КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
___________________________________
Справа №368/186/18
Апеляційне провадження
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргупредставника ОСОБА_1 - адвоката Сіняка Дмитра Віталійовича на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 30 квітня 2019 року (суддя Іванюта Т.Є.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків,

встановила:

у січні 2018р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача матеріальних збитків у розмірі 121 173грн 36коп. та витрат по сплаті судового збору.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 18 травня 2017р. о 23год. 30хв. на вул. Незалежності у м. Кагарлику Київської області з вини відповідача, який керував мопедом «Honda Dio AF -28 », сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої був пошкоджений належний йому на праві власності автомобіль «Volkswagen Touareg», д.н.з. НОМЕР_2 .

Постановою Кагарлицького районного суду Київської області від 7 липня 2017 року, в якій виправлено описку постановою від 15 вересня 2017 року, відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України.

Згідно висновку № 1-12/09 експертного автотоварознавчого дослідження від 12 вересня 2017р., вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «Volkswagen Touareg», д.н.з. НОМЕР_2 , складає 163 663грн 14коп.

Позивач зазначав, що здійснив ремонт автомобіля за 118 173грн 36коп., що підтверджується актом виконаних робіт № W210481/121033955 від 15 жовтня 2017р. на суму 31 053грн 36коп., витратною накладною № від 15 листопада 2017р. на суму 1 800грн, витратною накладною № від 31 жовтня 2017р. на суму 340грн, витратною накладною №678436 від 9 жовтня 2017р. на суму 63 680грн, актом виконаних робіт від 21 листопада 2017р. на суму 21 300грн, а також поніс додаткові витрати на оплату висновку експерта у сумі 3 000грн, що підтверджується копією акту виконаних робіт (наданих послуг) від 12 вересня 2017р., тому вказана шкода підлягає стягненню з відповідача.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 30 квітня 2019 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування збитків 118 173грн 36коп. та судові витрати у сумі 1 182грн.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Сіняк Д.В. просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача витрат на проведення експертного дослідження скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити вказані позовні вимоги.

Представник позивача посилається на порушення судом норм процесуального права, так як у рішенні суду не наведено мотивів відхилення висновку експерта, який поданий позивачем у підтвердження завданих збитків.

Крім того, представник позивача зазначає, що судом не враховано, що витрати позивача на експертний висновок входять до складу реальних збитків, завданих позивачу у результаті ДТП, та повинні бути відшкодовані відповідачем, як особою, винною у скоєнні ДТП.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем не подано.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 18 травня 2017р. о 23год. 30хв. на вул. Незалежності у м. Кагарлику Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Volkswagen Touareg», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , та мопеда «Honda Dio AF-28», державний номерний знак відсутній, під керуванням ОСОБА_2 , що призвело до пошкодження автомобіля.

Постановою Кагарлицького районного суду Київської області від 7 липня 2017 року, в якій виправлено описку постановою від 15 вересня 2017 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України, із накладенням адміністративного стягнення - штрафу в розмірі 340 коп. (с.с.5, 6).

Згідно висновку № 1-12/09 експертного автотоварознавчого дослідження від 12 вересня 2017р., складеного судовим експертом Таракановим Ю.Ю., вартість відновлювального ремонту автомобіля «Volkswagen Touareg», державний номерний знак НОМЕР_2 , пошкодженого у результаті ДТП, що сталася 18 травня 2017 року, складає 163663грн 14коп. (с.с.8-26).

Позивач стверджував, що поніс витрати на ремонт автомобіля у розмірі 118 173грн 36коп. (с.с.28-32).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що наданими доказами підтверджено заподіяння позивачу матеріальної шкоди у розмірі 118 173грн 36коп., які підлягають відшкодуванню відповідачем, як особою винною у заподіянні шкоди.

Рішення суду в частині задоволення позовних вимог не оскаржується і відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України не є предметом апеляційного перегляду.

Відмовляючи у стягненні з відповідача вартості проведеного експертного автотоварознавчого дослідження, суд першої інстанції посилався на те, що даний доказ не взятий ним до уваги та проводився позивачем.

Статтею 265 ЦПК України передбачено, що рішення суду складається, зокрема, з мотивувальної частини, в якій зазначаються: 1) фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; 2) докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача вартості експертного автотоварознавчого дослідження, суд першої інстанції обмежився лише

посиланням на те, що він не взятий судом до уваги та проводився позивачем, однак, не зазначив мотивів, з яких відхилив висновок експерта в якості доказу, тому доводи апеляційної скарги про необґрунтованість рішення суду в цій частині є правомірними.

Разом з цим, з тексту мотивувальної частини судового рішення вбачається, що суд посилався на висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 1-12/09 від 12 вересня 2017р.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Висновок експертного автотоварознавчого дослідження від 12 вересня 2017 року був наданий позивачем суду у підтвердження завданих йому пошкодженням автомобіля збитків у результаті ДТП, яке відбулося 18 травня 2017 року за участю відповідача.

Під час судового розгляду вказаний висновок не був спростований відповідачем, також не було судом встановлено, що вказаний доказ є неналежним, а відтак суд не мав правових підстав для його неприйняття до уваги.

Та обставина, що висновок був зроблений на замовлення позивача, не свідчить, що він є неналежним доказом, так як вищезазначені норми ЦПК України та статті 1166, 1187 ЦК України покладають на позивача обов`язок довести розмір завданих йому збитків.

Разом з цим, доводи апеляційної скарги, що витрати, понесені позивачем на сплату за висновок автотоварознавчого дослідження, є його реальними збитками, які підлягають відшкодуванню на підставі ст. 1192 ЦК України, колегія суддів вважає безпідставними.

Згідно ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоду майну, відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Аналіз вказаних норм матеріального права свідчить, що витрати, понесені стороною для отримання доказів у підтвердження своїх вимог, не є збитками у розумінні ст. 22 ЦК України.

Таке ж роз`яснення було надано у п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» у редакції постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2015 року № 10, згідно яких порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується виключно ЦПК. Зазначені витрати не є збитками в розумінні статті 22 Цивільного кодексу України, не входять до складу ціни позову і не можуть стягуватися як збитки.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення витрат на проведення автотоварознавчого дослідження, як майнової шкоди, задоволенню не підлягають.

Також безпідставним є посилання представника позивача як у позовній заяві, так і у апеляційній скарзі на ч. 2 ст. 23 ЦК України у підтвердження вищезазначених позовних

вимог, так як стаття 23 ЦК України передбачає підстави та поняття відшкодування моральної шкоди, що не було предметом позовної заяви ОСОБА_1 .

Статтею 133 ЦПК України визначено види судових витрат, які складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи (п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Враховуючи вищевикладене, витрати на проведення експертного дослідження спеціалістом входять до складу судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Частиною 3 статті 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи (пункт 1).

Оскільки оплата проведення автотоварознавчого дослідження пов`язана з розглядом даної справи, позов судом задоволено, позивач мав правові підстави для відшкодування понесених ним судових витрат.

Частиною 6 статті 139 ЦПК України визначено, що розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

У підтвердження оплати послуг з проведення експертного автотоварознавчого дослідження пошкодженого автомобіля позивачем до позовної заяви додана копія акту виконаних робіт (наданих послуг) від 12 вересня 2017р., відповідно до якого вартість проведених робіт складає 3 000грн (с.с.33).

Разом з цим, акт не містить інформації про оплату цих робіт. Не надано позивачем і іншого документу, який підтверджує проведення ним оплати за складання автотоварознавчого дослідження.

Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Акт приймання виконаних робіт - це документ, який фіксує закінчення будь-яких робіт та приймання їх замовником за кількістю та якістю.

Пунктами 1 та 2 ст.3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" встановлено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок та видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»розрахунковий документ -

це документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.

Форма та зміст розрахункових документів, які повинні видаватися при здійсненні розрахунків суб`єктами господарювання для підтвердження факту надання послуг, отримання (повернення) коштів у сфері послуг, визначенні у Положенні про форму та зміст розрахункових документів, яке затверджено наказом Міністерства фінансів України № 13 від 21 січня 2016 року та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11 лютого 2016 року за № 220/28350.

Вказане Положення не відносить акт виконаних робіт (наданих послуг) до розрахункових документів.

Отже, акт виконаних робіт (наданих послуг) від 12 вересня 2017р., який наданий позивачем, не є розрахунковим документом та не підтверджує оплату позивачем вартості проведеного дослідження, а відтак відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрат за проведення автотоварознавчого дослідження.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною 2 статті 376 ЦПК України визначено, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Судом першої інстанції при ухваленні рішення в частині відмови у задоволенні вимог про відшкодування понесених позивачем витрат на проведення автотоварознавчого дослідження, неправильно застосовані норми матеріального права та допущенні порушення норм процесуального права, тому колегія суддів скасовує рішення суду в цій частині та ухвалює нове судове рішення про відмову у задоволенні вказаних вимог у зв`язку із ненадання доказів понесених витрат.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Сіняка Дмитра Віталійовича задовольнити частково.

Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 30 квітня 2019 року скасувати в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення витрат на проведення експертного автотоварознавчого дослідження та ухвалити в цій частині нове судове рішення відмову у задоволенні вказаних вимог у зв`язку із ненадання доказів понесених витрат.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач Судді