Постанова

Іменем України

24 січня 2019 року

м. Київ

справа № 759/11040/17-ц

провадження № 61-42062св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н.О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, державне підприємство «Сетам», відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу державного підприємства «Сетам» на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 05 вересня 2017 року у складі судді Величко Т. О. та постанову Апеляційного суду міста Києва від 21 червня 2018 року у складі колегії суддів: Білич І. М., Болотова Є. В., Поліщук Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5, державного підприємства «Сетам», відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві про визнання торгів та оцінки майна недійсними.

З метою забезпечення позову на час розгляду справи нею також було подано заяву, в якій вона просила в межах виконавчого провадження № 30906248:

- зупинити реалізацію арештованого майна - нежилого приміщення АДРЕСА_1;

- зупинити стягнення на підставі виконавчого листа, виданого Святошинським районним судом міста Києва щодо боржника ОСОБА_4 на підставі рішення Святошинського районного суду міста Києва від 11 червня 2010 року, ухваленого у справі № 2-1156-1/10 за позовом акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_6, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості;

- заборонити відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві та державним виконавцям, у тому числі начальнику вказаного відділу, складати та затверджувати акт про проведення електронних торгів, що відбулись 28 квітня 2017 року щодо нежилого приміщення АДРЕСА_1, перераховувати стягнуті грошові суми стягувачу акціонерному товариству «ОТП Банк», передавати у власність вказане приміщення переможцю торгів ОСОБА_5;

- накласти арешт та заборону відчуження на нежиле приміщення АДРЕСА_1;

- заборонити здійснення будь-яких реєстраційних дій щодо вказаного приміщення, до вступу рішення у справі в законну силу.

Посилалась на те, що у разі невжиття заходів забезпечення позову виконати рішення у даній справі буде неможливо або його виконання буде утрудненим.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 05 вересня 2017 року заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову задоволено частково.

Зупинено реалізацію арештованого майна, а саме: нежилого приміщення АДРЕСА_1 (в межах виконавчого провадження № 30906248).

У задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що відсутність заходів забезпечення, про які просить заявник, може ускладнити або зробити неможливим подальше виконання рішення суду в зв'язку з існуванням можливості реалізації відповідачами нерухомого майна.

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 21 червня 2018 року ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 05 вересня 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про те, що існує ймовірність ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду, ефективного захисту або поновлення порушених або оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася.

У касаційній скарзі державне підприємство «Сетам», посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та відмовити ОСОБА_4 у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Касаційна скарга аргументована тим, що суди не врахували того, що зупинення продажу арештованого майна є спеціальним видом забезпечення позову, який застосовується лише разом з подачею позову про визнання права власності на майно і про зняття з нього арешту. Однак ОСОБА_4 подала заяву про забезпечення позову в рамках розгляду справи про визнання торгів та оцінки майна недійсними.

Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову, суди повинні брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Проте, зупинивши електронні торги з реалізації арештованого майна та заборонивши вчиняти дії, спрямовані на примусову реалізацію нерухомого майна, суди попередніх інстанцій фактично унеможливлюють отримання державним підприємством «Сетам» прибутку, чим перешкоджають веденню господарської діяльності.

ОСОБА_4 подала відзив, у якому просить залишити без задоволення касаційну скаргу та залишити без змін оскаржувані судові рішення як такі, що ухвалені із додержанням норм процесуального права.

Зазначала, судами тимчасово призупинено реалізацію майна на період вирішення спору, що відповідає вимогам статей 151, 152 ЦПК України (у редакції, чинній на момент вчинення процесуальної дії). Крім того, оскаржувані ухвали не стосуються електронних торгів і не зупиняють діяльність державного підприємства «Сетам».

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 151 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду заяви про забезпечення позову) суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Встановлено, що ОСОБА_4 є боржником у виконавчому провадженні № 30905084 перед публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» на суму 412 623,03 дол. США, що еквівалентно 3 266 695,20 грн, відкритого на підставі рішення Святошинського районного суду міста Києва від 11 червня 2010 року, ухваленого у справі № 2-1156-1/10 про стягнення з ОСОБА_6 та ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором від 30 травня 2008 року.

У ході цього виконавчого провадження державним підприємством «Сетам» проведено електронні торги з продажу арештованого майна - належного на праві власності ОСОБА_4 нежилого приміщення АДРЕСА_1, переможцем яких став ОСОБА_5

У поданому до суду позові ОСОБА_4 оскаржує ці торги як з підстав неправомірності реалізації майна на підставі звіту про оцінку майна, який втратив чинність, та невідповідності суми реалізації арештованого майна його фактичній вартості, так і безпідставного визначення даного майна як іпотечного та зазначення її (позивача) стороною виконавчого провадження.

Встановивши, що поданий позов про визнання торгів та оцінки майна недійсними у разі його задоволення відновлює право власності щодо ОСОБА_4, якій це майно належало до проведення електронних торгів, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, з урахуванням пункту 5 частини першої статті 152 ЦПК України (у редакції на час ухвалення судового рішення судом першої інстанції) правильно обрав спосіб його забезпечення шляхом зупинення реалізації арештованого майна.

Аргументи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

Посилання на те, що, забезпечивши у таких спосіб позов, суди фактично унеможливили отримання прибутку державним підприємством «Сетам» та перешкоджають веденню ним господарської діяльності, яка пов'язана саме із реалізацією арештованого майна з торгів, колегія суддів відхиляє, оскільки на момент винесення ухвали про забезпечення позову електронні торги вже відбулися.

До того ж зазначені обставини були предметом перевірки судами попередніх інстанцій.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін ухвали Святошинського районного суду міста Києва від 05 вересня 2017 року та постанови Апеляційного суду міста Києва від 21 червня 2018 року, оскільки судові рішення є законними та обґрунтованими.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу державного підприємства «Сетам» залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 05 вересня 2017 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 21 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

В.І. Крат