінено.

Позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 частці у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 188 343,75 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення грошових коштів, суд апеляційної інстанції виходив із того, що для погашення заборгованості за договором кредиту, який був взятий для придбання спірної квартири, яка визнана судом спільною сумісною власністю подружжя, були використані особисті кошти позивача у розмірі 15 000 дол. США, а тому дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача половина вартості погашеного позивачем кредиту.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення апеляційного суду в частині стягнення з неї на користь позивача грошових коштів та залишити в цій частині рішення суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення з неї грошових коштів, не врахував, що отримання позивачем грошей у борг та дострокове погашення кредиту відбулось не в інтересах сім`ї. Зазначала, що вона не надавала згоди на укладення договору про внесення змін до договору кредиту, а також про отримання позивачем грошей у борг за договором позики.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У грудні 2017 року ОСОБА_1 подав заперечення (відзив) на касаційну скаргу, в якому просив відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити рішення апеляційного суду без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 листопада 2017 року зупинено виконання рішення апеляційного суду до закінчення касаційного провадження.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 06 червня 2019 року справу призначено колегії суддів у складі судді-доповідача Кривцової Г. В. та суддів: Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

З 16 вересня 2006 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області 25 січня 2016 року. Вказаним судовим рішенням встановлено, що з 13 вересня 2015 року сторони проживають окремо, спільне господарство відсутнє.

03 липня 2008 року на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_1 придбав квартиру АДРЕСА_1 за 213 386,80 грн.

03 липня 2008 року відповідно до договору кредиту № 961/5-105 ОСОБА_1 одержав кредит в АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», в розмірі 41 000,00 дол. США, зі сплатою 10,9 % річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 30 червня 2028 року. Кредит наданий на придбання нерухомості.

ОСОБА_2 надала згоду на укладення договору кредиту.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором придбана позивачем квартира передана в іпотеку банку відповідно до іпотечного договору від 03 липня 2008 року.

21 січня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладений договір позики, згідно з яким ОСОБА_1 взяв у позику 15 000 дол. США, які зобов`язувався повернути до 21 січня 2017 року, про що складена відповідна розписка.

22 січня 2016 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк» укладений договір про внесення змін № 12 до договору кредиту від 03 липня 2008 року № 961/5-105, відповідно до пунктів 3.1, 3.2 якого він зобов`язався не пізніше 22 січня 2016 року погасити заборгованість за кредитом в сумі 15 500 дол. США, а банк, у разі належного виконання ним такого зобов`язання, зобов`язався анулювати решту заборгованості в сумі 19 736,33 дол. США.

Відповідно до розписки від 03 травня 2016 року ОСОБА_1 повернув ОСОБА_3 борг у сумі 15 000 дол. США.

Згідно з довідкою ПАТ «Укрсоцбанк» від 22 березня 2016 року заборгованість за кредитним договором від 03 липня 2008 року зі строковим користуванням по 30 червня 2028 року повністю погашена 22 січня 2016 року.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі у судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю, інтереси одного з подружжя.

До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб.

Разом із тим, при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя.

Отже, у подружжя, окрім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти та набуту нерухомість, внаслідок укладення кредитного договору також виникає зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники.

Подібна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України: від 27 квітня 2016 року № 6-486цс16, від 14 вересня 2016 року № 6-539цс16.

Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Подібні положення містять статті 12, 81 чинної редакції ЦПК України.

Установивши, що кредитні кошти у розмірі 41 000 дол. США на підставі кредитного договору від 03 липня 2008 року отримані позивачем на купівлю нерухомості та використані в інтересах сім`ї під час перебування у шлюбі з відповідачем, а саме для придбання квартири АДРЕСА_1 , суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що у сторін виникло зобов`язання у вигляді повернення на користь банку кредитних коштів.

Ураховуючи те, що після фактичного припинення шлюбних відносин, а саме 22 січня 2016 року позивач сплатив заборгованість за кредитним договором від 03 липня 2008 року у розмірі 15 000 дол. США, що підтверджується належними доказами, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 1/2 частини сплаченого позивачем боргу за кредитним договором.

Доводи ОСОБА_2 про те, що отримання позивачем грошей у борг та дострокове погашення кредиту відбулось не в інтересах сім`ї, є безпідставними, оскільки у подружжя, крім права спільної сумісної власності на придбану за рахунок кредитних коштів квартиру унаслідок укладення кредитного договору, виникає також і зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення позиченої грошової суми, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники. Оскільки позивач сплатив заборгованість за кредитним договором у розмірі 15 000 дол. США, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 1/2 частини сплаченого позивачем боргу за кредитним договором.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновком суду стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. В силу вимог вищезгаданої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Рішення апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог про визнання частки у праві власності не оскаржується.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення апеляційного суду - без змін.

Оскільки ухвалою суду касаційної інстанції від 30 листопада 2017 року зупинено виконання рішення суду апеляційної інстанції до закінчення його перегляду в касаційному порядку, а колегія суддів дійшла висновку про те, що відсутні підстави для скасування судового рішення, тому виконання рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 11 жовтня 2017 року підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 11 жовтня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 11 жовтня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. В. Кривцова Б. І. Гулько Д. Д. Луспеник