КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/4497/17
Провадження № 2/488/230/19 р.
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ

04.11.2019 року м. Миколаїв
Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого по справі судді Селіщевої Л.І.,
при секретарі Тузові Р.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування земельною ділянкою, -
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 , в обґрунтування якого вказала, що 23.10.1987 року вона придбала Ѕ частину домоволодіння по АДРЕСА_1 . В подальшому, в результаті добудов, зроблених позивачкою, її частка збільшилась до 65/100 частин вказаного домоволодіння.
Відповідач на даний час є власником 35/100 частин вказаного нерухомого майна, однак за цією адресою він не проживає, вселив у належну йому частину житлового будинку квартирантів, які перешкоджають позивачці користуватись земельною ділянкою, на якій розташований житловий будинок та прилеглі до нього господарські будівлі та споруди. Внаслідок цього позивачка позбавлена можливості здійснювати догляд та необхідні ремонтні роботи належної їй частини нерухомого майна. При цьому відповідач не бажає позасудовим шляхом вирішити виниклий спір, через що позивачка була змушена звернутися до суду із даним позовом, в якому просить:
-визначити порядок користування земельною ділянкою за вказаною адресою, між співвласниками відповідно до їх часток у праві власності на житловий будинок.
У судове засідання позивачка не з`явилася, подала заяву про слухання справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила визначити порядок користування земельною ділянкою за другим варіантом висновку судової земельно-технічної експертизи № 125-077 від 31.10.2018 р., який був розроблений експертом РТПП Миколаївської області Лесків С.А.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду невідомі.
Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Миколаївської міськради у судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі.
Зі згоди позивача, суд розглядає справу у порядку заочного провадження, на підставі наявних у ній доказів та постановляє заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-283 ЦПК України.
Суд, дослідивши зібрані по справі письмові, знаходить позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи із такого.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частина 3 ст. 12 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Із матеріалів справи вбачається, що 23.10.1987 р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу, посвідчений державним нотаріусом П`ятої Миколаївської державної нотаріальної контори Бойко Л.Л. за реєстр. № І-2215, згідно якого позивачка по даній справі ОСОБА_1 набула право власності на Ѕ частину житлового будинку разом із прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 .
Інша Ѕ частина цього домоволодіння на той час належала ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09.04.1985 р., виданого державним нотаріусом П`ятої Миколаївської державної нотаріальної контори Александровою А.О. за реєстр. № 359.
Рішенням виконкому Корабельної ради народних депутатів № 121 від 21.07.1989 р. розмір ідеальних часток співвласників цього домоволодіння був змінений, зокрема, частку ОСОБА_4 було визначено у розмірі 73/100 частин, а частку ОСОБА_1 було визначено у розмірі 27/100 частин. На підставі цього рішення ОСОБА_4 та ОСОБА_1 отримали відповідні Свідоцтва про право особистої власності від 07.08.1989 р.

В подальшому власники частини домоволодіння, належної ОСОБА_4 неодноразово змінювались, і 25.10.2000 р. відповідач по даній справі ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу № 401, укладеним на Універсальній Товарній Біржі «Марія», придбав 73/100 частин цього домоволодіння.

В результаті здійснених та узаконених позивачкою ОСОБА_1 прибудов, рішенням виконкому Миколаївської міськради № 190 від 24.02.2012 р., були змінені ідеальні частки співвласників домоволодіння по АДРЕСА_1 , зокрема, частка ОСОБА_1 була визначена у розмірі 65/100 частин, а частка ОСОБА_2 була визначена у розмірі 35/100 частин. На підставі цього рішення позивачка 13.03.2012 р. отримала Свідоцтво про право власності на 65/100 частин вказаного домоволодіння, яке було зареєстроване у Миколаївському МБТІ за № 1033.

Відповідно до ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Відповідно до ст. 40 ЗК України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.

Обов`язки землекористувачів визначені статтею 96 ЗК України, відповідно якої землекористувачі зобов`язані, зокрема, забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та за свій рахунок приводити її у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком випадків незаконної зміни рельєфу не власником такої земельної ділянки; додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля; не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон тощо.

Судовим розглядом встановлено, що між позивачем та відповідачкою виникають конфлікти з приводу користування земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм частини спірного домоволодіння, і в позасудовому порядку вони не можуть досягнути згоди щодо користування нею.

Відповідно до частин першої та другої статті 78 ЗК України право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Відповідно до статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Частиною першою статті 356 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що власність двох чи більше осіб з визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до статей 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності в натурі або його поділ з дотриманням вимог статті 183 цього Кодексу.

Аналогічне положення закріплено в частині третій статті 88 ЗК України. Частиною першою цієї статті передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди у судовому порядку.

Оскільки володіння та порядок користування земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, в тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам житлові будинки, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, то при застосуванні статті 88 ЗК України при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або жилий будинок, слід брати до уваги цю угоду. Це правило стосується тих випадків, коли житловий будинок поділено в натурі.

За правилом частини другої статті 120 ЗК України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Аналогічну норму містила і стаття 30 ЗК України 1990 року.

При відсутності цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, як і у справі, яка переглядається, слід враховувати наступне.

Частина четверта статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачала, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі та споруди.

Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю та споруди, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено в договорі відчуження нерухомості.

При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України в поєднанні з нормою статті 125 цього Кодексу слід виходити з того, що в разі переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку в набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Разом з тим відповідно до частини першої статті 318 ЦК України кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Однак право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Зазначені положення щодо користування власністю цілком повинні застосовуватись до майнових прав на майно (зокрема до права користування земельною ділянкою).

Відтак право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак у будь-якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи (частина п`ята статті 319 ЦК України).

Отже, при вирішенні спору, визначаючи варіанти користування земельною ділянкою, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном.

Така правова позиція відображена у постанові Верховного Суду України від 15.05.17 № 6-841цс16.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 16.04.2004 р. «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до статті 88 ЗК бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов`язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі. Суд може не визнати угоду про порядок користування земельною ділянкою, коли дійде висновку, що угода явно ущемляє законні права когось зі співвласників, позбавляє його можливості належно користуватися своєю частиною будинку, фактично виключає його з числа користувачів спільної земельної ділянки, суперечить архітектурно-будівельним, санітарним чи протипожежним правилам.

Якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої.

Із висновку № 125-077 судової земельно-технічної експертизи від 31.10.2018 р., розробленого експертом Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області Лесків С.А., вбачається, що житловий будинок разом із господарськими та побутовими будівлями і спорудами розташований на земельній ділянці, площею 983 кв.м., із яких: 900 кв.м. було виділено для будівництва індивідуального житлового будинку рішенням виконкому Жовтневої районної ради № 83 від 22.03.1957 р. і 83 кв.м. було виділено рішенням виконкому Миколаївської міськради № 1161 від 28.12.1984 р. Однак фактична загальна площа ділянки складає 992 кв.м., що на 9 кв.м. більша, від вказаної вище, за рахунок збільшення довжини правої та лівої бокових меж земельної ділянки на 0,72 м.

На земельній ділянці розташовані належні сторонам будівлі і споруди, зокрема:

Позивачу ОСОБА_1 належить:

-частина житлового будинку літ. «А-1, А-2» загальною площею забудови 82,14 кв.м.;

-сарай літ. «У» з погрібом літ. «Лпд» площею 12,40 кв.м.;

-сарай літ. «Ф» площею 16,20 кв.м.;

-літній душ літ. «Х» площею 1,90 кв.м.;

-вбиральня літ. «Ц» площею 1,90 кв.м.

Загальна площа земельної ділянки під забудовами складає - 114,54 кв.м.

Відповідачу ОСОБА_2 належить:

-частина житлового будинку літ. «А-1» загальною площею забудови 30,96 кв.м.;

-житловий будинок літ. «Е» площею забудови 56,0 кв.м.;

-сарай літ. «З» площею 13,7 кв.м.;

-сарай літ. «Л» площею 2,2 кв.м.;

-навіс літ. «М» площею 2,60 кв.м.;

-сарай літ. «О» площею 10,70 кв.м.;

-літній душ літ. «С» площею 1,40 кв.м.;

-вбиральня літ. «Т» площею 1,20 кв.м.

Загальна площа земельної ділянки під забудовами складає - 118,76 кв.м.

Експерт зазначає, що згідно первісних ідеальних часток, сторонам належать наступні площі земельних ділянок:

- ОСОБА_1 із часткою 1/2 частина 491,50 кв.м.;

- ОСОБА_2 із часткою 1/2 частина 491,50 кв.м.

На час проведення експертизи спірна земельна ділянка фактично розділена в натурі на дві окремі частини в користуванні співвласників існуючою розділовою огорожею до задньої торцевої межі земельної ділянки.

Відповідно до другого варіанту висновку № 125-077 судової земельно-технічної експертизи від 31.10.2018 р., який просить затвердити позивачка, експерт пропонує виділити в користування позивачки ОСОБА_1 , яка має розбіжність в більший бік на 6,2 кв.м., частину земельної ділянки вздовж частини лівої бокової зовнішньої стіни житлового будинку розмірами 1,02 м х 6,08 м. площею 6,2 кв.м., шляхом перенесення існуючої межі в даній частині на 1,02 м. від зовнішньої стіни. В користування відповідача, який має розбіжність в менший бік на 6,2 кв.м. від існуючого порядку користування та з урахуванням виділу площі 6,2 кв.м., та для вирівнювання розділової межі між частинами земельних ділянок співвласників, загальна площа виділу в користування ОСОБА_2 буде становити 12,4 кв.м. Для цього слід перенести існуючу розділову межу в центральній частині в бік земельної ділянки ОСОБА_1 , розмірами, вказаними на графічному зображенні (додаток 2 до висновку експертизи). Згідно цього варіанту сторони будуть користуватися такими земельними ділянками:

- ОСОБА_1 491,5 кв.м., із яких: під будівлями 114,54 кв.м., під індивідуальною землею 376,96 кв.м.;

- ОСОБА_2 - 491,5 кв.м., із яких: під будівлями 118,76 кв.м., під індивідуальною землею 372,24 кв.м.

Графічний порядок користування спірною земельною ділянкою зображений в додатку № 2 до висновку земельно-технічної експертизи № 125-077 від 31.10.2018 р.

Суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги і визначити порядок користування спірною земельною ділянкою саме за цим варіантом експертизи, оскільки він відповідає ідеальним часткам співвласників, та вимогам ст. 102 ЦПК України.

Доказів, які б спростовували висновки суду, судовим розглядом не встановлено.

На підставі ст. 141 ЦПК України та клопотання позивачки, суд стягує з відповідача на користь позивачки половину понесених нею судових витрат у вигляді 320 грн. судового збору та 3 650 грн. витрат, пов`язаних із проведенням земельно-технічної експертизи, а всього з відповідача належить стягнути 3 970 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 258-259, 264-265, 268, 280-283, 354 ЦПК України, суд,-

Вирішив:

Позов задовольнити.

Визначити порядок користування земельною ділянкою АДРЕСА_1 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідно до другого варіанту висновку судової земельно-технічної експертизи № 125-077 від 31.10.2018 р., розробленого експертом Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області Лесків С.А., наступним чином.

У користування ОСОБА_1 виділити земельну ділянку, площею 491,50 кв.м., із яких: під будівлями 114,54 кв.м., під індивідуальною землею 376,96 кв.м.

У користування ОСОБА_2 виділити земельну ділянку, площею 491,50 кв.м., із яких: під будівлями 118,76 кв.м., під індивідуальною землею 372,24 кв.м.

Лінія розділової межі між земельними ділянками, що виділяються проходить наступним чином:

-від лівої бокової межі вздовж фасадної межі вправо довжиною 13,1 м.

-поворот догори вздовж частини лівої бокової зовнішньої стіни довжиною 3,6 м.

-далі по внутрішній розділовій межі житлового будинку, орієнтованою на задню торцеву стіну житлового будинку

-від задньої зовнішньої торцевої сторони стіни догори довжиною 6,08 м.

-поворот вправо довжиною 0,1 м.

-поворот догори довжиною 2,09 м.

-поворот догори довжиною 9,18 м.

-поворот вліво довжиною 0,25 м.

-поворот догори довжиною 10,06 м.

-поворот вправо довжиною 0,54 м.

-поворот догори довжиною 2,89 м.

-поворот вправо довжиною 0,54 м.

-поворот догори до задньої торцевої межі довжиною 36,49 м.

-поворот вправо довжиною 5,93 м.

Графічний порядок користування спірною земельною ділянкою зображений в додатку № 2 до висновку судової земельно-технічної експертизи № 125-077 від 31.10.2018 р., розробленого експертом Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області Лесків С.А.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі - 3 970 грн.

Копію заочного рішення направити відповідачу по даній справі.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржено іншими учасниками справи до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення. У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін справи:

Позивач ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий.

Суддя Л.І. Селіщева