ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2728/19 Справа № 210/5417/18 Суддя у 1-й інстанції - Сільченко В. Є. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони: позивач- Янковий ОСОБА_1

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», Криворізьке відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3, та відповідача ОСОБА_4 акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 12 листопада 2018 року, яке ухвалено суддею Сільченко В.Є. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 12 листопада 2018 року, -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», Криворізьке відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоровя.

В обґрунтування позову зазначив, що, працюючи на ОСОБА_5 «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» електрослюсарем черговим тп з ремонту устаткування на виробничий дільниці подріблення сировини, шихтування, огрудкування та випалювання цеха по виробництву обкотишів №1, брав участь в роботах з монтажу, демонтажу, ремонту, технічному обслуговуванню електричного устаткування.

При цьому внаслідок недосконалості технології збагачення руди, порушень в роботі систем вентиляції та режимів експлуатації гірничозбагачувального устаткування, підпадав під вплив підвищених параметрів аерозолю переважно фібрагенної дії у повітрі робочої зони та шуму. Крім цього через недосконалість робочого місця та обмеженість робочого простору, не дозволяючи застосувати засоби механізації умови праці характеризувались важкою фізичною працею.

Внаслідок недосконалості робочого місця, позивач підпадав під вплив шуму, рівень якого, перевищував нормативні показники та пилу, концентрація якого, перевищувала нормативні показники.

За медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Український НДІ промислової медицини» м.Кривого Рогу «Про наявність професійного характеру захворювання» від 18.01.2018, Позивачу встановлено діагноз:

1.Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група «В», фаза загострення. ЛН першого-другого ступеня. J44

2.Радикулопатія поперекова - крижова L5 - S1 зліва, шийна С6 - С7 білатерально, з помірно вираженими статико - динамічними порушеннями, з больовим синдромом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періатрозу (ПФ першого - другого ступеня), остеоартрозу з періартрозом ліктьових і колінних суглобів (ПФ першого ступеня). М54.1

3.Нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху). Н90.3

У звязку із заподіянням шкоди, позивач, 08.05.2018 року, пройшов огляд медико- соціальною експертною комісією (надалі - МСЕК), де йому було визначено ступень втрати професійної працездатності - 60%, з яких 35% - рад, 20% - ХОЗЛ, 5% - туб.

У звязку з отриманим професійним захворюванням, позивач змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури і лікування.

Через хронічні професійні захворювання порушено та порушуються нормальні життєві зв'язки позивача, останній позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, в нього постійно виникають складнощі у зв'язку з загальною слабкістю, втомою, постійними болями.

Тривалий процес лікування, позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічних професійних захворювань, позивач постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, в наслідок отриманих хронічних професійних захворювань, що супроводжується значною втратою працездатності в молодому віці, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, позивач постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно та негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах позивача, який, в тому числі не має можливості приділяти належної уваги своїй родині.

Просив суд стягнути з відповідачів по 83412 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 12 листопада 2018 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження здоровя, задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_2 суму моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоровя в розмірі 40000 (сорок тисяч) гривень без утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто з ОСОБА_4 акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок).

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_3 просить змінити рішення суду та збільшити розмір стягнутої з відповідача моральної шкоди до 83412 грн.

Вказує, що при визначенні позивачу розміру моральної шкоди суд не врахував відсоток втрати працездатності, отримання групи інвалідності, ступінь тяжкості професійного захворювання та повязані з ним лікування та чисельні огляди МСЕК моральні страждання позивача, істотність вимушених змін в його житті, важкість стану здоровя та ступінь вини відповідача, у звязку з чим вважає суму стягнутої моральної шкоди необґрунтованою та значно заниженою.

В апеляційній скарзі відповідач ПРАТ «ПІВНГЗК», просить змінити рішення суду, зменшивши розмір стягнутої судом моральної шкоди з урахуванням вимог розумності та справедливості, оскільки вважає, що розмір моральної шкоди є завищеним. При цьому зазначає, що позивач добровільно пропрацював в умовах впливу шкідливих виробничих факторів 35 років 5 місяців, що і стало причиною виникнення у нього професійних захворювань. Відповідач наголошує на тому, що позивача під розписку повідомляли неодноразово про умови праці на підприємстві та наявність на його робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які не усунуто та можливі наслідки їх впливу за здоровя, однак позивач продовжував працювати і при цьому отримував пільги і компенсації, зокрема оплату праці у підвищеному розмірі, додаткові відпустки, профілактичне харчування. Відповідач вважає, що з наведених підстав у нього відсутні ознаки протиправності, яка є основною підставою для відповідальності за заподіяну шкоду. Наголошує на тому, що існує причинно-наслідковий зв'язок між професійним захворюванням і діями самого позивача, які виражаються у тривалому продовженні роботи в шкідливих умовах праці, а не тільки діями роботодавця, який не має можливості усунути шкідливі виробничі чинники з незалежних від нього причин. Окрім того, відповідач вважає, що оскільки позивач не був присутнім у суді особисто, його позов від його імені підписано представником, тому викладені у позові пояснення і доводи щодо обґрунтування моральної шкоди, не є належними доказами у справі, тому рішення суду ґрунтується не на належних і допустимих доказах, а на презумпції моральної шкоди, що є неприпустимим.

Відзивів на апеляційні скарги не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3, підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга відповідача ОСОБА_5 «ПІВНГЗК», залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач працював на підприємстві відповідача-1 - ОСОБА_5 «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» електрослюсарем черговим тп з ремонту устаткування на виробничий дільниці подріблення сировини, шихтування, огрудкування та випалювання цеха по виробництву обкотишів №1 (а.с.18-35).

З 44 років 10 місяців загального трудового стажу, як встановлено Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 16.03.2018 року, 35 років 5 місяців в умовах шкідливого впливу (а.с. 13-17), у звязку з чим позивач отримав професійне захворювання з діагнозом: «Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група «В», фаза загострення. ЛН першого-другого ступеня. J44; Радикулопатія поперекова - крижова L5 - S1 зліва, шийна С6 - С7 білатерально, з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями, з больовим синдромом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періатрозу (ПФ першого - другого ступеня), остеоартрозу з періартрозом ліктьових і колінних суглобів (ПФ першого ступеня). М54.1; Нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху). Н90.3» - пункт 14 Акту.

Первинним оглядом МСЕК, 08.05.2018 року, позивачу встановлено 60% втрати професійної працездатності, з яких 35% - рад, 20% - ХОЗЛ, 5% - туб (а.с.9-10). Встановлено третю групу інвалідності безстроково (а.с.11).

Відповідно до п.17 акту розслідування хронічного захворювання від 16.03.2018 року професійне захворювання у ОСОБА_2 виникло за наступних підстав:

-пил переважно фібро генної дії: з вмістом кристалічного кремнію діоксину до 10% в повітрі робочої зони в 2, 2 рази перевищує ГДК (8,9 мг/м3 при ГДК 4,0 мг/м3 згідно ГОСТ 12.1.005-88 «Общие санитарно- гигиенические требования к воздуху рабочей зоны»).

-важкість праці: маса вантажу, що підіймається та переміщується вручну, кг: 37 при нормі 30; статичне навантаження при утриманні вантажу двома руками 248160 при нормі до 70000; робоча поза: незручна 58% зміни.

-шум: еквівалентний рівень звуку, дБА: 86 при ГДР 80 згідно ДСН 3.3.6.037-99 (п.17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання).

Важкість та напруженість праці позивача, відповідно до санітарно-гігієнічної характеристики умов праці, відноситься до 3 класу 3 ступеня.

Отже судом встановлено, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов'язків та наявність у зв'язку з цим підстав, передбачених ст.ст.153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Рішення суду першої інстанції не оскаржено в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, тому, відповідно до вимог 367 ЦПК України, правильність висновків суду першої інстанції в цій частини колегією суддів не перевіряються.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та покладаючи обовязок з відшкодування моральної шкоди на відповідача-1, суд першої інстанції керувався ст.ст.153, 237-1 КЗпП України й виходив з доведеності факту заподіяння моральної шкоди позивачу при виконанні ним трудових обовязків з вини відповідача.

Відмовляючи позивачу у задоволенні його позовних вимог до відповідача -2 (Фонду), суд керувався Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування», що набрав законної сили 01.01.2015 року, й виходив з того, що відшкодування моральної шкоди не відноситься до страхових виплат в розумінні ч.7, 8 ст.36., а отже відсутні підстави для покладення на Відділення виконавчої дирекції фонду обов'язку здійснювати таку виплату.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. ч. 1-4 ст.153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.

Відповідно до вимог ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Окрім того, статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що, надані позивачем докази підтверджують, що ушкодження здоровя у вигляді отримання професійного захворювання відбулося при виконанні ним трудових обовязків на підприємстві відповідача-1, тобто ОСОБА_5 «ПІВНГЗК».

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що моральна шкода може складатися зокрема з моральних переживань у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного способу життя, при настанні інших негативних наслідків, що має місце в цьому випадку, тому що всі зазначені обставини в позивача наступили саме у результаті втрати професійної працездатності, внаслідок професійних захворювань.

Відповідно до частин 2, 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди повязують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв'язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Як зазначено в п.4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у звязку з отриманим професійним захворюванням, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як порушено та порушуються його нормальні життєві звязки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки постійно виникають складнощі у звязку з загальною слабістю, втомою, болями, він періодично проходить лікування, незважаючи на постійні курси лікування покращення в стані здоровя відсутнє, внаслідок чого переносить моральні страждання.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з розясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п.13 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 з подальшими змінами та доповненнями.

Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що позивачу ОСОБА_2 заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування.

З акту розслідування професійного захворювання від 16.03.2018 вбачається, що причиною професійного захворювання позивача є тривалий стаж роботи (35 років 5 місяців) в умовах шкідливого впливу.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини ОСОБА_5 «ПІВНГЗК», яким було допущено перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.

Порушення відповідачем положень ч.2 ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачено обовязок підприємства забезпечити безпечні й нешкідливі умови праці, встановлено актом розслідування хронічного професійного захворювання від 16.03.2018 р., а тому доводи апеляційної скарги відповідача про відсутність його вини у спричиненні моральної шкоди позивачу є необґрунтованими.

Відсутність причинного звязку між завданою позивачу шкодою і винною протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих звязків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.

Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обовязку власника відшкодувати моральну шкоду.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що позивач з власної волі протягом тривалого часу виконував роботу в шкідливих умовах праці, а відповідач забезпечував його засобами колективного та індивідуального захисту і скорочував час дії шкідливих факторів виробництва відповідно до норм законодавства, не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки здійснення відповідачем заходів для забезпечення працівникам безпечних умов праці, які не усунули впливу негативних факторів, не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови доведеності такої шкоди.

Таким чином, судом вірно встановлено порушення ОСОБА_5 «ПІВНГЗК» норм трудового законодавства, що призвело до виникнення у позивача професійного захворювання, а тому саме на роботодавця покладається обовязок з відшкодування завданої моральної шкоди.

Суд першої інстанції при постановленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода під час його роботи на підприємстві відповідача, у шкідливих умовах, що стало причиною його професійного захворювання, яке потягло за собою втрату працездатності та необхідності подальшого тривалого лікування у медичних закладах.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_3 щодо необґрунтованого розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з відповідача на користь позивача та вважає, що він визначений без повного урахування розяснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Так, судом встановлено, що у зв'язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він втратив професійну працездатність у загальному розмірі 60%, безстроково, йому встановлена третя група інвалідності, також безстроково. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, він періодично проходить лікування, незважаючи на постійні курси лікування покращення в стані здоровя відсутнє.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, внаслідок отриманого професійного захворювання, тривалості праці позивача в шкідливих умовах, що перевищували нормативи, на ОСОБА_5 «ПІВНГЗК», що потягло втрату працездатності, розмір втрати професійної працездатності, який встановлено позивачу безстроково, що свідчить про неможливість покращення стану його здоровя в майбутньому, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити її з 40000,00 грн. до 80000,00 грн.

Керуючись ст.ст.367, ч.1 ст.369, ст.374, п.2 ч.1 ст.376, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 12 листопада 2018 року змінити, збільшивши розмір моральної шкоди, стягнутої з ОСОБА_4 акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_2 з 40000,00 (сорока тисяч) гривень до 80000,00 (вісімдесяти тисяч) гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 07 лютого 2019 року.

Головуючий:

Судді: