Номер провадження: 22-ц/813/807/19
Номер справи місцевого суду: 511/736/18
Головуючий у першій інстанції Панчук А.І.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Драгомерецького М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Громіка Р.Д.,

Черевка П.М.,

при секретарі: Павлючук Ю.В.,

за участю: відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 14 червня 2018 року за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом,-

В С Т А Н О В И В:

30 березня 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 25 травня 2010 року між сторонами було укладено кредитний договір б/н на загальну суму 2 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Позивач повністю та в строки виконав свої зобов`язання за вищевказаним кредитним договором, однак відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконував, внаслідок чого станом на 28 лютого 2018 року у нього виникла заборгованість, яка складає загальну суму за кредитом, по процентам за користування кредитом, за пенею, штрафами 72 322,46 гривень.

На підставі зазначеного ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із вказаним позовом та просило суд задовольнити вимоги позову в повному обсязі з правових підстав зазначених у позовній заяві.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення, просив суд застосувати строки позовної давності.

Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 14 червня 2018 року позов задоволено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» не з`явився, але про розгляд справи він сповіщався належним чином та завчасно. Тому у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка належним чином повідомленого позивача у судове засідання не перешкоджає розглядові справи та доступі до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи, викладені у апеляційній скарзі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

У частинах 1 та 2 ст. 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 25 травня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 2 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Згідно зазначеної Анкети-заяви відповідач погодився з тим, що дана заява разом з пам`яткою клієнта та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (а. с. 8 - 33).

Однак, у зв`язку із неналежним виконанням своїх зобов`язань за кредитиним договором, відповідно до розрахунку наданого ПАТ КБ «ПриватБанк», у ОСОБА_1 станом на 28 лютого 2018 року виникла заборгованість у розмірі 72 322,46 гривень, яка складається із заборгованості по кредиту - тіло кредиту 1 778,54 гривень, заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 62 166,03 гривень, заборгованості за пенею та комісією 4 457,77 гривень, 500 гривень - штраф / фіксована частина /, 3 420 гривень - штраф - процентна складова.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання (ст. 611 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов`язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінчення строку дії договору.

Такий висновок узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними у постанові від 19 березня 2014 року по справі №6-14 цс 14 та постанові від 18 червня 2014 року по справі №6-61 цс 14, які відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковими для всіх судів України.

Із наданого ПАТ КБ «ПриватБанк» розрахунку заборгованості за кредитиним договором № б/н від 25.05.2010р. відображено всі операції із погашення заборгованості, а також зняття грошових коштів, розмір нарахованих відсотків та штрафних санкцій за порушення зобов`язання, розмір кредитного ліміту, який встановлений відповідачу.

Також із вказаного розрахунку вбачається, що відповідач ОСОБА_1 не лише знімав грошові кошти, але частково і погашав заборгованість. Дії з погашення заборгованості свідчать про визнання заборгованості по кредиту.

Таким чином судова колегія приходить до висновку про порушення прав банку відповідачем ОСОБА_1 , шляхом допущення ним заборгованості по кредитному договору №б/н від 25 травня 2010 року, однак у зв`язку із пропущенням строку позовної давності заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Із наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що у ОСОБА_1 станом на 28 лютого 2018 року виникла заборгованість у розмірі 72 322,46 гривень.

Остання проплата ОСОБА_1 була здійснена 16 червня 2014 року на суму 535,08 гривень.

Платежі від 20 серпня 2015 року та від 03 вересня 2015 року на суму 6,68 гривень та 0,02 гривні відповідно було здійснено не відповідачем, а Банком, шляхом автоматичного списання простроченої заборгованості. Тобто, його було здійснено поза волею ОСОБА_1 , тому його не можна розцінювати як погашення відповідачем заборгованості за кредитним договором, що б свідчило про визнання боргу.

Після 16 червня 2014 року жодного погашення кредиту зі сторони відповідача не здійснювалось.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином строк позовної давності в даному випадку закінчується 16 червня 2017 року, а ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із вказаним позовом лише 30 березня 2018 року.

В силу ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, за відсутності поважних причин пропущення позовної давності, є підставою для відмови у позові.

За таких обставин, за наявності письмової заяви відповідача про застосування наслідків пропуску позивачем строку позовної давності (а. с. 54 - 55), у задоволенні позовних вимог слід відмовити на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України - у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

У зв`язку з наведеним, апеляційний суд приходить до висновку, що місцевим судом було неповно встановлено обставини справи, та неправильно застосовано норми процесуального права, а саме, ст. ст. 263 - 265 ЦПК України, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову за спливом строку позовної давності.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 382-384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 14 червня 2018 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено: 20 грудня 2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

П.М. Черевко