ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/57/19 Справа № 210/245/18 Суддя у 1-й інстанції - Літвіненко Н.А. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.,

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання Чубіна А.В.

сторони справи:

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 14 травня 2018 року, ухваленого суддею Літвіненко Н.А.у м. Кривому Розі, повний текст рішення суду складено 14 травня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (яке під час розгляду справи змінило назву на акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» , надалі -АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що між сторонами укладено кредитний договір № б/н від 03.08.2013 року за умовами якого відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 300 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 34,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В подальшому кредитний ліміт було збільшено. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою», та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним і Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк свої зобовязання виконав в повному обсязі. Відповідач, взяті на себе зобовязання не виконав, у звязку з чим утворилась заборгованість у розмірі 60889,74 грн., яку позивач просить суд стягнути з відповідача та судові витрати в сумі 1762 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 14 травня 2018 рокуАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність рішення суду обставинам справи, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» у повному обсязі. Зокрема вважає, що суд не взяв до уваги, що приєднавшись до умов надання кредитних коштів відповідач погодився на збільшення обсягу кредитного ліміту за ініціативою банку. Судом не надано оцінку користування відповідачем кредитними коштами та часткове їх погашення. Крім того, зауважує, що відповідач із заявою про несанкціоноване зняття з його рахунку кредитних коштів не звертався. Не повідомляв про втрату фінансового телефона чи втрату кредитної картки.

Заслухавши доповідь судді доповідача, вислухавши сторони та їх представників, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТКБ «ПриватБанк» відповідач ОСОБА_1 03.08.2013 року підписав її засвідчив особистим підписом, що дана заява разом із памяткої клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, складають договір на надання банківських послуг. Як видно з тексту Анкети-заяви ОСОБА_1 укладаючи договір письмово ознайомлений з умовами кредитування, тарифами та правилами користування платіжною карткою, що підтверджується особистим підписом. ( а.с.5).

Станом на 30 листопада 2017 року за укладеним кредитним договором існує заборгованість в сумі 60889,74 грн., яка складається з заборгованості за кредитом- 7344,03 грн., заборгованістю за відсотками -47320,01 грн., пенею- 2850,00 грн., штраф 500 грн.,та штраф відсоткова складова -2875,70 грн. ( а.с.4).

Відмовляючи АТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено заявлені вимоги належними та допустимими доказами.

Однак, колегія суддів не може у повному обсязі погодитися із висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобовязаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте суд першої інстанції не з'ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв'язку із чим рішення в даній справі неможна визнати законним і обґрунтованим.

Зі змісту статей 626, 638 ЦК України слідує, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що Позичальник зобов'язаний повернути Кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики, якщо інше не встановлено і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 64 ЦПК України - письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи банк, в підтвердження своїх позовних вимог, надав суду копію договору-приєднання (заяву відповідача, Умови та Правила надання банківських послуг та розрахунок заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України - правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч. 2 ст.207 ЦК України - правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається в письмовій формі.

Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Судом встановлено, що між сторонами був укладений кредитний договір шляхом приєднання (ч. 1 ст. 634 ЦК України), який відповідає вимогам чинного законодавства та волі сторін.

Своїм особистим підписом на заяві анкеті відповідач ОСОБА_1 підтвердив, згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифів банку», які викладені на Банківському сайті, складають між сторонами Договір про надання банківських послуг.

Крім того, як зазначає особисто у заяві при зверненні до правоохоронних органів позивач, він дійсно у приміщенні Банку отримав у січні 2015 року кредитну карту із встановленим кредитним лімітом у сумі 8000 грн. Тобто, факт отримання кредитної картки позивачем та встановлення суми ліміту на неї визнаний ним, тому доказуванню в порядку ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягає.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Що стосується посилання відповідача про несанкціоноване зняття кредитних коштів з його карткового рахунку невідомою йому особою, з приводу чого за його заявою порушено кримінальне провадження, то колегія суддів дійшла висновку, що даний факт не знімає з відповідача відповідальності за погашення кредитної заборгованості, яка виникла через списання кредитних коштів за повідомленням не встановленій особі засобами телефонного звязку ідентифікуючих даних, за допомогою яких здійснено зняття коштів.

Як видно із заяви, поданої відповідачем начальнику Печерського УП ГУНП м.Києва, він зазначає, що за телефоним номером 20 лютого 2015 року йому зателефонувала невідома йому особа представилась працівником банку та зясувала інформацію по кредитній картці відкритій на його імя за №220167. В результаті чого 24 лютого 2015 року у приміщенні банку довідався що з кредитного рахунку знято кошти в сумі 7893,27 грн. (а.с.47).

Згідно п.1.1.2.1.12 клієнт Банку зобовязаний вживати заходів щодо запобігання втрати ( викраденню) карток, стікера, ПІНа, sim карти мобільного телефону або отримання повідомлення про їх незаконне використання.

Пунктами п.п.1.1.2.1.12,1.1.2.1.13.1 Умов та правил надання банківських послуг, передбачено, що клієнт зобовязаний інформувати банк, а також правоохоронні органи про факти втрати картки, стікера, ПІНа,PayPass, sim карти мобільного телефону або отримання повідомлення про їх незаконне використання. У разі настання вищезазначених випадків необхідно звернутися до відділення банку або за телефоном 3700 ( безкоштовно) по Україні.

У випадку заперечення власником картки операцій, здійснених з використанням карток, стікера, ПІНа,PayPass, sim карти мобільного телефону, або інформації, нанесеної на картці,власник картки зобовязаний протягом тридцяти днів з моменту утримання коштів з рахунка звернутися в Банк та заявити про операції, що оскаржуються, і про причини заперечування подати письмову

Згідно п.1.1.2.1.21 Умов та правил надання банківських послуг клієнт зобовязаний негайно повідомляти банк шляхом дзвінка до Колл-центру ( протягом 15 хвилин) інформацію, що стала відома клієнту, про втрату/викрадення карти, стікера, ПІНа, PayPass, sim карти, несанкціоновані транзакції за його рахунок ( а також за рахунками 3-х осіб).

Отже, згідно умов та правил саме на відповідача покладено обовязок збереження персональної інформації, яка не підлягає розголошенню, з метою уникнення несанкціонованого зняття з його рахунку коштів.

Згідно положення п.2.1.1.7.4 Держатель карти несе відповідальність за усі її опарації, що супроводжуються авторизацією, у тому числі із правильним вводом, усіх даних, до часу звернення держателя карти до Банку із заявою про блокування коштів на карті-рахунку за усі операції, які не супроводжуються авторизацією до часу постановки карти в стоп-лист платіжною системою, а у випадку підключення до послуги «миттєві кошти» на час блокування платіжної карти. ( а.с.26).

Після того, як невстановлена особа, що дзвонила відповідачу за телефонним номером та представилась працівником банку довідалась в нього інформацію по кредитній картці, відповідач ОСОБА_1 негайно (протягом 15 хвилин) не повідомив за офіційним номером кол центру про інформацію, яку він розповів невідомій особі, щоб уникнути та зупинити шахрайські дії, щодо нього н встановлених осіб тобто своїми діями сприяв зняттю коштів, тим, що розповів лише йому відому персональну інформацію необхідну для здійснення транзакції коштів з одного рахунку на інший.

Звернення відповідача до правоохоронних органів із заявою про порушення кримінального провадження щодо спілкування 20 лютого 2015 року із невідомою особою, яка представилась представником Банку розповівши їй інформацію стосовно кредитної карти, після чого з карткового рахунку було знято грошові кошти у розмірі 7893,27 грн., не звільняє відповідача від обовязку сплати коштів, які зняті з його кредитної карти. Обовязок збереження інформації та безпеки карткового рахунку умовами укладеного договору покладений на відповідача.

Разом з тим, колегією суддів досліджено розмір заборгованості за кредитною карткою, наданий позивачем АТ КБ «ПриватБанк», із ним не можна повністю погодитися.

Згідно інформації наданою АТ КБ «ПриватБанк», строк дії кредитної картки встановлений до 09/2016, тобто до 30 вересня 2016 року ( а.с.85).

Дія договору припинена 01 жовтня 2016 року, а умови укладеного договору не містять відомостей про відсоткову ставку за користування кредитними коштами після закінчення строку дії договору.

Умовами укладеного договору не передбачено розмір відсотків за користування кредитними коштами після закінчення дії договору, тому слід дійти висновку про визначення розміру процентів на рівні облікової ставки Національного банку України відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постановах від 07.09.2016 року у справі №6-1412цс16, від 09.08.2017 року у справі № 6-2322цс16 та від 02.12.2015 року у справі №6-249цс15.

Положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Ураховуючи наведене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі предявлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобовязання.

Колегія суддів погоджується із розрахунком заборгованості за відсотками наданого позивачем за період 04 лютого 2015 р. по 30 вересня 2016 р. в сумі 14216,63 грн. Також погоджується із розміром заборгованості за кредитом в сумі 7208,31 грн.

Проте, колегія суддів вважає, що розмір відсотків за користування кредитними коштами за період з 01 жовтня 2016 р. по 30 листопада 2017 р. ( в межах заявлених позовних вимог), має бути розрахований за обліковою ставкою НБУ та становить 1125,51 грн. згідно розрахунку наданого нижче.

Сума заборгованості за кредитом становить 7208,31 грн., період розрахунку01.10.2016- 30.11.2017

Процентна ставка НБУ розраховується за формулою: [Сума боргу] ? [Ставка пені (%)] / 100% / 365 днів ? [Кількість днів]

Дата початку Дата закінчення Кількість днів Сума боргу Облікова ставка НБУ Сума

01.10.2016 27.10.2016 27 7 208.00 15 79.76

28.10.2016 13.04.2017 168 7 208.00 14 464.47

14.04.2017 25.05.2017 42 7 208.00 13 107.82

26.05.2017 26.10.2017 154 7 208.00 12.5 380.15

27.10.2017 30.11.2017 35 7 208.00 13.5 93.31

Всього: 1125.51

Отже, колегія суддів вважає помилковим, таким, що прийнятий без повного дослідження доказів висновок суду першої інстанції про відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог.

Матеріалами справи доведено та визнано відповідачем, що між сторонами існують кредитні взаємовідносини, що ним особисто була отримана кредитна картка у приміщенні Банку.

Колегія суддів, також не може погодитися із визначеним позивачем розміром пені та штрафів, що підлягають стягненню з відповідача в порушення виконання умов кредитного договору.

Виходячи зі змісту ст.ст.546, 548, 549 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися відповідно до вимог закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі порушення зобов'язання.

Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

Як передбачено умовами кредитного договору, у випадку несвоєчасного погашення заборгованості, позичальник зобов'язаний сплатити банку неустойку у вигляді:

1) пені = пеня 1+пеня 2.;

2) штраф: 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів, комісій.

Відповідно до Умов та правил, у разі виникнення прострочених зобов'язань, клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів або штраф, розмір якого встановлений в тарифах.

Таким чином, суд приходить до висновку, що за попереднім погодженням сторони передбачили покладення на позичальника цивільно-правової відповідальності за порушення виконання кредитно-договірних зобов'язань шляхом нарахування та стягнення неустойки виключно у формі пені або штрафу, без можливості їх одночасного стягнення.

За положеннями ст.61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Оскільки позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача одночасно й штрафу, й пені за порушення строків виконання грошового зобовязання щодо своєчасного повернення та сплати кредитних коштів та щомісячних платежів, колегія суддів дійшла висновку про доцільність стягнення з відповідача лише штрафу, який передбачено як фіксовану суму так і процентна складова від розміру кредитної заборгованості.

Тому суд приходить до висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» пені. А стягує штраф в розмірі 500 грн. - фіксована частина, та 1127,52грн грн. - процентна складова, оскільки одночасне їх нарахування з пенею та стягнення за своєю суттю є подвійною відповідальністю та суперечить Конституції України.

На підставі викладеного, рішення суду першої інстанції, яке постановлено із порушенням норм матеріального та процесуального законодавства підлягає скасуванню, згідно п.п.1,3.4. ч.1 ст.376 ЦПК України із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості. Слід стягнути із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 04 лютого 2015 року в сумі 24177,97 грн.,з яких заборгованість за кредитом -7208,31 грн., заборгованість за відсотками по договору за період з 04 лютого 2015 р. по 30 вересня 2016 р. в сумі 14216,63 грн., відсотки за користування коштами за ставкою НБУ за період з 01 жовтня 2016р. по 30 листопада 2017р. в сумі 1125,51 грн., штраф фіксована частина 500 грн., штраф процентна складова 1127,52 грн.

Згідно положення ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом та апеляційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк» сплачений судовий збір у загальному розмірі 4405,00 грн., який підлягає стягненню з відповідача пропорційно задоволеним вимогам в сумі 1749,13 грн., згідно розрахунку (24177,96х4405/60889,74).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України Дніпровський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 14 травня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за укладеним кредитним договором від 04 лютого 2015 року в сумі 24177,97 грн.,з яких заборгованість за кредитом -7208,31 грн., заборгованість за відсотками по договору за період з 04 лютого 2015 р. по 30 вересня 2016 р. в сумі 14216,63 грн., відсотки за користування коштами за ставкою НБУ за період з 01 жовтня 2016р. по 30 листопада 2017р. в сумі 1125.51 грн., штраф фіксована частина 500 грн., штраф процентна складова 1127,52грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариство Комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1749,13 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 06 лютого 2019 року.

Головуючий:

Судді: