Справа № 345/1817/19
Провадження № 22-ц/4808/1530/19
Головуючий у 1 інстанції Якимів Р. В.
Суддя-доповідач Василишин
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.,

суддів: Горейко М.Д., Матківського Р.Й.,

секретаря Бойчука Л.М.

за участю представника апелянта ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Калуського міськрайонного суду від 07 жовтня 2019 року у складі судді Якимів Р.В., ухвалене у м.Калуш, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну розмірів аліментів,

в с т а н о в и в:

У травні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вищевказаним позовом.

Свої вимоги позивачка обгрунтовувала тим, що перебувала з відповідачем у шлюбі, який було розірвано 02.12.2013 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син, ОСОБА_4 , який проживає з позивачкою.

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 13.09.2017 року з відповідача на утримання дитини стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 800 грн.

Позивачка зіслалась на те, що на даний час аліментів у визначеному розмірі на утримання дитини не вистачає, а відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про сина, не бере участі у його вихованні.

З наведених підстав, посилаючись на ст.192 СК України, ОСОБА_2 просила змінити розмір аліментів, які стягуються із ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_5 , збільшивши їх розмір з 800,0 грн. до 2500,0 грн, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 07 жовтня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Змінено розмір аліментів, які стягуються із ОСОБА_3 на підставі рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 13.09.2017 на користь ОСОБА_2 на сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та вирішено стягувати аліменти на дитину в розмірі 2000,00 гривень щомісячно, починаючи з дня набуття рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави 768,40 гривень судового збору.

На рішення суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Апелянт посилається на те, що його матеріальний стан на даний час не дає можливості сплачувати аліменти у розмірі 2000,0 грн. щомісячно, оскільки він не працює і не має можливості влаштуватися на роботу за спеціальнстю, у зв`язку із станом здоров`я. Зокрема апелянт зазначив, що в нього штучний кристалик ока, а тому він змушений постійно тримати на контролі зір.

Також апелянт вказав, що 23.04.2014 року він уклав новий шлюб. Його теперішня дружина ОСОБА_6 знаходиться у декретній відпустці, а тому її теж потрібно утримувати. В шлюбі з дружиною він виховує малолітнього сина, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , якого апелянт теж зобов`язаний утримувати.

Також апелянт зіслався на те, що згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту прав дитини на належне утримання», який набрав чинності 28.08.2018 року, враховуючи положення ст.182 СК України, ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим доументом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України (не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку). Тому на сьогодні Коломийський ВДВС здійснив перерахунок сплауватих апелянтом аліментів відповідно до діючого закону і стягує з апелянта 1059,0 грн. аліментів, а не 800,0 грн, як було призначено судом.

З наведених підстав ОСОБА_3 просив скасувати рішення Калуського міськрайонного суду від 07.10.2019 року, а позов ОСОБА_2 задовольнити частково і стягувати з нього алімени на утримання сина ОСОБА_5 у твердій грошовій сумі у розмірі 1200,0 грн. щомісячнодо досягнення дитиною повноліття.

В судовому засіданні представник апелянта вимоги скарги підтримав повністю, просив її задоволити.

Позивач скаргу не визнала, вважає її безпідставною.

Заслухавши суддю-доповідача, сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстпв для задоволення апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Матеріалами справи встановлено, що сторони по справі є колишнім подружжям.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 02.12.2013 року розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с.6).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_5 , про що свідчить Свідоцтво про народження (а.с.10).

Рішенням Апеляційого суду Івано-Франківської області від 13.09.2017 року змінено рішення Калуського міськрайонного суду від 05.05.2016 року та вирішено стягувати з ОСОБА_3 аліменти а утримання сина ОСОБА_5 у розмірі 800,0 грн. (а.с.8-9).

За даними довідки про склад сім`ї, виданої ЦНАП Калуської міської ради від 25.04.2019 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає з матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11).

Звертаючись до суду із позовом про зміну встановленого судом розміру аліментів з 800,0 грн. до 2500,0 грн. позивачка ОСОБА_2 обгрунтовувала свої вимоги тим, що встановленого судом розміру аліментів не вистачає на утримання сина, а відповідач не надає матеріальної допомоги добровільно.

Змінюючи визначений судовим рішенням розмір аліментів з 800,0 грн. до 2000,0 грн., суд першої інстанції керувався положеннями ст.192 СК України та виходив з того, що відповідач є працездатним, а відповідно повинен і має можливість докладати зусиль для надання повноцінного утримання своїй неповнолітній дитині.

Переглядаючи спір в апеляційному порядку, колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступні обставини.

Відповідно до ст.18, ч.2 ст.27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991року), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 141 СК України встановлено принцип рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповіднодо ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За приписами ст.181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Статтею 182 СК України визначено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, а саме:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3 1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

За правилами ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 (на яку також посилається і Верховний Суд у постанові від 14.08.2019 року по справі № 524/7388/17 - http://reyestr.court.gov.ua/Review/83819773) зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей, в тому числі і положення статті 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів».

Відповідно до ст.12, ч.ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76).

Статтями 77,78,79,80 ЦПК України встановлено вимоги щодо належності, допустимості, достовірності та достатності доказів. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (допустимість доказів)

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_3 23.04.2014 року уклав шлюб з ОСОБА_6 (а.с.30), а ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя народився син ОСОБА_8 (а.с.31), який також перебуває на утриманні відповідача.

Згідно довідки Коломийського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 15.10.2019 року №89/01-18/20, ОСОБА_6 працює у Коломийському районному центрі соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді на посаді провідного фахівця із соціальної роботи та на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку (а.с.72).

Із наданої апелянтом копії трудової книжки вбачається, що останній офіційно не працевлаштований (а.с.64-71).

За даними медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_3 має захворювання очей (а.с.34-37).

Як зазначалось вище, у спорах про зміну розміру аліментів судам слід застосовувати не лише статтю 192 СК України, а оцінювати обставини справи в світлі положень статті 182 СК України.

Так, при зверненні до суду із позовом про зміну розміру аліментів, позивач ОСОБА_2 у підтвердження погіршення свого матеріального стану надала суду копію трудової книжки, з якої вбачається, що остання 12.06.2019 року була звільнена з роботи згідно п.1 ст.40 КЗпП України, у зв`язку із ліквідацією КП «ЖЕО №4» (а.с.47).

Крім того, як вбачається з Договору найму житла в гуртожитках комунальної власності міста Калуш від 05.04.2019 року, укладеного між виконавичим комітетом Калуської міської ради та позивачкою ОСОБА_2 , остання є наймачем житлової кімнати на два ліжкомісця по АДРЕСА_2 11-104 терміном на один рік (а.с.48).

Наведена обставина вказує на відсутість у позивачки власного житла і тимчасові проблеми з працевлаштуванням, як підстави для зміни і такі обставини відповідачем не спростовано.

Виходячи з обов`язку батьків утримувати дитину, враховуючи її вік та відповідні потреби, визначений законодавством розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, зважаючи, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, за наявності доказів про погіршення матеріального стану позивача, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо наявності підстав для зміни розміру аліментів збільшенням до 2000,0 грн. виходячи з обґрунтованості та справедливості такого розміру.

Доводи відповідача щодо неврахування судом його обставин, які унеможливлюють стягнення визначеної судом суми, на увагу не заслуговують, оскільки як вбачається з рішення суду, при визначенні розміру стягуваних аліментів, судом враховано і матеріальний стан відповідача і наявність іншої дитини. Інших доказів, які такі обставини спростовують, суду не представлено.

Твердження апелянта про незадовільний стан здоров`я, що впливає на його працездатність належними та допустимими доказами не підтверджено. Зокрема, посилання на витяг з медичної картки таким доказом вважатися не може, оскільки такий містить тільки інформацію про консультацію у лікаря окуліста та встановлення діагнозу. Такий не містить даних , що підтверджують наведені вище обставини та причинний зв`язок між ними , а після визначення діагнозу окрім вказівки на обстеження у обласного офтальмолога, інших показів та висновків не вказано.

З огляду на наведені обставини, підстави скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 07 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 23 грудня 2019 року.

Суддя-доповідач Василишин Л.В.

Судді: Горейко М.Д.

Матківський Р.Й.