Справа № 288/1033/19
Провадження № 2/288/450/19
20 грудня 2019 року. смт.Попільня
Попільнянський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді - Рудник М. І.,
за участю секретаря судових засідань - Франчук Ю.О.,
позивача - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в смт.Попільня Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про дозвіл знести самочинно збудований гараж,
ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі - Відповідач) про дозвіл знести самочинно збудований гараж в якому вказує, що вона є власником двох земельних ділянок по АДРЕСА_1 .
Відповідач за адресою АДРЕСА_1 вчинила самочинне будівництво гаража на своїй ділянці, частину якого розташувала на земельній ділянці, яка належить Позивачу.
Самочинно збудований гараж споруджений із білої цегли, розміром 3.00 м х 7.00 м, площею 21 м2, є окремою будівлею не з`єднаною з будинком. Частина самочинно збудованого гаража, що розташована на земельній ділянці Позивача має наступні розміри: в ширину - 1.35 м і в довжину - 7.00 м, площею 9.45 м2 та зазначена будівля перешкоджає вільному проїзду Позивача до будівлі, що розташована на належній їй земельній ділянці.
Позивач вказує, що розташування Відповідачем самочинної будівлі, чинить для неї перешкоди в користуванні та розпорядження належною їй земельною ділянкою та порушує її право власності.
На підставі вищевикладеного, Позивач просить дозволити знести самочинно збудований ОСОБА_2 гараж, по АДРЕСА_1 , споруджений із білої цегли, розміром 3.00 х 7.00 м, площею 21 м2, що на 45 % розташовується на земельній ділянці ОСОБА_1 .
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити їх в повному обсязі.
Відповідач в судові засідання, призначені на 22 листопада 2019 року та 20 грудня 2019 року не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена 13 листопада 2019 року /а.с.90/ та 30 листопада 2019 року /а.с.92/, відповідно до повідомлень про вручення поштових відправлень «Укрпошти», про причини неявки суд не повідомила, що не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних в справі доказів.
Згідно пункту 1 частини сьомої статті 128 ЦПК України, судова повістка надсилається юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Відповідно до частини четвертої статті 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Суд, вислухавши Позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.
Згідно з статтею 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
16 липня 2019 року ОСОБА_1 направила на адресу ОСОБА_2 претензію, в якій просила терміново, у найкоротші строки знести самочинно збудований гараж, або його частину, що розташована на земельній ділянці, яка належить їй на праві власності. /а.с.24, 44/
26 вересня 2019 року за вих. № 3776/02-16 Корнинською селищною радою повідомлено ОСОБА_1 про те, що її звернення від 30 серпня 2019 року № Я-1155/02-16 про знесення частини забудови розглянуте, з виїздом на місце розташування земельної ділянки спеціалістом - землевпорядником селищної ради. Також, повідомлено, що на земельній ділянці площею 0.1124 га по АДРЕСА_1 дійсно знаходиться частина об`єкту нерухомого майна (гаража), яка була збудована до купівлі вказаної земельної ділянки. Рекомендовано для вирішення питання знесення об`єкту, частини гаража, звернутись до власника даної будівлі, або в судовому порядку. /а.с.84/
Також Позивачем до матеріалів позовної заяви додано фотознімки, на яких з різних ракурсів зображено споруду, яка за зовнішнім виглядом схожа на гараж, фотознімки відмічено позначками з написом - межа. /а.с.8-13/
Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.
Позивач звернулася до суду із вказаним позовом з метою захисту свого права на користування належною їй на праві приватної власності земельною ділянкою шляхом надання дозволу на знесення самочинно збудованого Відповідачем гаража, частина якого розташована на належній їй земельній ділянці, оскільки розташування споруди здійснює для Позивача перешкоди в користуванні та розпорядження її власністю.
Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до положень статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Змістом права власності є правомочності щодо права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. (частина перша статті 321 ЦК України)
Пунктом 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» встановлено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача.
Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення будь-яких порушень його права власності, гарантованого статтею 41 Конституції України, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням володіння. При цьому право власності має захищатися лише при доведеності самого факту його порушення діями відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним цього права із застосування наслідків, в тому числі і звільнення земельної ділянки від самовільно зведених споруд шляхом їх знесення чи усунення інших перешкод у користуванні земельною ділянкою.
Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. (частина перша статті 316, частина перша статті 319 ЦК України)
Вищевказані положення також кореспондуються статтею 78 ЗК України, згідно якої право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.
Відповідно до частини третьої статті 79 ЗК України, право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.
Згідно з частиною другою статті 90 ЗК України, порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.
Згідно з пунктом «г» частини першої статті 91 ЗК України, власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.
Частинами першою та другою статті 103 ЗК України визначено, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).
Відповідно до вимог частини першої статті 106 ЗК України, власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.
Частинами другою, третьою статті 152 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у розпоряджанні власністю (негаторний позов).
Вирішуючи питання про знесення нерухомого майна, суди в кожному випадку з`ясовують, яку частину земельної ділянки займає споруджена будівля, її розмір і конфігурацію, яка частина будівлі підлягає знесенню. За необхідності з`ясування питань, що виникають при розгляді справи і потребують спеціальних знань, суд має право призначити експертизу. Невстановлення вказаних обставин унеможливлює виконання такого рішення.
Така правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду України від 19 квітня 2017 року у справі № 6-129цс17.
Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України, об`єкт нерухомості вважається самочинним будівництвом за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети, немає належного дозволу на будівництво чи затвердженого належним чином проекту, під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.
Частиною четвертою та сьомою статті 376 ЦК України встановлено, що залежно від ознак самочинного будівництва зазначені в цих пунктах особи можуть вимагати від особи, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об`єкта або проведення перебудови власними силами чи за її рахунок; приведення земельної ділянки до попереднього стану або відшкодування витрат.
З урахуванням змісту цієї статті в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України, позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом.
За змістом статті 376 цього Кодексу, вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою, що узгоджується з нормами статей 3, 15, 16, ЦК України та статті 4 ЦПК України, згідно з якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Дана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 19 листопада 2014 року у справі № 6-180цс14, та від 19 квітня 2017 року у справі № 6-129цс17.
Аналогічні роз`яснення викладені у пункті 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)».
Таким чином, знесення самочинного об`єкта нерухомості, відповідно до статті 376 ЦК України, є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови.
Право власності має захищатися лише при доведеності самого факту його порушення із застосування наслідків, в тому числі і звільнення земельної ділянки від самовільно зведених споруд шляхом їх знесення чи усунення інших перешкод у користуванні земельною ділянкою.
Суд враховує, що судовому захисту підлягає лише дійсне порушене право. Сам по собі факт будівництва самочинної споруди не може тягнути за собою обов`язок власника щодо знесення цієї споруди, якщо таке не порушує прав та не перешкоджає користуванню своєю власністю іншої особи (позивача по справі).
З огляду на правила розподілу тягаря доказування, саме на Позивача покладено обов`язок з доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову, наявності факту дійсного порушення його прав, яке, на його думку, полягає у позбавленні можливості вільно користуватися та розпоряджатися належним йому майном, так і ту обставину, що його права порушені і вони можуть бути захищені у визначений ним спосіб.
Частиною першою статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до частини першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Позивачем під час судового розгляду справи на підставі належних та допустимих доказів не доведено, що будівництво споруди - гаража, здійснено Відповідачем самочинно та при цьому допущено порушення меж належної їй земельної ділянки при спорудженні вказаної будівлі, як не доведено й обґрунтованості захисту її прав лише у такий спосіб, як знесення вказаної споруди.
Судом було роз`яснено Позивачу її право подати клопотання про призначення у справі судової будівельно - технічної, земельної експертизи, проте Позивач до суду з вказаними клопотаннями не зверталась. Слід зазначити, що в даних правовідносинах саме висновок експерта міг би підтвердити або спростувати вказані Позивачем обставини, дати відповідь на питання стосовно спірних обставин у справі та запропонувати реальні варіанти поновлення права Позивача у випадку його порушення, оскільки таке порушення має бути поєднаним з фактичним порушенням законного права Позивача, яке має бути доведено належними та допустимими доказами, а обов`язок по доказуванню обставин викладених у позові, лежить саме на Позивачу.
Згідно статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилається Позивач, як на підставу для задоволення її позовних вимог, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах по справі, які доводять наявність існування порушень чи реальної небезпеки порушень з боку Відповідача права власності чи законного володіння Позивача, створюють для Позивача перешкоди у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном та підлягають відновленню в порядку встановленому законом.
На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.
Не підлягають, відповідно до статті 141 ЦПК України, до подальшого розподілу понесені Позивачем судові витрати, оскільки в задоволенні позову відмовлено.
Керуючись статтею 41 Конституції України; Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»; Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)»; статтями 78, 79, 90, 91, 103, 106, 152 ЗК України; статтями 15, 16, 316, 319, 321, 376, 391 ЦК України; статтями 4, 5, 12, 13, 19, 23, 28, 48, 76, 78, 81, 89, 128, 141, 223, 258, 259, 263-265, 280-284, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про дозвіл знести самочинно збудований гараж - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Попільнянського

районного суду М. І. Рудник