Єдиний унікальний номер 236/2456/18 Номер провадження 22-ц/804/269/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2019 року м. Бахмут Донецька область

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Канурної О.Д.,

суддів: Космачевської Т.В., Соломахи Л.І.,

за участю секретаря Розпутько Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 10 жовтня 2018 року у цивільній справі № 236/2456/18 за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (суддя першої інстанції Бєлоусов А.Є.), -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Краснолиманського міського суду Донецької області із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначила, що з 16 березня 1982 року вона була прийнята на посаду черговою стрілочного посту 2 розряду станції Ворошиловград - Північний, неодноразово переводилася на різні посади. 07 квітня 2006 року прийнята прибиральником території до залізничної станції Луганськ Донецької залізничної дороги, неодноразово була переведена на різні посади.

01 січня 2014 року переведена інженером - технологом 2 категорії технологічної групи по вдосконаленню технологічних процесів станцій, 28 червня 2016 року переведена інженером 1-ої категорії комерційного відділу «Луганської дирекції залізничних перевезень « Державного підприємства «Донецька залізниця».

01 липня 2016 року згідно наказу № 07/ОС від 29 червня 2016 року Луганська дирекція залізничних перевезень державного підприємства «Донецька залізниця» реорганізована шляхом злиття у структурний підрозділ «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця».

Згідно з наказом про припинення трудового договору № 1984 - ОС від 17 липня 2017 року позивач ОСОБА_1 звільнена 17 липня 2017 року з посади інженера 1 категорії сектору кадрів за пунктом 1 статті 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату.

В наказі про припинення трудового договору зазначено, що позивач має право на виплату одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку та компенсації за 55 днів відпустки.

Відповідач не виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі з 16 березня 2017 року по день звільнення, тобто 17 липня 2017 року.

Позивач просила суд стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на її користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 42917,80 грн., одноразову грошову допомогу у розмірі одного середньомісячного заробітку у розмірі 6220, 40 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 17 липня 2017 року по 31 серпня 2018 року у розмірі 88018,66 грн.

20 вересня 2018 року позивач ОСОБА_1 збільшила позовні вимоги і просила суд стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з липня 2017 року по день ухвалення судом першої інстанції рішення у справі.

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 10 жовтня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення заборгованості по заробітній платі, задоволені частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за березень-липень 2017 року в сумі 40667,91 грн. (в тому числі - заборгованості по виплаті компенсації за 55 днів відпустки в розмірі 13103,75 грн.), одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку - 5894,30 грн., а всього 46562,21 грн.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь держави судові витрати у розмірі 649,63 грн.

Із вказаним рішенням суду не погодився відповідач - Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» та подав апеляційну скаргу, яка разом з матеріалами справи надійшла до Донецького апеляційного суду 07 грудня 2018 року.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що не погоджується з вищезазначеним рішенням, вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права, не в повній мірі з'ясовані обставини, що мають значення для справи.

Відповідач просив апеляційний суд скасувати рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 10 жовтня 2018 року у справі № 236/2456/18 та ухвалите нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 10 грудня 2018 року відкрито апеляційне провадження у даній цивільній справі та надано позивачу строк для надання відзиву на апеляційну скаргу в письмовій формі до 24 грудня 2018 року.

Копії ухвал про відкриття апеляційного провадження учасниками справи отримані (а.с. 124,125,126), копія апеляційної скарги відповідача позивачем отримана (а.с 126). Відзив на апеляційну скаргу від позивача по справі до Донецького апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання апеляційного суду представник відповідача - Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» не з'явився, хоча своєчасно і належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, що підтверджується роздруківкою Укрпошти( а.с. 137).

В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 не з'явилася, повідомлена відповідно до Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції" від 12 серпня 2014 року № 1632-VII (а.с. 123).

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП, Законом України «Про оплату праці», а позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем до 17 липня 2017 року, виконував свої трудові обов'язки в повному обсязі, а також при звільненні не отримав всі належні йому платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики ЄСПЛ.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що факт звільнення позивача 17.07.2017 року не може бути підставою для задоволення позовних вимог та стягнення заборгованості по заробітній платі за період часу з 16 березня 2017 року по 17 липня 2017 року, оскільки заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах, є безпідставними, оскільки із копії трудової книжки, розділ «відомості про роботу» позивача ОСОБА_1 вбачається, що вона працювала на різних посадах Луганської дирекції залізничних перевезень ДП « Донецька залізниця», яка реорганізована шляхом злиття у структурний підрозділ «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» згідно наказу ПАТ «Укрзалізниця» від 15.04.2016 року № 303. 20.07.2016 року переведена інженером 1 категорії сектору кадрів і 17.07.2017 року звільнена у зв'язку зі скороченням штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпПУ (а.с.12-19).

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що нарахування заробітної плати та інших виплат є неможливим, оскільки таке нарахування проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати, є безпідставними, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 94 КЗпПУ передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно з частиною 1 статті 47 КЗпПУ, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Суд наголошує, що відповідно до норм ст. ст. 115,116 КЗпП саме роботодавець повинен довести, що здійснив з працівником повний розрахунок у відповідності до норм законодавства.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Законом України від 02.09.2014 року № 1669-VII « Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених ст. 116 КЗпП України, не передбачено.

Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпПУ, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Визначаючи розмір заборгованості по заробітній платі за період березень - липень 2017 року в сумі 46562,21 грн., який підлягає стягненню з відповідача ПАТ «Українська залізниця» на користь позивача ОСОБА_1, суд першої інстанції двічі стягнув одноразову грошову допомогу, як основну виплату та у складі заборгованості по заробітній платі за липень 2017 року.

Доводи апеляційної скарги відповідача, що сума вихідної допомоги завищена і повинна складати 5894,30 грн., а ні 7885,80 грн., є безпідставними, оскільки відповідно до п. 3 ч. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 передбачено, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно п. 4 ч. 2 вказаного Порядку, якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Як передбачено п. 6 ч. 2 вказаного вище Порядку, час, протягом якого працівники згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду.

В квітні, травні, червні та липні 2017 року позивач фактично не працювала і їй нараховувалось оплата простоїв. В березні 2017 року нею фактично відпрацьовано 79 годин, за які нараховано 2738,37 грн. та вислуга років - 821,51 грн.

Таким чином, середньомісячна заробітна плата складає 2738,37 грн. + вислуга 821, 51 грн. = 3559,88 грн. : 79 год х 175 год. = 7885,80 грн. Вказана сума підтверджується і розрахунком заробітної плати за липень 2017 року, тобто при звільненні позивача у зв'язку зі скороченням штату (а.с. 38).

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що сума компенсації за невикористану відпустку збільшена на 1598,85 грн., є безпідставними, оскільки судом першої інстанції стягнута компенсація за 55 днів відпустки в розмірі 13103,75 грн. відповідно до розрахунку відповідача, вказаному в апеляційній скарзі.

Враховуючи викладене вище, апеляційний суд вважає, що вказана вище грошова допомога в розмірі 7885,80 грн. входить до розміру заборгованості за березень-липень 2017 року в сумі 40667,91 грн. Також у вказану суму входить і компенсація за невикористану відпустку за 55 календарних днів в розмірі 13103,75 грн., що підтверджується розрахунком заробітної плати за липень 2017 року, тому суд першої інстанції безпідставно двічі стягнув одноразову грошову допомогу окремо.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» підлягає частковому задоволенню, а рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 10 жовтня 2018 року зміні.

Оскільки апеляційним судом зменшена сума, яка підлягає стяганню з відповідача на користь позивача, то і судові витрати підлягають зміні відповідно до частини задоволених вимог і з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 460,68 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.

Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 10 жовтня 2018 року змінити.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (юридична адреса 03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1, місце реєстрації АДРЕСА_1) заборгованість по заробітній платі за березень-липень 2017 року в сумі 40667 (сорок тисяч шістсот шістдесят сім) грн. 91 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (юридична адреса 03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, ) на користь держави судовий збір в розмірі 406 (чотириста шість) грн. 68 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі.

Судді:

Повний текст постанови складений 08 лютого 2019 року

Суддя: О.Д.Канурна