Головуючий суду 1 інстанції - Є.М. Акулов
Доповідач -Н.В. Стахова
Справа № 414/1858/19
Провадження № 22-ц/810/996/19
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Стахової Н.В.,

суддів: Кострицького В.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря

судового засідання Сінько А.І.

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м.Сєвєродонецьку в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Кремінського районного суду Луганської області від 10 жовтня 2019 року, ухваленого Кремінським районним судом Луганської області у складі судді Акулова Є.М. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

в с т а н о в и в:

У липні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 124059,88 гривень, який мотивувало тим, що 24.11.2010 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір шляхом підписання відповідачем анкети - заяви, згідно якої відповідач отримав кредит у розмірі 4100 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», Правилами користування платіжною карткою та «Тарифами Банку», що викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» договір, і надав свою згоду на те, що прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну здійснюється за рішенням та ініціативою банку. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору, у нього перед банком станом на 30.04.2019 року утворилась заборгованість у розмірі 124059,88 гривень, яку АТ КБ «Приватбанк» просило стягнути з ОСОБА_1 і яка складається з заборгованості за кредитом- 4082,88 грн., заборгованість по процентам - 119977,00 грн. за період з 24.11.2010 року по 30.12.2018 року.

Рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 10 жовтня 2019 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 4082,88 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог щодо стягнення з відповідача нарахованих процентів за користування кредитом відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги банку у повному обсязі, в іншій частині рішення суду залишити без змін.

В оскаржуваній частині вважає рішення суду незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неправильними висновками суду щодо обставин справи.

Доводами апеляційної скарги є те, що відмовляючи у стягненні відсотків по кредиту, суд допускає грубе порушення основоположних норм банківського кредитування та ставить під загрозу фінансову стабільність банку, який є системною державною інституцією, наносить фінансову шкоду тим споживачам банківських послуг, які розміщують свої кошти в банку, які розміщують свої кошти у банку на банківських депозитах, які надаються іншим споживачам послуг в кредит під певні відсотки. що може становити економічну небезпеку для країни. Крім того, підписавши заяву -анкету, користуючись кредитними коштами і здійснюючи погашення заборгованості за кредитним договором, висловив свою згоду з формою договору та його умовами.

Представник позивача у судове засідання, призначене на 17 грудня 2019 року, не з`явився, належним чином і в установленому законом порядку повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, надав заяву про те, що не заперечує проти ухвалення рішення, просить апеляційну скаргу задовольнити, вирішити питання про розподіл судових витрат.

ОСОБА_1 належним чином і в установленому законом порядку повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчить у матеріалах справи рекомендоване поштове повідомлення.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» зазначено, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

АТ КБ «Приватбанк» оскаржує рішення в частині відмови у задоволенні його позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення відсотків за користування кредитом, тому судова колегія переглядає рішення саме в цій частині, інша частина рішення, яка не оскаржується, апеляційному перегляду не підлягає.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення відсотків за користування кредитом, виходив з того, що у заяві - анкеті позичальника від 24 листопада 2010 року процентна ставка не зазначена, крім того, у цій заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені та штрафу) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, не містить вказана заява і строку повернення кредиту

При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та витяг з Умов розуміла відповідач і ознайомилася та погодилася з ними, підписуючи анкету -заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів) та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до положень ч. 1ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Таким чином, з аналізу даних правових норм вбачається, що істотною умовою договору кредиту є розмір кредиту, процентна ставка за користування кредитом та інші, визначені банком платежі у разі прострочення боржником виконання взятого на себе зобов`язання.

З матеріалів справи вбачається, що 24 листопада 2010 року між позивачем та відповідачем укладений кредитний договір шляхом підписання анкети- заяви ОСОБА_1 (а.с.10).

Звертаючись до суду з позовом банківська установа надала копію анкети-заяви, копію витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», копію паспорту відповідача, витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розрахунок заборгованості.

В анкеті-заяві містяться лише анкетні дані відповідача, її П.І.Б. , місце проживання, паспортні дані, РНОКПП та інша контактна інформація. Однак, в анкеті відсутні відомості про процентну ставку за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, що погоджені сторонами договору.

Витяги з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» і Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису відповідача, тобто останній не повідомлений банком про умови кредитування за договором від 24.11.2010 року.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, передбачено: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію картки на невизначений строк, та інші умови.

Разом з тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів).

3 липня 2019 року Великою Палатою Верховного Суду було ухвалено постанову в аналогічній справі за позовом ПАТ «КБ «ПриватБанк» до фізичної особи про стягнення заборгованості за картковим кредитом (справа № 342/180/17).

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Заява-анкета позичальника не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

В цій же постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що АТ «КБ «ПриватБанк» має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Судова колегія не може прийняти доводи скаржника стосовно незастосування судом першої інстанції висновків Верховного Суду викладених у постанові від 28.03.2019 по справі 428/2873/17 та у постанові від 08 липня 2019 по справі № 923/760/18, оскільки вказані судові рішення прийняті за результатами розгляду судових справ за конкретними доводами касаційних скарг, вони не містять висновків про застосування відповідних норм права, а в постанові ВП ВС від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17) судом висловлено саме позицію про застосування норми права, що має враховуватися судом відповідно до вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до виниклих спірних правовідносин з огляду на законність і обґрунтованість судового рішення.

Також суд апеляційної інстанції не приймає довід скарги про те, що не стягнення заборгованості за відсотками у цій справі може становити загрозу економічної небезпеки країни та призведе до неможливості здійснювати виплату відсотків за депозитними договорами, оскільки не вбачає порушення прав інших прав клієнта та згідно господарського закону юридичні особи здійснюють свою діяльність на власний ризик.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не можуть слугувати підставою для скасування рішення суду як таке, що ухвалено без додержання вимог матеріального та процесуального закону.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 10 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 20 грудня 2019 року.

Головуючий

Судді: