ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1333/19 Справа № 199/2919/18 Суддя у 1-й інстанції - Руденко В.В. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2019 року Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.

за участю секретаря Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання поховання незаконним та зобовязання вчинити певні дії

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 липня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

03 травня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання поховання незаконним та зобовязання вчинити певні дії. В обґрунтування своїх позовних вимог позив посилався на те, що 27 вересня 2017 року він приїхав відвідати поховання своєї бабусі ОСОБА_3 Ануфрієвни, розташоване на цвинтарі «Кіровоградська - Петрозаводська», похованої у 1978 році. Прийшовши на цвинтар, виявив, що огорожа розібрана, а поруч із похованням бабусі похована невідома йому людина. Звернувшись до адміністрації цвинтаря отримав відповідь, що про поховання нічого невідомо, а також про осіб, які його проводили. Даний цвинтар є закритим з 2005 року за рішенням міської ради. Із проханням провести розшук осіб, які провели поховання, звернувся в Амур-Нижньодніпровське відділення поліції міста Дніпра. Після проведення перевірки виявилось, що відповідач по справі 21 червня 2017 року провела поховання своєї матері ОСОБА_4, в адміністрації цвинтаря поховання не зареєструвала. Просить суд визнати поховання громадянки ОСОБА_4 на цвинтарі «Кіровоградська - Петрозаводська»у м. Дніпрі незаконним та зобовязати відповідача ліквідувати поховання ОСОБА_4 з відновленням усіх надгробних споруд у первісний стан (а.с.1).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 липня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання поховання незаконним та зобовязання вчинити певні дії - відмовлено (а.с.37-39).

Не погодившись з рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с.41) .

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Судом 1 інстанції встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серія ІІ-КИ № 296894 від 25.07.1978 року, ОСОБА_3 Ануфрієвна померла 25 липня 1978 року.

Біля могили ОСОБА_3 Ануфрієвни на кладовищі по вул. Петрозаводській - вул. Кіровоградській в місті Дніпрі поховано ОСОБА_4, поховання якої здійснено відповідачем по справі.

Для поховання ОСОБА_4, відповідач звернулась із заявою про дозвіл поховання до директора КП «Ритуальна служба» та отримала дозвіл на захоронення останньої, що підтверджується відповідною заявою від 21.06.2017 року.

На підтвердження своїх вимог позивачем надано копію свідоцтва про смерть ОСОБА_3 Ануфрієвни, копія свідоцтва про народження позивача, копію паспорту позивача, висновок О/у СКП АНД ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_5С, та відповідь на заяву КП «Ритуальна служба» Дніпропетровської міської ради за № 126 від 03.03.2017 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд 1 інстанції виходив з того, що надані позивачем докази є недостатніми для підтвердження факту порушення прав позивача діями відповідача.

Вказані висновки суду 1 інстанції є обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Так, згідно ст. 12 Закону України «Про поховання та похоронну справу» особа, яка зобов'язалася поховати померлого, на підставі свідоцтва про смерть звертається згідно із статтею 8 цього Закону до сільського голови або ритуальної служби з приводу укладення відповідного договору-замовлення на організацію та проведення поховання. Ця особа має право вибирати виконавців послуг серед суб'єктів господарської діяльності, які уклали договори із сільським головою або ритуальною службою про надання цих послуг.

Статтею 25 Закону України «Про поховання та похоронну справу» передбачено, що за зверненням виконавця волевиявлення померлого або особи, яка взяла на себе зобов'язання поховати померлого, на території кладовища безоплатно виділяється місце для поховання померлого відповідно до затвердженої проектної документації.

Як вбачається із матеріалів справи, для поховання ОСОБА_4, відповідач ОСОБА_2 звернулась із заявою про дозвіл поховання до директора КП «Ритуальна служба» та отримала дозвіл на захоронення останньої, що підтверджується відповідною заявою від 21.06.2017 року (а.с.26).

Виходячи з встановлених конкретних обставин справи, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд 1 інстанції дійшов правильного висновку, про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та ухвалив обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам закону.

Колегія суддів вважає, що справа розглянута всебічно, встановлені правовідносини, що склалися між сторонами, яким надана вірна правова оцінка, досліджені наявні докази, висновки суду першої інстанції обґрунтовані чинними нормами матеріального права.

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права, правові підстави для його скасування відсутні.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що судом 1 інстанції безпідставно йому відмовлено у задоволенні позовних вимог, не врахував той факт, що в наданій відповідачем заяві про звернення до адміністрації кладовища, відсутня відмітка про її реєстрацію, вхідний/вихідний номер, печатка або інші відмітки про подання заяви, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

При цьому, колегія звертає увагу, що позивачем хоча й надано докази на підтвердження родинних зв'язків його з похованою ОСОБА_3, однак доказів її поховання в передбачений законом спосіб та порядок, матеріали справи не містять. Натомість, з відповіді КП Ритуальна служба ДМР від 03.03.2017 року вбачається, що у Книзі реєстрації поховань та у Муніципальній книзі відсутні відомості про реєстрацію поховання померлої ОСОБА_3 на кладовищі по вул. Петрозаводській - вул. Кіровоградській в місті Дніпрі.

Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої позовні вимоги та доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобовязана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі зясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: