КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи № 357/3085/19

Апеляційне провадження № 22-ц/824/11697/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Ратнікової В.М., Гаращенка Д.Р.,

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 червня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Ярмоли О.Я., по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Білоцерківський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області про звільнення від сплати заборгованості по аліментах, -

в с т а н о в и в :

У березні 2019 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що рішенням Апеляційного суду Київської області по справі №357/8258/13-ц від 01 квітня 2014 року було призначено стягувати починаючи з 07 червня 2013 року з ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Зазначала, що незважаючи на її психічне захворювання та важкий післяпологовий стан, ОСОБА_1 подав на примусове виконання до Білоцерківського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області виконавчий документ №2/357/2764/13 від 26 травня 2014 року, та почали нараховуватися аліменти. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області №357/7461/16-ц від 29 вересня 2016 року, враховуючи тяжке матеріальне становище ОСОБА_3 , було встановлено факт допущення заборгованості по сплаті аліментів ОСОБА_3 з незалежних від неї причин. Вважає, що Білоцерківський МВ ДВС ГТУЮ у Київській області нараховував суми аліментів, які підлягають стягненню не вірно, не враховуючи всі обставини (державні виконавці залишали поза увагою період декретної відпустки ОСОБА_3 , невірно розраховувались аліменти за період безробіття).

Звертала увагу на те, що в 2019 році державним виконавцем Худак А.А . зроблено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів №36 від 14 січня 2019 року в сумі 29 516,79 грн. та №194 від 19 лютого 2019 року в сумі 25 891,16 грн., які були скасовані самим державним виконавцем Худак А.А. Пізніше 22 лютого 2019 року державним виконавцем Худак А. А. було зроблено новий розрахунок заборгованості зі сплати аліментів №220 на суму 25 783,93 грн. Пояснювала, що цей факт допущення заборгованості утворився з незалежних від неї причин: важке психічне захворювання, низький рівень доходу, який не вищий прожиткового мінімуму, складне сімейне становище мати-одиначка, яка має на своєму утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_6 , 2002 року народження, та малолітнього сина ОСОБА_7 , 2012 року народження. Вказувала, що за період нарахувань аліментів станом на 22 березня 2019 року сплатила аліменти на утримання сина ОСОБА_2 у сумі 12 525,12 грн., також останні півроку із заробітної платні кожного місяця відраховувались на користь ОСОБА_1 неустойка за прострочення сплати аліментів у розмірі 2 551,21 грн. та виконавчий збір 255,12 грн.

Зазначала, що працює менеджером у ТОВ «Мальвіна» де отримує мінімальну заробітну плату, з якої сплачує аліменти у сумі 1 013,50 грн. на сина ОСОБА_2 , що становить 1/3 її заробітної плати, замість 1/6 як встановлено у рішенні суду.

За таких обставин, керуючись ст. 48 Конституції України, п. 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», п. 2 ст. 197 СК України, позивач просила звільнити її від сплати заборгованості за аліментами на суму заборгованості 25 783,93 грн. (а.с. 2-38).

03 травня 2019 року ОСОБА_1 направив до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивачу в повному обсязі, а судові витрати по справі розподілити відповідно до чинного законодавства. На обґрунтування відзиву зазначив, що твердження позивача є неправдивим, надуманими та не підтверджені належними доказами (а.с. 56-80).

07 травня 2019 року ОСОБА_3 подала до суду відповідь на відзив. В якому просила залишити без розгляду відзив ОСОБА_1 на позовну заяву про звільнення від сплати заборгованості по аліментах (а.с. 81-83).

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 червня 2019 року позов задоволено частково. Звільнено частково ОСОБА_3 , 1979 року народження, від сплати заборгованості за аліментами на утримання сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка утворилася станом на лютий 2015 року на суму 7 579,20 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати по справі в сумі 384,20 грн. (а.с. 156-158).

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність і необґрунтованість рішення суду першої інстанції, неправильне застосування в процесі судового розгляду норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції не звернув уваги на довідку, що заборгованість по сплаті аліментів становить - 24 974,86 грн. з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, а сукупний розмір заборгованості становить - 29 081,86 грн. Зазначав, що судом першої інстанції не досліджено жодного доказу, який свідчив би про наявність у ОСОБА_3 тяжкого захворювання, що виникло після настання у неї з 07 червня 2013 року зобов`язання зі сплати аліментів, або інших істотних обставин, не надано доказів погіршення її стану здоров`я чи встановлення нового діагнозу та понесених нею витрат на лікування після виникнення аліментних зобов`язань. Вказував, що з моменту настання зобов`язання сплачувати аліменти на сина ОСОБА_2 з 07 червня 2013 року, ОСОБА_3 не перебувала на стаціонарному чи амбулаторному лікуванні, що могло б свідчити про її проблеми зі здоров`ям, а навпаки покращилось її матеріальне становище, вона працевлаштувалась та може сплачувати аліменти та заборгованість (а.с. 171-174).

20 серпня 2019 року ОСОБА_3 направила до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін (а.с. 197-200).

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_8 підтримав скаргу і просив її задовольнити, ОСОБА_3 , її представник - ОСОБА_9 заперечували проти скарги і просили її відхилити.

Інші особи до суду не прибули, були сповіщені належним чином про що у справі є докази (а.с. 193-196).

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

З огляду на положення ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов частково та звільняючи позивача від сплати заборгованості по аліментам на суму 7 579,20 грн. суд першої інстанції виходив з того, що вищевказана заборгованість виникла, переважно, у період перебування позивача у відпустці по догляду за сином до досягнення ним трьохрічного віку. Крім того, суд взяв до уваги, що в цей же період позивач захворіла на психічну хворобу, з жовтня 2012 року перебувала під диспансерним наглядом психіатра та мала низький рівень доходу.

Колегія суддів погодилася з таким висновком суду виходячи з наступного.

Судом встановлено, щопозивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_1 мають двох спільних дітей: доньку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає з матір`ю та сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з батьком.

Встановлено, що рішенням суду Апеляційного суду Київської області від 01 квітня 2014 року стягнуто аліменти з позивача на користь відповідача на утримання сина ОСОБА_2 у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 16-19).

Встановлено, що ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 жовтня 2018 року було скасовано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів на суму 30 763,68 грн., який кладений 25 вересня 2018 року за №72114 та скасовано постанову про накладення штрафу №71904 від 25 вересня 2018 року (а.с. 36-37).

Державним виконавцем Худак А.А. 22 лютого 2019 року державним зроблено новий розрахунок заборгованості зі сплати аліментів №220 з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання на суму 25 783,93 грн. (а.с. 29).

Згідно з розрахунком заборгованості №410 від 10 квітня 2019 року станом на 28 лютого 2019 року позивач має заборгованість перед відповідачем по аліментах, які нараховуються на утримання сина ОСОБА_2 , з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання на загальну суму 24 974,86 грн. (а.с.141).

Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ст. 192 СК України).

У порядку ч. 3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Згідно з ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», також передбачено, що суд може за передбачених ст. 197 СК України умов - повністю або частково звільнити заявника від сплати заборгованості.

Позивач просила звільнити її від сплати заборгованості за аліментами на суму заборгованості 25 783,93 грн. згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів №220 від 22 лютого 2019 року.

На підтвердження наявності підстав для звільнення від сплати заборгованості за аліментами позивач надала довідку №546 від 15 березня 2013 року, видану Білоцерківським психонаркологічним територіальним медичним об`єднанням, з якої вбачається, що ОСОБА_3 перебуває під наглядом лікаря-психіатра з приводу шизофренії параноїдальної форми, під наглядом лікаря-нарколога не перебуває (а.с. 22).

Також надано висновок спеціалістів в галузі судової психіатрії та судової психології №300-ц та акт амбулаторної комісійної судово-психіатричної експертизи № 376-цц від 21 листопада 2014 року, в яких встановлено, що ОСОБА_3 страждає на психічне захворювання - шизофренію, параноїдальної форми, F20.015, перебуває у стані ремісії, за своїм станом може розуміти характер та значення свої дій та керувати ними (а.с. 23-25, 26-28).

Проте позивач не надала до суду доказів того, що вона визнана недієздатною чи має таку хворобу, у зв`язку з наявністю якої взагалі позбавлена можливості сплачувати аліменти.

Слід зазначити, що набравшим законної сили рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 29 вересня 2016 року у справі №357/7461/16-ц були встановлені обставини виникнення у позивача заборгованості по аліментах з незалежних від неї причин, внаслідок чого було зменшено розмір неустойки за прострочення сплати аліментів (а.с. 33-35).

Також у вказано рішенні встановлено, що позивач з 14 квітня 2012 року по 12 січня 2015 року перебувала у декретній відпустці по догляду за дитиною ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . З 07 липня 2015 року по 28 липня 2016 року знаходилася на обліку як безробітна в Білоцерківському МРЦЗ та отримала загальний дохід за вказаний період в сумі 13 043,09 грн. На підставі рішення апеляційного суду Київської області від 01 лютого 2011 року отримує з відповідача на свою користь на утримання неповнолітньої ОСОБА_6 , аліменти в розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку, але скористатись вказаними коштами не має можливості, оскільки на кошти, що містяться на банківському рахунку, на який проводиться нарахування аліментів, постановою державного виконавця МВ ДВС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції від 25 серпня 2015 року накладено арешт (а.с. 34).

Згідно ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Суд першої інстанції звільнивши позивачку частково від заборгованості по аліментам у зв`язку з тим, що позивач перебувала в декретній відпустці, не мала змоги працювати, захворіла на психічний розлад та проходила лікування у лікаря-психіатра, виходив з довідки №410 від 10 квітня 2019 року, за якою станом на лютий 2015 року борг позивача по аліментах становив 7 579,20 грн. (а.с. 141).

Колегія суддів погодилась з таким висновком суду та вважає, що позивач може бути звільнена від сплати заборгованості по аліментам з дня пред`явлення виконавчого листа до виконання, а саме з 28 травня 2014 року по день закінчення декретної відпустки позивача 12 січня 2015 року під час якої захворіла на тяжку хворобу (психічне захворювання - шизофренію, параноїдальної форми, F20.015).

Таким чином, при визначенні суми заборгованості, від сплати якої звільняється позивач, слід брати до уваги розрахунок заборгованості по аліментам №410 від 10 квітня 2019 року, відповідно до якого станом на січень 2015 року заборгованість по сплаті аліментів становила 7 579,20 грн. Така ж сума зазначена і у розрахунку №220 від 22 лютого 2019 року (а.с. 29, 141).

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до пункту 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

З огляду на положення частини 6 ст. 19, пункту 1 частини 4 ст. 274 ЦПК України, вказана цивільна справа відноситься до категорії малозначних справ, тому, за загальним правилом частини 3 ст. 389 ЦПК України постанова апеляційного суду у цій справі не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених цією статтею. При цьому, обґрунтування наявності таких обставин покладається на зацікавлену сторону, яка подає касаційну скаргу, а оцінка наявності (відсутності) таких обставин процесуальним законом віднесена до компетенції суду касаційної інстанції.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргуОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Дата складання повного судового рішення - 29 серпня 2019 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

В.М. Ратнікова

Д.Р. Гаращенко