Справа № 196/1033/19
№ провадження 2/196/474/2019
28 серпня 2019 року смт.Царичанка
Царичанський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючої - судді Гудим О.М.
за участю секретаря - Шевченко Т.І.
розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду в смт.Царичанка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Царичанської селищної ради Царичанського району Дніпропетровської області про визнання права на нерухоме майно,
ОСОБА_1 звернувся з позовом до Царичанської селищної ради Царичанського району Дніпропетровської області про визнання права на нерухоме майно.
В обґрунтування позовних вимог вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати - ОСОБА_2 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , видане виконавчим комітетом Михайлівської сільської ради 07.04.1998 року), яка на день смерті була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 .
Після смерті ОСОБА_2 залишилося спадкове майно, а саме:
- право на право на земельну частку (пай), розміром 3,58 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), розташована на території Михайлівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, яке належало померлій на підставі Сертифіката серії ДП НОМЕР_2 від 30.01.1997 року.
За життя ОСОБА_2 заповіту не складала. Він є єдиним спадкоємцем за законом першої черги після смерті матері ОСОБА_2 , інших спадкоємців немає.
17 липня 2019 року звернувшись в Царичанську державну нотаріальну контору щодо оформлення своїх спадкових прав після смерті ОСОБА_2 , він отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини.
В даному випадку на правовідносини, які виникли після смерті ОСОБА_2 поширюється дія норм ЦК УРСР 1963 року.
Згідно з вимогами ст.549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.
Після смерті матері ОСОБА_2 він вступив в управління спадковим майном, а саме: в управління і володіння житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 , а також і земельною часткою (паєм), що підтверджується довідкою виконавчого комітету Царичанської селищної ради Дніпропетровської області від 06.08.2019 року №446.
Таким чином, відповідно до вимог ст.549 ЦК УРСР 1963 року він є спадкоємцем, який прийняв спадщину, оскільки він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном після смерті ОСОБА_2 з 27.04.1997 року.
Оскільки свідоцтво про право на спадщину за законом він не має можливості отримати, а тому був вимушений звернутися до суду.
Враховуючи вищевикладене та посилаючись на норми ст.ст.1216, 1258, 1261, 1268 ЦК України, прохає суд визнати за ним право власності на вищевказане спадкове майно.
Позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Тараненко П.П. в підготовче засідання не з`явилися, надіславши до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують повністю та прохають їх задовольнити.
Представник відповідача Царичанської селищної ради Царичанського району Дніпропетровської області в підготовче засідання не з`явився. До суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність їх представника, позовні вимоги визнають повністю та не заперечують проти їх задоволення.
Суд, перевіривши матеріали справи, вивчивши всі надані по справі докази, даючи їм оцінку у їх сукупності, враховуючи визнання позовних вимог відповідачем, вважає, що позов підлягає задоволенню за слідуючих підстав.
Згідно ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України).
Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
За правилами ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Нормами ч.4 ст.206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
В даному випадку у відкритому судовому засіданні відповідно до норм ч.1 ст.81 ЦПК України встановлено наступне.
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача - ОСОБА_2 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , видане виконавчим комітетом Михайлівської сільської ради 07.04.1998 року), яка на день смерті була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.16).
Після смерті ОСОБА_2 залишилося спадкове майно, а саме:
- право на право на земельну частку (пай), розміром 3,58 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), розташована на території Михайлівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, яке належало померлій на підставі Сертифіката серії ДП НОМЕР_2 від 30.01.1997 року (а.с.15).
За життя ОСОБА_2 заповіту не складала. Позивач є єдиним спадкоємцем за законом першої черги після смерті матері ОСОБА_2 , інших спадкоємців за законом чи заповітом або якіб мали право на обов`язкову частку в спадщині немає.
Позивач, звернувшись 17 липня 2019 року в Царичанську державну нотаріальну контору щодо оформлення своїх спадкових прав після смерті ОСОБА_2 , отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини.
За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст.58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз`яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української PCP 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом.
Таким чином, в даному випадку до позовних вимог про визнання права власності підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу Української PCP від 18 липня 1963 року.
Відповідно до ч.1 ст.524 ЦК України 1963 р., спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.
Відповідно до ст.548 ЦК України 1963 р., для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.
Відповідно до вимог ст.549 ЦК України 1963 р. визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.
Відповідно до довідки виконавчого комітету Царичанської селищної ради Дніпропетровської області від 06.08.2019 року №446, позивач після смерті матері ОСОБА_2 , тобто з 27 квітня 1998 року, вступив в управління спадковим майном, а саме: в управління і володіння житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 , а також і земельною часткою (паєм) (а.с.17).
Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
Таким чином, відповідно до вимог ст.549 ЦК УРСР 1963 року позивач є спадкоємцем, який прийняв спадщину, оскільки він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном після смерті ОСОБА_2 з 27.04.1997 року.
Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
З огляду на вищевикладене вбачається, що положення ч.1 ст.1268 ЦК України стосовно захисту права власності повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що у відповідності до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.
Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Веллі Девелопментс ЛТД» та інші проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.
Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).
Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Відповідачем заявлені позовні вимоги визнані у повному обсязі, тобто визнані всі ті обставини, на які позивач посилається на обґрунтування заявлених позовних вимог.
Отже, проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, з урахуванням принципу юридичної визначеності та підстав відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, суд приходить до висновку, що є передбачені законом підстави для винесення судового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 статті 142 ЦПК визначено, що у разі … визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті суд … в рішенні у порядку встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивач ОСОБА_1 в позовній заяві вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору, сплаченого при поданні позову, чи про повернення позивачу з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, не заявляв, тому судовий збір слід залишити за позивачем.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.141, 142, 206, 258, 259, 263-265, 268, 354, п.п.15 п.15 ч.1 Перехідних положень Розділ ХІІІ ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Царичанської селищної ради Царичанського району Дніпропетровської області про визнання права на нерухоме майно, задовольнити в повному обсязі.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцем с.Фрунзе м.Дніпропетровськ, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , право на право на земельну частку (пай), розміром 3,58 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що перебувала у колективній власності колишнього КСП "Авангард" в с.Михайлівка Царичанського району Дніпропетровської області,, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та якій вказане право належало на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_4 від 30 січня 1997 року.
Судовий збір залишити за позивачем.
Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення.

У відповідності до п.п.15.5 п.15 ч.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, тобто через Царичанський районний суд Дніпропетровської області.

Головуюча: О.М.ГУДИМ