Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 148/1179/18

Провадження № 2/126/149/2019

"12" грудня 2019 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Губко В. І.

секретар Бурлака А. І.,

за участі позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації", треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Бершадська державна нотаріальна контора, ОСОБА_3 про скасування проведеної реєстрації права власності на підставі рішення Бершадського районного суду від 08.09.1993 р.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до КП "Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації", треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Бершадська державна нотаріальна контора, ОСОБА_3 про скасування проведеної реєстрації права власності на підставі рішення Бершадського районного суду від 08.09.1993 р, в якому просить скасувати реєстрацію права власності проведення Тульчинським МБТІ на підставі рішення Бершадського районного суду від 08.09.1993 року за ОСОБА_4 в розмірі 13/50 частини та за ОСОБА_1 у розмірі 37/50 частини домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 , застосувати наслідки недійсної реєстрації права власності та поновити становище, яке існувало до порушення.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що ОСОБА_5 , на підставі свідоцтва про право приватної власності за №835, виданого Бершадською місцевою радою 22.12.1967 року, належав житловий будинок, розташований по АДРЕСА_2 .

1/2 частину вказаного житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд ОСОБА_5 подарував своєму синові ОСОБА_6 , згідно договору дарування від 23.05.1973 року, зареєстрованого за №966, а іншу 1/2 частину вище вказаного будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд подарував своєму синові ОСОБА_1 , згідно договору дарування від 27.06.1989 року, зареєстрованого за № 1449.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 , після смерті якого відкрилася спадщина на належну йому 1/2 частину житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що розташований по АДРЕСА_2 .

Спадщину після смерті ОСОБА_6 прийняв його батько ОСОБА_5 та дружина ОСОБА_4 та кожному спадкоємцеві було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину вказаного спадкового майна .

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 , після смерті якого відкрилася спадщина на 1/4 частину житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що розташований по АДРЕСА_3 . Спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняв його син ОСОБА_1 та 27.02.1992 йому було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

Таким чином у позивача ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 27.06.1989 року і свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27.02.1992 року на праві приватної власності знаходиться 3/4 частини домоволодіння з відповідною часткою господарських будівель та спору по АДРЕСА_4 , а 1/4 частина вказаного домоволодіння перебувала у власності ОСОБА_4 , відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом.

Рішенням Бершадського районного народного суду Вінницької області від 08.09.1993 задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про розподіл житлового будинку між співвласниками в натурі та залишено в власності ОСОБА_1 37/50 частини домоволодіння по АДРЕСА_4 , а в власності ОСОБА_4 13/50 частини вказаного будинковолодіння.

На підставі вищевказаного рішення суду від 08.09.1993 року працівниками Тульчинського МБТІ 09.11.1993 року здійсненна перша реєстрація права власності за ОСОБА_4 в розмірі 13/50 частки спірного домоволодіння та 06.09.1994 року поточна реєстрація права власності за ОСОБА_1 в розмірі 38/50 частки домоволодіння.

Позивач вважає, що проведення реєстрації права приватної власності на підставі рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 08.09.1993 року було проведено з порушенням вимог діючого на той час законодавства та інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966, оскільки у резолютивній частині рішення суду від 08.09.1993 року судом викладено висновок про задоволення позову словом "залишити", а не "встановлено" , але на час розгляду справи в судовому засіданні та на час проведення реєстрації права власності в Тульчинського МБТІ відсутня зареєстрована за ОСОБА_4 нерухомість; засвідчення проведеної реєстрації права власності на майно проведено не реєстровим написом встановленої форми,а штампом розміром 3х4 см та написом техніка, без назви БТІ, без печатки БТІ та без підпису керівника, деякі реєстрації права власності засвідчені вільним текстом.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та суду пояснила, що після проведення первинної реєстрації будинків та домоволодінь, бюро технічної інвентаризації веде реєстрацію всіх змін в правовому стані будинків або домоволодінь. Послідуюча реєстрація переходу права власності від одних громадян до других провадиться на підставі документів, оформлених у встановленому законом порядку. На документах, пред`явлених до реєстрації, які свідчать про перехід права власності на будинок або домоволодіння, проставляється реєстраційний напис за встановленою формою без складання висновку про реєстрацію. Зміни в правовому стані вносяться в реєстрову книгу з посиланням на документ, на підставі якого ці зміни записані. Новий власник зареєстрованого будинку або домоволодіння також вноситься в журнал-алфавіт (картотеку) в загальному порядку. Відповідно до п.28 Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР є рішення суду про визнання за громадянином права власності на будинок (домоволодіння), що набуло законної сили, або виконавчий лист, на підставі цього рішення. Реєстрація права власності 13/50 частини житлового будинку по АДРЕСА_4 за ОСОБА_4 та 37/50 частини вказаного будинку за ОСОБА_1 була проведена на підставі рішення Бершадського районного народного суду Вінницької області від 08 вересня 1993 року, яке набрало законної сили та відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 р., чинної на час виникнення спірних правовідносин. Будь-яких підстав для відмови в проведенні даної реєстрації не було. Крім того, наголосила, що реєстраційний напис за встановленою формою та печать МБТІ проставляється на оригіналах документів, пред`явлених до реєстрації, які свідчать про перехід права власності на будинок або домоволодіння, а обов"язковість в інвентаризаційній справі печаті та вчинення реєстраційного напису за встановленою формою не передбачено, оскільки це є документом внутрішнього користування.

Представник третьої особи, Бершадської державної нотаріальної контори, завідувач Бершадської державної нотаріальної контори Касевич М.В. надала до суду заяву про розгляд справи без представника нотконтори.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив в задоволенні позову відмовити.

Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право приватної власності за №835, виданого Бершадською місцевою радою 22.12.1967 року, 22.12.1967 р. уперше було проведено реєстрацію права власності на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_2 за ОСОБА_5 та в реєстровій книзі присвоєно реєстровий номер 1106, що підтверджується ксерокопією реєстрової книги №9 домоволодінь належних окремим громадянам і колгоспним дворам на праві приватної власності м. Бершадь та не оспорюється сторонами.

Відповідно до п.31-34 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 р. (чинної на час виникнення спірних правовідносин), після проведення первинної реєстрації будинків та домоволодінь, бюро технічної інвентаризації повинно вести реєстрацію всіх змін в правовому стані будинків або домоволодінь. Послідуюча реєстрація переходу права власності від одних установ, підприємств, організацій та громадян до других провадиться на підставі документів, оформлених у встановленому законом порядку. Бюро технічної інвентаризації на документах, пред`явлених до реєстрації, які свідчать про перехід права власності на будинок або домоволодіння, проставляє реєстраційний напис за встановленою формою (додаток N 4) без складання висновку про реєстрацію. Зміни в правовому стані повинні бути внесені в реєстрову книгу з посиланням на документ, на підставі якого ці зміни записані. Новий власник зареєстрованого будинку або домоволодіння також повинен бути внесений в журнал-алфавіт (картотеку) в загальному порядку.

Відповідно до договору дарування від 23.05.1973 року, зареєстрованого за №966, 1/2 частину житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, розташованого по АДРЕСА_4 ОСОБА_5 подарував своєму синові ОСОБА_6 , а іншу 1/2 частину вище вказаного будинку з відповідною часткою господарських будівель подарував своєму синові ОСОБА_1 , згідно договору дарування від 27.06.1989 року, зареєстрованого за № 1449, що підтверджується ксерокопіями вказаних договорів дарування.

Відповідні зміни в правовому стані бути внесені в реєстрову книгу з посиланням на документ, на підставі якого ці зміни записані.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 , після смерті якого відкрилася спадщина на належну йому 1/2 частину житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що розташований по АДРЕСА_4 .

Спадщину після смерті ОСОБА_6 прийняв його батько ОСОБА_5 та дружина ОСОБА_4 .

22.06.1991 року ОСОБА_5 та 11.09.1991 року ОСОБА_4 було видано свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину, кожному, вказаного спадкового майна, що підтверджується ксерокопіями вказаних свідоцтв про право на спадщину за законом.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 , після смерті якого відкрилася спадщина на 1/4 частину житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що розташований по АДРЕСА_4 . Спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняв його син ОСОБА_1 та 27.02.1992 йому було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

Таким чином, у позивача ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 27.06.1989 року і свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27.02.1992 року на праві приватної власності знаходиться 3/4 частини домоволодіння з відповідною часткою господарських будівель та спору по АДРЕСА_4 , а 1/4 частина вказаного домоволодіння перебувала у власності ОСОБА_4 , відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.09.1991 року.

Рішенням Бершадського районного народного суду Вінницької області від 08.09.1993 задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про розподіл житлового будинку між співвласниками в натурі та залишено у власності ОСОБА_1 37/50 частини домоволодіння по АДРЕСА_4 , а у власності ОСОБА_4 13/50 частини вказаного будинковолодіння.

Пунктом 21 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 визначено, що бюро технічної інвентаризації в своїй роботі по реєстрації будинків і домоволодінь зобов`язані: а) ознайомитись з документами, поданими установами, підприємствами, організаціями і окремими громадянами на підтвердження їх права власності на будинок (домоволодіння); б) з`ясувати підстави виникнення і порядок переходу до установи, підприємства, організації чи громадянина права власності, правильність оформлення документів, число учасників спільної власності і частку, яка належить кожному із співвласників.

Відповідно до п.28 Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР є рішення суду про визнання за громадянином права власності на будинок (домоволодіння), що набуло законної сили, або виконавчий лист, на підставі цього рішення.

Таким чином, на підставі рішення Бершадського районного народного суду Вінницької області від 08.09.1993 року та у відповідності до вимог Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 Тульчинським МБТІ було проведено послідуючу реєстрацію переходу права власності на житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_4 , а саме: 09.11.1993 р проведено реєстрацію права власності 13/50 частини вказаного будинковолодіння за ОСОБА_4 та 06.09.1994 р. проведено реєстрацію права власності 37/50 частин за ОСОБА_1 .

Відповідні зміни в правовому стані бути внесені в реєстрову книгу з посиланням на документ, на підставі якого ці зміни записані.

Твердження позивача, що вказана реєстрація спірного будинковолодіння була проведена без правової підстави, оскільки в рішенні суду від 08.09.1993 про розподіл майна в натурі зазначено "залишити у власності", а не "визнати право власності" на відповідні частки домоволодіння, а також відсутність на правовстановлюючих документах а наявність реєстраційного напису за встановленою формою та печатки МБТІ суд оцінює критично, оскільки системний аналіз даного рішення суду вказує на те, що незалежно від формулювання, за сторонами фактично визнано право власності на виділене в натурі належне їм майно, а наявність реєстраційного напису за встановленою формою та печатки МБТІ на документах в інвентаризаційній справі на житловий будинок не передбачено та не може бути підставою для скасування реєстрації.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України ).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналіз вказаних норм матеріального та процесуального права дає підстави стверджувати, що захисту в суді підлягає не будь яке право особи, а саме порушене.

Звертаючись до суду з позовом, особа повинна довести як те, що її права були дійсно порушеними, так і особу, яка їх порушила.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними та достатніми доказами, що реєстрація права власності на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_3 , на підставі рішення Бершадського районного суду від 08.09.1993 року, була проведена з порушенням норм чинного на той час законодавства та Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР, а також не доведено порушення його прав та законних інтересів, вказаною реєстрацією, тобто порушення права, яке підлягає захисту чи відновленню, а тому суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись:ст.ст. 15,16 ЦК України, ст. ст.2,4,13,76-81,95,258-259,263ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації", треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Бершадська державна нотаріальна контора, ОСОБА_3 про скасування проведеної реєстрації права власності на підставі рішення Бершадського районного суду від 08.09.1993 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти дні з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 20.12.2019 .

Суддя В. І. Губко