Справа № 181/1365/19
Провадження № 2/181/273/19
РІШЕННЯ
"23" грудня 2019 р. смт. Межова
Межівський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Літвінової Л.Ф.,
за участю секретаря судового засідання Макогон І.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Межова, в порядку спрощеного провадження, цивільну справу за позовом Донецького юридичного інституту МВС України до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за навчання,
22 жовтня 2019 року Донецький юридичний інститут МВС України звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Донецького юридичного інституту МВС України заборгованість за навчання в сумі 2550 грн. 00 коп.; 3 % річних 148 грн. 18 коп., інфляційних втрат 638 грн. 78 коп. та судові витрати в сумі 1921 грн. 00 коп..
Пред`явлені вимоги мотивовано наступним.
22 серпня 2015 року наказом Донецького юридичного інституту МВС України № 199 о/с «Про зарахування на навчання» ОСОБА_1 було зараховано студентом першого курсу заочної форми навчання за рахунок коштів фізичних та юридичних осіб Донецького юридичного інституту МВС України на підставі правил прийому та рішення приймальної комісії від 22 серпня 2015 року, протокол № 23. Відповідно до ст.73 Закону України «Про вищу освіту» між ОСОБА_1 та Донецьким юридичним інститутом МВС України укладено договір № 31/15-С про надання освітніх послуг. За цим договором Донецький юридичний інститут МВС України взяв на себе зобов`язання за рахунок коштів відповідача здійснити навчання на заочній формі, за освітньо-кваліфікаційним рівнем «бакалавр», галузь знань 0304 «Право», напрям підготовки 6.030401 в строк з 01.09.2015 року до 01.06.2018 року, видати відповідачу документ про освіту державного зразка (п.2.3 договору № 31/15-С) за умови виконання відповідачем навчального навантаження в обсязі, необхідному для здобуття певного рівня освіти, а відповідач взяв на себе зобов`язання своєчасно вносити плату за отриману освітню послугу в розмірі та в строки, встановлені цим договором (п.4.3 договору) і дотримуватися обов`язків, передбачених законодавством та Статутом виконавця з організації надання освітніх послуг (п.3.2 договору).
На день відрахування сума заборгованості відповідача з оплати за навчання складала 2550 грн. 00 коп.. Позивач намагався врегулювати спір у досудовому порядку шляхом направлення відповідачу листа-претензії про необхідність здійснення оплати, який відповідачем було отримано згідно рекомендованого повідомлення про вручення 13.02.2019 року. На день подання позову відповідачем погашення боргу не було.
Згідно з п.4.3 Договору про надання освітніх послуг, замовник зобов`язаний вносити плату за освітню послугу в десятиденний термін з початку кожного семестру. І семестр починається з першого вересня, тобто оплата за послуги має бути здійснена по 10 вересня та ІІ семестр відповідно до 10 лютого включно, а у випадку несвоєчасної сплати за договором надання освітніх послуг настає відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов`язань згідно з чинним законодавством (п.5.1 договору).
Оскільки внаслідок невиконання Замовником грошового зобов`язання у Виконавця виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.
Загальна сума боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, трьох процентів річних від простроченої суми становить: сума боргу + сума трьох процентів річних від простроченої суми + сума інфляційних витрат = 2550,00 грн. + 148,18 грн. + 638,78 грн. = 3336,96 грн..
Ухвалою судді від 25 листопада 2019 року дану справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (а.с.26-27).
Ухвалою суду від 18 грудня 2019 року продовжено подальший розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання відкладено на 23 грудня 2019 року. Відповідача ОСОБА_1 викликано до суду через смс-повідомлення (а.с.30).
Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи в його відсутність. На задоволенні позову наполягає. В разі неявки відповідача просить винести заочне рішення.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність. Проти позову не заперечує.
Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
В судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні докази: договір № 31/15-С про навчання, перепідготовку, підвищення кваліфікації або про надання додаткових освітніх послуг навчальними закладами (а.с.11), витяг з наказу № 199 о/с від 22 серпня 2015 року про зарахування на навчання (а.с.12), витяг з наказу № 214 о/с від 31 серпня 2017 року про відрахування з інституту (а.с.14), довідка № 8/679 від 14 грудня 2018 року про результати навчання (а.с.15-17), довідка № 1 про розрахунок заборгованості (а.с.18).
Суд, керуючись ст.77 ЦПК України, згідно якої предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, оцінюючи з точки зору належності досліджені у судовому засіданні докази, приходить до наступних висновків.
Суд вважає належними доказами: договір № 31/15-С про навчання, перепідготовку, підвищення кваліфікації або про надання додаткових освітніх послуг навчальними закладами (а.с.11), витяг з наказу № 199 о/с від 22 серпня 2015 року про зарахування на навчання (а.с.12), витяг з наказу № 214 о/с від 31 серпня 2017 року про відрахування з інституту (а.с.14), так як ці докази містять інформацію, що стосується предмету доказування, а саме: перебування сторін в цивільно-правових договірних відносинах з надання освітніх послуг, їх припинення з ініціативи навчального закладу.
Суд вважає належними доказами: довідку № 8/679 від 14 грудня 2018 року про результати навчання (а.с.15-17), довідку № 1 про розрахунок заборгованості (а.с.18), так як вони підтверджують неналежність виконання відповідачем своїх зобов`язань перед навчальним закладом, а відтак підтверджують виникнення між сторонами спору.
Суд, відповідно до ст.78 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні письмові докази допустимими, так як ці докази одержані без порушення порядку, встановленого законом.
Оцінюючи докази з точки зору їх достовірності, суд приходить до висновку, що досліджені у судовому засіданні письмові докази є достовірними.
Керуючись вимогами ст. 80 ЦПК України, суд вважає, що сукупність визнаних судом допустимими, належними та достовірними доказами є достатньою для встановлення наступних фактів та обставин.
Наказом № 199 о/с від 22 серпня 2015 року ОСОБА_1 зараховано студентом на перший курс заочної форми навчання з 01 вересня 2015 року за рахунок коштів фізичних, юридичних осіб.
Як визначено п.5, п.6 договору, за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. Дія договору припиняється: 1) за згодою сторін; 2) якщо виконання стороною договору своїх зобов`язань є неможливим у зв`язку з прийняттям нормативно-правових актів, що змінили умови, встановлені договором щодо освітньої послуги і будь-яка із сторін не погоджується про внесення змін до договору; 3) у разі ліквідації юридичної особи - Замовника або Виконавця, якщо не визначена юридична особа, що є правонаступником ліквідованої сторони; 4) у разі відрахування Замовника фізичної особи з начального закладу згідно з законодавством; 5) за рішенням суду в разі систематичного порушення або невиконання умов договору.
Відповідно до Витягу з наказу № 214 о/с від 31 серпня 2017 року, за невиконання навчального плану та порушення умов договору про навчання студента ОСОБА_1 відраховано з інституту.
З довідки № 1 про розрахунок заборгованості слідує, що за І семестр 2016/2017 навчальний рік (з 01.09.2016 року по 28.02.2017 року) було нараховано плату за навчання у сумі 2550 грн. 00 коп.. Станом на 07.08.2019 року нараховану суму погашено не було, загальний борг за порушення умов договору складає 2550 грн. 00 коп..
Суд вважає встановленими вказані факти та обставини, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ЦК України.
Згідно із ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За змістом ч.1 ст.901, ч.1 ст.903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до ч.2 ст. 903 ЦК України, у разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.
Враховуючи, що спір між сторонами виник з приводу неналежного виконання ОСОБА_1 як замовником покладених на нього зобов`язань по оплаті за навчальні послуги, що надавались йому Донецьким юридичним інститутом МВС України, які в розумінні ст.ст.524, 533 ЦК України є грошовими та виникли з договірних відносин, суд приходить до висновку, що до них можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання, що не суперечить положенням Закону України «Про вищу освіту».
Відповідно до положень ст.ст.525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Приписами цивільного законодавства передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України).
Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Положеннями ст. 611 ЦК передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно з п. 4.3 Договору про надання освітніх послуг Замовник зобов`язаний вносити плату за освітню послугу у десятиденний термін з початку кожного семестру. І семестр навчального року починається з першого вересня, тобто оплата та послуги має бути здійснена по 10 вересня та II семестр, відповідно - до 10 лютого включно, а у випадку несвоєчасної сплати за договором надання освітніх послуг настає відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов`язань згідно з чинним законодавством (п. 5.1 договору).
Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК.
Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності Замовника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат Виконавця від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від Замовника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати Виконавцеві.
Оскільки внаслідок невиконання Замовником грошового зобов`язання у Виконавця виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.
Загальна сума боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, трьох процентів річних від простроченої суми становить: сума боргу + сума трьох процентів річних від простроченої суми + сума інфляційних втрат = 2550,00 грн. + 148,18 грн. + 638,78 грн. = 3336,96 грн..
Зважаючи на доведеність неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань по оплаті за навчання, дійсність розміру заборгованості в загальній сумі 3336 грн. 96 коп., суд приходить до висновку про доведеність пред`явлених вимог та необхідність їх задоволення.
Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, то згідно зі ст.141 ЦПК України судовий збір в розмірі 1 921 грн. 00 коп. (а.с.1) підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст.ст.2, 4, 5, 12, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, 223, 228, 258-259, 263-265, 273, 274-279, 354, 355, 430, п.15 Перехідних положень ЦПК України, суд, -
Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду через Межівський районний суд протягом тридцяти днів з моменту проголошення, а учасниками, що не були присутні при його проголошенні у той же строк з моменту отримання копії рішення.

Повний текст рішення складено 23.12.2019 року.

Суддя: Л. Ф. Літвінова