ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9814/19 Справа № 210/2385/19 Суддя у 1-й інстанції - Ступак С. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретаря судового засідання Євтодій К.С.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач-Державне підприємство «Дирекція Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Гузєва Ігоря Григоровичана рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 жовтня 2019року, ухваленого суддею Ступак С.В. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, (відомості про складення повного тексту судового рішення відсутні), -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року позивач ОСОБА_1 (в особі представника адвоката Гузєва І.Г.) звернулася до суду з позовом до Державного підприємства «Дирекція Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю особи на виробництві.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 є дружиною загиблого на виробництві ОСОБА_2 .

25 липня 1998 року чоловік позивача тракторист шостого розряду під час виконання своїх трудових обов`язків, перебуваючи у трудових відносинах з дирекцією будуючогося КГЗКОР, правонаступником якого є ДП «Дирекція Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд», внаслідок нещасного випадку загинув.

Зазначений факт підтверджують акти Форми Н-1 «Про нещасний випадок» від 05.08.1998 року (надалі Акт Форми Н-1) та Н-5 «Спеціального розслідування групового нещасного випадку, що стався 25 липня 1998 року в 16 години 00 хвилин до 15 години в дирекції будующогося Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд концерну «Укррудпром» міністерства промислової політики України.

Звістка про смерть чоловіка призвела до того, що вона зазнала сильного нервового потрясіння, незважаючи на сплив часу позивач постійно перебуває у напруженому психічному стані, адже думки про смерть чоловіка не залишають її до теперішнього часу. Після смерті чоловіка, вона лишилася без його піклування та матеріальної підтримки. Неспроможність у повній мірі задовольнити свої нагальні життєві потреби.

Розмір моральної шкоди позивач оцінила у 417 300 гривень, яку просила стягнути з відповідача на її користь без утримання податків та зборів.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 жовтня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Дирекція Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю особи на виробництві задоволені частково.

Стягнуто з Державного підприємства «Дирекція Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд» () на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю особи на виробництві 200 000,00 грн. (двісті тисяч гривень 00 коп.) без утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто з Державного підприємства «Дирекція Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд» (), на користь держави судовий збір 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_3 , не погоджуючись з ухваленим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, ставить питання про зміну судового рішення в частині повного задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_1

Скаржник вважає, що стягнутий судом на користь позивача розмір грошових коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди є недостатнім для справедливого відшкодування моральних страждань позивача, які остання відчуває через втрату близької людини, чоловіка, якого вона втратила внаслідок незабезпечення відповідачем безпечних умов праці.

Також, представник позивача вважає, що суд не в достатній мірі врахував глибину моральних та душевних страждань позивача, як дружини, яка втратила чоловіка з вини відповідача, тому вважає, що стягнутий судом розмір моральної шкоди не відповідає глибині та тривалості страждань позивача, які остання відчуває та буде відчувати в майбутньому через втрату близької людини, у зв`язку з чим вважає, що сума маральної шкоди підлягає збільшенню до заявлених у позові вимог.

Відзив на апеляційну скаргу представника позивача не подано.

Від представника позивача ОСОБА_3 надійшла заява про здійснення апеляційного розгляду за його відсутності та відсутності позивача ОСОБА_1 .

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку представника відповідача в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 17 грудня 1996 року зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 17.12.1996 року, яке видане Долинським райвідділом РАГС Кіровоградської області, після укладення шлюбу ОСОБА_4 змінила прізвище на ОСОБА_5 . (а.с. 10)

Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого Долинським відділом реєстрації актів громадянського стану від 27 липня 1998 року, актовий запис № 166, ОСОБА_2 , помер у віці 21 років, причина смерті гнилісні зміни. (а.с.9).

Актом про нещасний випадок №1, встановлено, що 25 липня 1998 року ОСОБА_2 тракторист шостого розряду під час виконання своїх трудових обов`язків, внаслідок нещасного випадку загинув.

Нещасний випадок мав місце за наступних обставин. Після подолання невеликого підйому, через 6-7 метрів за переломом продольного профілю автодороги с гор. +42,0 м. на гор. +30 м. трактор К-70І, під керуванням ОСОБА_2 , припинив рух через зупинку двигуна. Трактор стояв 3-4 хвилини, після чого почав мимовільний рух вперед з прискоренням, зміщуючись до лівого краю дороги. Трактор на гор. +30 м. автодороги перетнув запобіжний вал автодороги та впав з уступу гор. + 30 м., перевернувшись до гори колесами.

В результаті падіння тракторист ОСОБА_2 отримав травми, внаслідок яких настала смерть. До причин настання нещасного випадку, в тому числі, віднесено незадовільний технічний стан трактора К-70І, власником якого був Відповідач.

До осіб, які відповідальні за вказаний нещасний випадок віднесено працівників Відповідача, а саме: начальника рудника Протасова К.В., який не забезпечив безпечне ведення технологічного процесу; головного інженера рудника ОСОБА_6 , який не забезпечив технічне керівництво по безпечній експлуатації обладнання; механіка по ремонту транспортних засобів та бульдозерів ОСОБА_7 , який не забезпечив точного виконання трактористом правил технічної експлуатації транспортних засобів.

Зазначені факти підтверджуються актами Форми Н-1 «Про нещасний випадок» від 05.08.1998 року (надалі Акт Форми Н-1) та Н-5 «Спеціального розслідування групового нещасного випадку, що стався 25 липня 1998 року в 16 години 00 хвилин до 15 години в дирекції будующогося Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд концерну «Укррудпром» міністерства промислової політики України. (а.с.12-26)

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача, виходив з того, що смертю ОСОБА_2 при виконанні останнім трудових обов`язків на підприємстві відповідача в результаті нещасного випадку, його дружині, позивачу по справі, завдано моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, на підставі ст.440-1 ЦК УРСР.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, і не може погодитись із доводами апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_3 щодо заниженого розміру стягнутої судом моральної шкоди, з огляду на наступне.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Як правильно встановив суд першої інстанції на час виникнення спірних правовідносин (25.07.1998 року) можливість відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків за рахунок роботодавця на підставі рішення суду передбачалась пунктом 11 Правил відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджених постановою КМ України від 23.06.1993 № 472.

Саме застосування цих Правил і перелік осіб, що мають право на відшкодування шкоди після смерті потерпілого, зазначені у ст.456 ЦК УРСР. Перелік осіб, які мають право на відшкодування шкоди також перелічений у п.8 Правил.

Відповідно до роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»(з наступними змінами та доповненнями) спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 ЦК та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди (наприклад, ст. 49 Закону «Про інформацію»,ст. 44 Закону «Про авторське право і суміжні права»); при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п.2).

Оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю моральну шкоду.

Суд встановив, що на час смерті чоловіка позивача липень1998 року, діяла ст.440-1 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), яка передбачала відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до зазначеної норми моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини.

Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Статтею 440-1 ЦК Української РСР, було встановлено обмеження мінімального розміру відшкодування моральної шкоди не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати та максимального розміру відшкодування моральної шкоди, що не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати (п.11 Правил).

У відповідності до ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в області охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

Суд першої інстанції при ухваленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону, обґрунтовано дійшов висновку, що дружині загиблого ОСОБА_2 заподіяна моральна шкода у зв`язку зі смертю чоловіка на виробництві.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції врахував роз`яснення наведені в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, взяв до уваги конкретні обставини по справі, зокрема: обставини нещасного випадку та смерті чоловіка позивача, який загинув у віці 21 рік, вину відповідача в настанні нещасного випадку, взяв до уваги характер і тривалість моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, яка назавжди втратила турботу та підтримку близької людини, наслідки, що наступили, та їх невідворотність.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, у зв`язку із чим відхиляє доводи представника позивача ОСОБА_3 щодо заниженого розміру моральної шкоди.

Колегія суддів, беручи до уваги тяжкість завданої позивачу моральної шкоди, яку вона отримала у зв`язку із загибеллю її чоловіка ОСОБА_2 на виробництві під час виконання ним трудових обов`язків, конкретні обставини по справі, наслідки, що наступили їх незворотність, вважає що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, тому відхиляє доводи апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_3 щодо заниженого розміру моральної шкоди стягнутої судом з відповідача на користь позивача.

Слід зазначити, що встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Однак апеляційним переглядом було встановлено, що суд першої інстанції під час вирішення питання щодо розміру судових витрат порушив норми матеріального права, у зв`язку із чим, рішення суду підлягає зміні в частині збільшення суми судового збору, стягнутого судом з відповідача на користь держави, виходячи з наступного.

Згідно положення, закріпленого в п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року в редакції, чинній на час ухвалення рішення суду, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Пленум Верховного Суду України у постанові від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з частиною третьою статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Аналіз цієї норми дає підстави зробити висновок про те, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди може полягати у відшкодуванні грошима, майном або в інший спосіб. Отже, характер такої вимоги (майновий чи немайновий) є похідним від обраного позивачем (потерпілою особою) способу відшкодування моральної шкоди. Якщо позивач просить відшкодувати моральну шкоду грошима або майном, то така позовна вимога набуває майнового характеру.

Позивач подав позов про стягнення моральної шкоди спричиненої ушкодженням здоров`я та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою.

Зі змісту положень п.3 ч.3 ст.175, п.1.ч.1 ст.176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частина 6 ст.141 ЦПК України передбачає, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при визначенні розміру судового збору, який підлягає стягненню на користь держави за рахунок відповідача, неповно враховано вимоги законодавства, що моральна шкода визначена у грошовому виразі становить майнову вимогу.

Рішення суду на підставі п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає зміні, в частині стягнутого з відповідача на користь держави судового збору.

Так, з відповідача Державного підприємства «Дирекція Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд» на користь держави підлягає стягненню судовий збір, пропорційно задоволених вимог, тобто в сумі 2000 грн., що становить 1% від суми моральної шкоди, стягнутої судом першої інстанції на користь позивача.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Гузєва Ігоря Григоровича, залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 жовтня 2019 року змінити в частині збільшення суми судового збору стягнутого з відповідача Державного підприємства «Дирекція Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд» на користь держави, збільшивши судовий збір з 768,40 грн. до 2000 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 23 грудня 2019 року.

Головуючий:

Судді: