Справа № 183/2762/19
№ 2/183/2449/19
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2019 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Городецького Д. І.,

з секретарем судового засідання Пономаренко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

в с т а н о в и в:

02 травня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Ухвалою суду від 03 травня 2019 року відкрите провадження у справі.

Ухвалою суду від 27 серпня 2019 року закрите підготовче провадженні у справ, справа призначена до судового розгляду по суті.

На обґрунтування вимог позивач ОСОБА_1 посилалася на те, що вона проходила військову службу в Збройних Силах України з 29.05.2016 р.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 26.10.2018 р. № 174-рс звільнена в запас з військової служби у відповідності до ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», підпункт «й», частини 5 (контракт укладено на строк до закінчення особливого періоду, або оголошення рішення про демобілізацію та вислужили не менше 24 місяців військової служби за контрактом).

В подальшому, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 26.10.2018 р. № 293 (по стройовій частині) її було виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 26.10.2018 р.

В наказі, крім іншого, зазначено про виплату їй грошової компенсації вартості за не отримане речове майно на суму 19 713, 46 грн.

В день звільнення її з військової служби розрахунок за не отримане речове майно з нею не був проведений, відповідачем була здійснена виплата грошової компенсації вартості за не отримане речове майно на суму 19 713, 46 грн. тільки 25.02.2019 р.

У відповідності до ст.117 Кодексу законів про працю України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Обчислення середнього заробітку проводиться відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 р. «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати».
Згідно довідки Військової частини НОМЕР_1 від 20.02.2019 р. № 1/153, грошове забезпечення за останні 2 календарні місяці роботи, що передують звільненню (серпень-вересень 2018 р.) становить 15 948,06 грн.
Таким чином, середньоденний розмір грошового забезпечення становить 261,44 грн. (15 948,06 грн. / 61 роб. день.)
Сума середньомісячного грошового забезпечення, який підлягає виплаті за період з 26.10.2018 р. по 25.02.2019 р. становить 31 895,68 грн. (261,44 грн. х 122 дн.)
В зв`язку з наведеним, в позовній заяві ОСОБА_1 просила суд стягнути на її користь з Військової частини НОМЕР_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26.10.2018 р. по 25.02.2019 р. в розмірі 31 895,68 грн. без утримання із зазначеної суми податку з доходів фізичних осіб.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник не з`явилися, в своїй заяві просили суд розглядати справу без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.
Представник відповідача - Військової частини НОМЕР_1 в судове засідання не з`явився, в своїй заяві просив суд розглядати справу без його участі, надав заперечення на позов, в якому не погодився з вимогами позивача, просив відмовити в задоволенні позову.
Дослідивши надані сторонами письмові докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 проходила військову службу в Збройних Силах України з 29.05.2016 р.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 26.10.2018 р. № 174-рс ОСОБА_1 звільнена в запас з військової служби у відповідності до ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», підпункт «й», частини 5 (контракт укладено на строк до закінчення особливого періоду, або оголошення рішення про демобілізацію та вислужили не менше 24 місяців військової служби за контрактом).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 26.10.2018 р. № 293 (по стройовій частині) ОСОБА_1 було виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 26.10.2018 р.

В наказі від 26.10.2018 р. № 293, крім іншого, зазначено про виплату ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за не отримане речове майно на суму 19 713, 46 грн.

Судом встановлено, що в день звільнення позивача з військової служби розрахунок за не отримане речове майно з нею не був проведений, відповідачем була здійснена виплата грошової компенсації вартості за не отримане речове майно на суму 19 713, 46 грн. тільки 25.02.2019 р.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-ХІІ (Закон № 2011-ХІІ), який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизну та регулює відносини у цій галузі.

Згідно з частиною першою статті 9-1 Закону № 2011-ХІІ, речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016р. № 178 (далі - Порядок № 178).

Відповідно до п.3 Порядку грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі звільнення з військової служби.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації (п.4 Порядку).

Отже, з вищезазначеного Порядку вбачається, що грошова компенсація за речове майно є разовою, виплачується у разі звільнення з військової служби, взамін за неотримане речове майно і не є видом грошового забезпеченням військовослужбовця ЗСУ у розумінні вимог чинного законодавства України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991р. № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII), держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення військовослужбовців входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Компенсація за речове майно не є ні основним, ні додатковим видом грошового забезпечення військовослужбовців у розумінні вимог чинного законодавства, стосується виплати компенсації за невикористане речове майно у зв`язку із звільненням позивача зі служби в ЗСУ.

За змістом ст. 94 Кодексу України про працю заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Таким чином, компенсація за речове майно виплачувалась позивачу взамін невикористаного речового майна, а отже не є винагородою за виконану позивачем роботу.

Згідно приписів ст. 116 КЗпПУ, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

У відповідності до ст.117 Кодексу законів про працю України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Оскільки суд пришов до висновку, що компенсація за речове майно виплачувалась позивачу взамін невикористаного речового майна, не є винагородою за виконану позивачем роботу, не входить до складу грошового забезпечення військовослужбовців, відсутні підстави для застосування приписів ст. 117 КЗпПУ до спірних правовідносин, а тому несвоєчасна її виплата не може бути підставою для виплати середнього заробітку за час затримки при звільненні.

Крім того, військові частини Збройних Сил України не є самостійними розпорядниками коштів, передбачених на виплати компенсації за речове майно. Так, військовою частиною визначається розмір компенсації, після чого подається заявка на кошти до Центрального управління тилового забезпечення Тилу ЗСУ та до служби тилу Командування Сухопутних військ ЗСУ на грошові кошти до кінця відповідного року разом з відповідним листом про виділення кошторисних призначень та асигнувань для виплати грошової компенсації за неотримане речове майно для відповідної військової частини.

Таким чином, виплата компенсації за речове майно позивачу можлива лише після надходження відповідних коштів від вищезазначених установ.

Доказів того, що після надходження коштів на виплату позивачу компенсації, остання не виплачувалась з вини військової частини НОМЕР_1 позивач не надав і таких доказів не було встановлено.
В зв`язку з вищенаведеним, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 належить відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280-282 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовити.

Учасники справи:

- позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

- відповідач: Військова частина НОМЕР_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місцезнаходження: Дніпропетровська область, Новомосковський район, смт. Черкаське.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути поданою до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне рішення суду складено 27 серпня 2019 року.

Суддя Д. І. Городецький