ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1391/19 Справа № 185/4924/17 Суддя у 1-й інстанції - Головін В.О. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2019 року Дніпровський Апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.

за участю секретаря - Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування та зміну черговості одержання права на спадкування

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

23 червня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просила суд усунути відповідача від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року; змінити черговість одержання ОСОБА_1 права на спадкування з другої черги спадкоємців на першу чергу спадкоємців за законом після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року; стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 судові витрати.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її рідний брат - ОСОБА_5. Останній за життя не склав заповіту, тому спадкоємцями 1 черги після його смерті є мати померлого - ОСОБА_3, син померлого - ОСОБА_4 та дружина - ОСОБА_2 Вважає, що відповідача слід усунути від права на спадкування та змінити черговість спадкування, оскільки у жовтні 2014 року брат тяжко захворів на лімфому і через хворобу перебував у безпорадному стані, потребував постійного догляду матеріальної допомоги та піклування. Відповідачка з ОСОБА_5 разом не проживала, зібрала речі та жила з іншим чоловіком за іншою адресою. Станом здоров'я ОСОБА_5 не цікавилась, матеріальної допомоги не надавала, жодного разу в лікарню не приходила, тому позивач змушена була разом з матір'ю доглядати за хворим, нести витрати на його матеріальне забезпечення та утримання. Таким чином вважає, що є всі підстави для усунення відповідачки від права на спадкування та зміни черговості одержання права на спадщини з другої черги на першу (а.с. 3-6).

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2), треті особи, які не заявляють самостійних вимог - ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування та зміну черговості одержання права на спадкування - відмовлено (а.с. 170-175).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с. 184-185).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що з 01 червня 2007 року ОСОБА_5 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 помер.

Спадкоємцями першої черги за законом після померлого ОСОБА_5 є його дружина - ОСОБА_2, повнолітній син - ОСОБА_4 та мати - ОСОБА_3.

ОСОБА_5 та ОСОБА_2, перебуваючи у шлюбі, були зареєстровані та проживали в квартирі АДРЕСА_1

З жовтня 2014 року у ОСОБА_5 було діагностовано онкологічне захворювання «лімфома», проведено 2 курси ПХТ у листопаді 2014 року та в лютому 2015 року. Останньому була встановлена 2 група інвалідності.

З 15 грудня 2014 року по 30 грудня 2014 року, з 19 травня 2016 року по 24 травня 2016 року та з 30 червеня 2016 року по 05 липня 2017 року ОСОБА_5 перебував на лікуванні в гематологічному відділені КЗ «Дніпропетровська міська багатопрофільна клінічна лікарня № 4» ДОР».

У ОСОБА_2 з 24 жовтня 2012 року було діагностовано онкологічне захворювання, з 22 листопада 2012 року по 26 листопада 2012 року, з 17 грудня 2012 року по 20 грудня 2012 року та з 25 лютого 2013 року по 28 лютого 2013 року вона перебувала на амбулаторному лікуванні в КЗ «Клінічний онкологічний диспансер», а з 08 січня 2013 року по 04 лютого 2013 року на стаціонарному лікуванні.

Крім того з 27 червня 2016 року по 15 липня 2016 року, та з 28 липня 2016 року по 25 серпня 2016 року, з 03 жовтня 2016 року по 04 листопада 2016 року ОСОБА_2 також перебувала на стаціонарному лікуванні В КЗ «Клінічний онкологічний диспансер».

Отже, судом було встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_2 обидва хворіли на онкологічні захворювання, періодично проходили лікування як амбулаторно, так і стаціонарно.

Крім того, судом встановлено, що на момент смерті ОСОБА_5, а саме: з 03 жовтня 2016 року по 04 листапада 2016 року відповідач перебувала на лікуванні в хірургічному відділенні КЗ «Клінічний онкологічний диспансер» ДОР. Повернувшись додому після лікування ОСОБА_2 виявила, що син ОСОБА_5 - ОСОБА_4, після смерті батька змінив двері та замки в квартирі АДРЕСА_1, про що був складений акт від 08.11.2016 року.

Допитані в судовому засіданні свідки не підтвердили факту свідомого ухилення ОСОБА_2 від виконання обов'язку щодо утримання ОСОБА_5, та наявності в неї можливості утримувати чоловіка.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд виходив з того, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості заявлених нею вимог.

З такими висновками суду погоджується й колегія суддів апеляційного суду, оскільки вони є обґрунтованими, відповідають встановленим обставинам по справі та зроблені з дотриманням норм процесуального права з застосуванням відповідних норм матеріального права.

Так, відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з ч. 3, 5 ст. 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Як роз'яснено у пункті 6 постанови пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи. При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку на спадкування.

Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК.

Відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України, фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 01 червня 2007 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 9).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 8).

Спадкоємцями першої черги за законом після померлого ОСОБА_5 є його дружина - ОСОБА_2, повнолітній син - ОСОБА_4 та мати - ОСОБА_3.

Матеріалами справи також підтверджується, що з жовтня 2014 року у ОСОБА_5 було діагностовано онкологічне захворювання «лімфома», проведено 2 курси ПХТ у листопаді 2014 року та в лютому 2015 року (а.с. 13-14). З 01 квітня 2016 року останньому була встановлена 2 група інвалідності (а.с. 11).

З матеріалів справи також вбачається, що з 15 грудня 2014 року по 30 грудня 2014 року, з 19 травня 2016 року по 24 травня 2016 року та з 30 червня 2016 року по 05 липня 2017 року ОСОБА_5 перебував на лікуванні в гематологічному відділені КЗ «Дніпропетровська міська багатопрофільна клінічна лікарня № 4» ДОР» (а.с. 155, 156, 157).

24 жовтня 2012 року у відповідачки ОСОБА_2 було діагностовано онкологічне захворювання; з 22 листопада 2012 року по 26 листопада 2012 року, з 17 грудня 2012 року по 20 грудня 2012 року та з 25 лютого 2013 року по 28 лютого 2013 року вона перебувала на амбулаторному лікуванні в КЗ «Клінічний онкологічний диспансер», а з 08 січня 2013 року по 04 лютого 2013 року на стаціонарному лікуванні (а.с. 34, 35, 36, 37).

Крім того, з 27 червня 2016 року по 15 липня 2016 року, та з 28 липня 2016 року по 25 серпня 2016 року, з 03 жовтня 2016 року по 04 листопада 2016 року ОСОБА_2 також перебувала на стаціонарному лікуванні в КЗ «Клінічний онкологічний диспансер» (а.с. 31, 32, 33).

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_5 і ОСОБА_2 обидва хворіли на онкологічні захворювання, періодично проходили лікування як амбулаторно, так і стаціонарно і навіть на момент смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 року відповідачка перебувала на стаціонарному лікуванні.

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_5 звертався до відповідача з проханням про надання йому будь-якої допомоги медичної, матеріальної, тощо, і відповідач навмисно уникала обов'язку надавати підтримку та допомогу спадкодавцю на його вимогу.

Також, суду не надано доказів того, що ОСОБА_5 через тяжку хворобу був у безпорадному стані і потребував у зв'язку з цим від відповідача будь-якої допомоги.

Так, матеріалами справи підтверджується, що він дійсно хворів, періодично знаходився на лікуванні, як зазначено у виписці із медичної карти (а.с. 156), з березня 2015 року по лютий 2016 року ОСОБА_5 до гематолога не з'являвся і як свідчить фото, в червні 2016 року був присутній на весіллі, що виключає можливість знаходження його у безпорадному стані.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про усунення від права на спадкування, суд обгрунтовано виходив з того, що для їх задоволення у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи і лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Усунення від спадкування можливе лише за умови встановлення винної поведінки особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій, проте, позивачем не надані суду належні та допустимі докази у відповідності до вимог ст. ст. 12, 76, 77, 81 ЦПК України на підтвердження того, що відповідач мала можливість надавати матеріальну та іншу допомогу своєму чоловікові і навмисно ухилялася від надання такої допомоги.

Також, відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо зміни черговості одержання права на спадкування, суд обґрунтовано виходив із їх недоведеності.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд 1 інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог, колегія суддів не приймає до уваги оскільки, такі доводи не ґрунтуються на вимогах закону, а зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачка купила сину квартиру, а отже, мала можливість надавати спадкодавцю матеріальну допомогу, але свідомо ухилялась від її надання, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не підтверджені належними доказами.

Отже, апелянт не скористався наданими правами, не обґрунтував свої позовні вимоги та доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду в відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: