Постанова

Іменем України

30 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 210/1772/16-ц

провадження № 61-17356св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач),
суддів:Олійник А. С., Усика Г. І.,Погрібного С. О., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області,

третя особа - Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 вересня 2016 року у складі судді Чайкіної О. В. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Зубакової В. П., Бондар Я. М., Митрофанової Л. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (далі - Відділення Фонду), третя особа - Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг» (далі - ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»), про скасування постанов та стягнення недоплачених страхових виплат у зв`язку із ушкодженням здоров`я.

В обґрунтування позову він зазначив, що працював електрогазозварювальником на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». 17 листопада 2014 року при виконанні своїх посадових обов`язків з ним стався нещасний випадок, внаслідок якого він отримав травму. За результатами розслідування був складений акт за формою Н-1 та акт за формою Н-5 від 20 березня 2015 року, тобто комісія визнала, що нещасний випадок, який з ним стався, пов`язаний з виробництвом. Згідно з довідкою медико-соціальної експертної комісії (далі - МСЕК) від 18 березня 2015 року йому було встановлено 65 % втрати професійної працездатності та визнано інвалідом другої групи.

Позивач вказував, що за його зверненням до відповідача 14 травня 2015 року було винесено постанову № 0407/22634/22634.1/6 «Про призначення одноразової допомоги у разі стійкої втрати професійної працездатності у разі настання права страхової виплати після 01 січня 2015 року».

Позивач зазначав, що Відділення Фонду не мало підстав для застосування норм неконституційного Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», оскільки нещасний випадок стався до 01 січня 2015 року, а тому страхові виплати мають призначатися на підставі статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_1 просив суд визнати протиправною (незаконною) та скасувати постанову Відділення Фонду від 14 травня 2015 року № 0407/22634/22634.1/6 «Про призначення потерпілому одноразової допомоги в разі стійкої втрати працездатності у разі настання права страхової виплати після 01 січня 2015 року»; стягнути з Відділення Фонду недоплату одноразової допомоги 69 365,10 грн.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 вересня 2016 року провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Відділення Фонду щодо визнання протиправною (незаконною) та скасування постанови від 14 травня 2015 року № 0407/22634/22634.1/6 «Про призначення потерпілому одноразової допомоги в разі стійкої втрати працездатності у разі настання права страхової виплати після 01 січня 2015 року» закрито.

Закриваючи провадження у справі, суд керувався пунктом 1 частини першої статті 205 Цивільного процесуального кодексу України в редакції до 03 жовтня 2017 року (далі - ЦПК України 2004 року) та виходив з того, що заявлені позовні вимоги віднесено до компетенції адміністративних судів.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 15 вересня 2016 року, описку в якому виправлено ухвалою цього ж суду від 03 жовтня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 до Відділення Фонду про стягнення недоплаченої одноразової страхової допомоги у зв`язку з ушкодженням здоров`я відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення недоплаченої одноразової страхової допомоги, суд першої інстанції виходив з того, що постанова Відділення Фонду від 14 травня 2015 року № 0407/22634/22634.1/6, згідно з якою ОСОБА_1 призначено одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності у розмірі 13 458,90 грн, є чинною та не скасована, а тому заявлені вимоги є передчасними.

Додатковим рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 25 листопада 2016 року мотивувальну частину рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу від 15 вересня 2016 року доповнено висновками щодо порядку розподілу судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 вересня 2016 року скасовано, справу в частині позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання протиправною (незаконною) та скасування постанови від 14 травня 2015 року № 0407/22634/22634.1/6 «Про призначення потерпілому одноразової допомоги в разі стійкої втрати працездатності у разі настання права страхової виплати після 01 січня 2015 року» направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та направляючи справу для продовження розгляду апеляційний суд виходив із того, що Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України не здійснює владні управлінські функції, тому, враховуючи суб`єктний склад сторін у цій справі спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу від 15 вересня 2016 року залишено без змін.

Постановляючи ухвалу про відхилення апеляційної скарги ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції та зазначив, що оскільки питання щодо правомірності постанови Відділення Фонду від 14 травня 2015 року № 0407/22634/22634.1/6 «Про призначення потерпілому одноразової допомоги в разі стійкої втрати працездатності у разі настання права страхової виплати після 01 січня 2015 року», якою було визначено розмір одноразової допомоги у зв`язку зі стійкою втратою позивачем професійної працездатності, не було предметом судового розгляду в суді першої інстанції, тому він позбавлений можливості вирішити питання щодо правильності визначення Відділенням Фонду розміру одноразової допомоги, яка підлягає до виплати ОСОБА_1 у зв`язку зі стійкою втрати працездатності.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги та позиції інших учасників справи

У березні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2017 року, постановлену по результатах перегляду рішення суду першої інстанції від 15 вересня 2016 року, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення його позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що вищевказаний спір необхідно розглядати за процесуальними нормами Цивільного процесуального кодексу України, а не Кодексу адміністративного судочинства України. Суд першої інстанції, закриваючи провадження у справі в частині позовних вимог до Відділення Фонду щодо визнання протиправною (незаконною) та скасування постанови від 14 травня 2015 року № 0407/22634/22634.1/6 «Про призначення потерпілому одноразової допомоги в разі стійкої втрати працездатності у разі настання права страхової виплати після 01 січня 2015 року», прийшов до помилкового висновку, що ці вимоги мають розглядатися в порядку адміністративного судочинства, не врахувавши, що відповідач не є суб`єктом владних повноважень та позивачем не ставиться питання про оскарження акта суб`єкта владних повноважень, адже спір виник з трудових правовідносин. При цьому суд безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог позивача про стягнення недоплаченої одноразової страхової допомоги, пославшись на те, що правомірність вказаної постанови Відділення Фонду не перевірялась. Суд апеляційної інстанції не виправив указані помилки суду першої інстанції. Також судами не враховано, що стаття 44 Закону України «Про обов`язкове державне соціальне страхування» набрала чинності лише з 01 липня 2015 року, а тому Відділення Фонду не мало підстав для визначення розміру страхових виплат виходячи із цієї статті. Крім того, судами не враховано, що у зв`язку з прийняттям Закону України від 28 грудня 2014 року № 77VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці», який набрав чинності з 01 січня 2015 року, виникли проблемні питання та колізії, оскільки його було прийнято без проведення професійного аналізу та не враховано пропозицій і застережень фондів соціального страхування та експертів.

Заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_1 не надходили.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 березня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи № 210/1772/16-ц із Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області та надано учасникам справи строк для подання заперечення на касаційну скаргу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 серпня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначену цивільну справу № 210/1772/16-ц передано на розгляд Верховному Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року цивільну справу № 210/1772/16-ц передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду з підстав, визначених частиною шостою статті 403 ЦПК України, а саме з огляду на те, що у касаційній скарзі позивача є доводи стосовно порушення судом правил суб`єктної юрисдикції.

Велика Палата Верховного Суду перевірила наявність підстав для передачі на її розгляд справи та дійшла висновку, що такі підстави відсутні.

Ухвалою від 03 вересня 2019 року Велика Палата Верховного Суду повернула цю справу на розгляд Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України в редакції від 03 жовтня 2017 року (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Позиція Верховного Суду та її нормативно-правове обґрунтування

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Судом установлено, що з серпня 1993 року ОСОБА_1 працював на різних посадах у ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг».

17 листопада 2014 року при виконанні посадових обов`язків з ОСОБА_1 стався нещасний випадок, внаслідок якого він отримав виробничу травму. За результатами розслідування був складений акт від 20 березня 2015 року № 8 за формою Н-1 та акт за формою Н-5 від 25 листопада 2014 року.

Згідно з довідкою Жовтневої МСЕК від 18 березня 2015 року серії 12ААА № 428217 ОСОБА_1 було встановлено 65% втрати професійної працездатності та визнано інвалідом другої групи.

Постановою Відділення Фонду від 14 травня 2015 року № 0407/22634/22634.1/6 «Про призначення одноразової допомоги у разі стійкої втрати професійної працездатності у разі настання права страхової виплати після 01 січня 2015 року» ОСОБА_1 призначено одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності у розмірі 13 458,90 грн.

Звертаючись до суду із цим позовом, ОСОБА_1 вказував на те, що Відділення Фонду, приймаючи постанову від 14 травня 2015 року про нарахування йому одноразової допомоги у сумі 13 458,90 грн, неправомірно застосувало приписи Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 28 грудня 2014 року № 77-VIII (далі - Закон № 77-VIII) та діяло усупереч пунктам 8 і 9 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 77-VIII.

Також позивач стверджував, що оскільки нещасний випадок стався з ним до 01 січня 2015 року, то страхові виплати слід призначати на підставі статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення недоплаченої одноразової страхової допомоги у зв`язку з ушкодженням здоров`я, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що постанова Відділення Фонду від 14 травня 2015 року № 0407/22634/22634.1/6, згідно якої ОСОБА_1 призначено одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності у розмірі 13 458,90 грн, є чинною та не скасованою, тому заявлені позивачем вимоги є передчасними.

Верховний Суд не може погодитись з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій з огляду на таке.

Відповідно до статті 1 ЦПК України 2004 року завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд зобов`язаний керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Також обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають.

Постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі в частині позовних вимог до Відділення Фонду щодо визнання протиправною (незаконною) та скасування постанови від 14 травня 2015 року № 0407/22634/22634.1/6 «Про призначення потерпілому одноразової допомоги в разі стійкої втрати працездатності у разі настання права страхової виплати після 01 січня 2015 року», суд першої інстанції припустився помилки та вважав, що такі вимоги мають розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Переглядаючи це судове рішення, апеляційний суд, в межах визначних законом повноважень, виправив указану помилку та направив справу до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті цих позовних вимог.

Разом з тим, без перевірки правомірності постанови Відділення Фонду «Про призначення потерпілому одноразової допомоги в разі стійкої втрати працездатності у разі настання права страхової виплати після 01 січня 2015 року» від 14 травня 2015 року № 0407/22634/22634.1/6, якою було визначено розмір одноразової допомоги у зв`язку з стійкою втратою позивачем професійної працездатності, неможливо вирішити питання щодо правильності визначення Відділенням Фонду розміру одноразової допомоги, яка підлягає до виплати позивачу у зв`язку з стійкою втратою працездатності та прийняти справедливе і правильне судове рішення.

Таким чином, з огляду на порушення судом першої інстанції норм процесуального права спір, який виник між сторонами у справі,по суті не вирішено, суб`єктивні права/інтереси позивача фактично не відновлені, завдання цивільного судочинства не реалізовано.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України» та «Рябих проти Російської Федерації», у справі «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Отже, оскільки судом першої інстанції допущені порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, суд апеляційної інстанції в межах наданих йому повноважень не усунув зазначені порушення, а суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанцій, судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції для встановлення вищезазначених фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 409, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий І. Ю. Гулейков
Судді:А. С. Олійник
С. О. Погрібний
Г. І. Усик
В. В. Яремко