Номер провадження: 22-ц/813/2573/19
Номер справи місцевого суду: 520/2594/18
Головуючий у першій інстанції Коваленко О.Б.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Комлевої О.С., Сегеди С.М.,

За участю секретаря: Ткачука В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 вересня 2018 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду із позовом ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з відповідача на користь банку заборгованість у розмірі 72688,00 грн. за кредитним договором № б/н від 09.07.2013 року та судові витрати.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 03 вересня 2018 року у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» про стягнення з ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ), щодо стягнення заборгованості в сумі 72688,00 (сімдесят дві тисячі шістсот вісімдесят вісім) гривень за кредитним договором б/н від 09.07. 2013 року - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» подав до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 вересня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким позов АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити та судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 08.10.2018 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 вересня 2018 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, а ухвалою апеляційного суду Одеської області від 29.10.2018 року призначено розгляд вищевказаної цивільної справи у приміщенні апеляційного суду Одеської області.

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», ліквідовано Апеляційний суд Одеської області, створено Одеський апеляційний суд, який здійснює правосуддя в апеляційному окрузі, який включає Одеську область, з місцезнаходженням у м.Одесі.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно - територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Частиною 5 ст. 31 ЦПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.

На виконання вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ЦПК України рішенням зборів Одеського апеляційного суду від 28.12.2018 №1 днем початку роботи суду визначено 03.01.2019, до якого підлягають передачі всі справи, що перебували в провадженні Апеляційного суду Одеської області.

За результатами автоматичного розподілу після створення нового суду визначено склад колегії суддів: Цюра Т.В. - головуючий суддя, судді - Гірняк Л.А., Сегеди С.М., що є підставою для прийняття справи до провадження.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28.01.2019 року прийнято до провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний «Приватбанк» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 вересня 2018 року, яку було призначено до розгляду в приміщенні Одеського апеляційного суду.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 , посилаючись на її необґрунтованість, просить суд відмовити АТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні апеляційної скарги, а рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 вересня 2018 року залишити без змін (а.с. 178-183).

Заслухавши пояснення осіб, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам не відповідає, з огляду на таке.

Так, судом першої інстанції встановлено, що згідно анкети-заяви, ОСОБА_1 надала працівнику банку свої персональні дані та підписала Заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг. З подальших дій сторін може слідувати висновок, що в момент підписання заяви ОСОБА_1 мала наміри оформити платіжну картку. Інші конкретні дані, зазначені у позові, можуть тлумачитися як вибіркові одностороннні роз`яснення діяльності банку у сфері кредитних послуг з метою стягнення з ОСОБА_1 якомога більшої суми грошових коштів. В Анкеті не зазначено, а сторонами не погоджено - яку саме картку та за яких умов мала наміри оформити відповідач, предмет заяви не конкретизований ( «Карта Универсальная», «Пенсионная «Копилка», «Пенсионная карта», «Зарплатний пакет» і.т.д. ), не помічено жодного з пунктів - кожна з клітинок, яка має ідентифікувати бажання заявника, є порожньою. З Анкети вбачається, що ОСОБА_1 не мала наміру отримувати кредитний ліміт у розмірі 4200 гривень, оскільки графа «Желаемый кредитный лимит по платежной карте «Универсальная/ Gold» є порожньою. Те, що кредитний ліміт не визначений, спростовує твердження позивача щодо того, що ОСОБА_1 було погоджено розмір кредиту в конкретному розмірі за конкретних умов користування. Власний розрахунок позивача також спростовує даний розмір, оскільки найбільша сума отримання складає 4162 грн. (на дату 10.08.2013).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, районний суд не вбачав підстав для задоволення позову АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості.

Проте апеляційний суд не може погодитися із таким висновком районного суду, оскільки він не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Так, ч.1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до положень статей 610, 611, 625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник не звільняється від відповідальності у разі неможливості виконання ним грошових зобов`язань.

З матеріалів справи вбачається, що 09.07.2013 року між АТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг, що підтверджується Анкетою-заявою позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с. 6).

У заяві позичальника строк повернення кредиту не зазначено.

Умови та Правила з надання банківських послуг, надані позивачем як доказ нарахування заборгованості відповідачем не підписувалися, а тому не можуть розцінюватися як частина кредитного договору, укладеного між сторонами 09.07.2013 року шляхом підписання Анкети-заяви.

В той же час відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 03 липня 2019р. у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19), який підлягає врахуванню при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин (ч.4 ст.263 ЦПК) сама по собі відсутність в кредитному договорі вказівки про строк повернення кредиту не є підставою для відмови в задоволенні вимого кредитодавця про стягнення фактично отриманих та використаних позичальником коштів, оскільки за змістом ч.2 ст.530 ЦК, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час.

Позичальником використовувалися кредитні кошти та частково погашався борг, проте в добровільному порядку борг повністю не повернутий Банку.

Згідно з розрахунком АТ КБ «Приватбанк», станом на 31.01.2018 року, ОСОБА_1 має заборгованість у розмірі 72688,00 гривень, яка складається з:

-заборгованість за кредитом у розмірі 3721,62 гривень;

-заборгованість за процентами у розмірі 61137,12 гривень;

-заборгованість з пені та комісії у розмірі у розмірі 3891,74 гривень;

-штраф (фінансова частина) у розмірі 500,00 гривень, штраф (процентна складова)

у розмірі 3437,52 гривень.

Разом з тим, заперечуючи проти позову, відповідачем надано свій розрахунок заборгованості, з якого вбачається, що з 12.07.2013 року по 14.03.2014 року, ОСОБА_1 отримала 7950, 00 грн., а погасила на суму 6615,85 грн.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, у суді першої інстанції представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 підтвердила, що 1335 грн. - це борг за тіло кредиту (7950 грн.-6615,85 грн = 1334,15 грн.) (а.с. 153).

Вищезазначене було підтверджено також і представником відповідача - ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції та пояснено про неможливість назвати встановлену суму ліміту.

Враховуючи те, що є доведеним факт отримання відповідачем кредиту, який останній в добровільному порядку не повернув, то право позивача є порушеним і підлягає судовому захисту.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у сумі 1334 грн. 15 коп.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення процентів, пені та штрафів, то підстав для стягнення заборгованості в цій частині не вбачається, з огляду на наступне.

Так, у анкеті-заяві, підписаній ОСОБА_1 процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Умови та Правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України не можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо не ознайомлений.

Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Зазначені висновки викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченим тілом кредиту, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанку», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у вже зазначеній постанові від 03.07.2019 (справа №342/180/17) зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, АТ КБ «ПриватБанк» вказувало, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, підписавши Заяву-анкету. Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті банку.

Проте, наданий позивачем Витяг з Тарифів з обслуговування кредитних карт, Умов та Правил надання банківських послуг не містить підпису позичальника, а тому не може вважатися доказом на підтвердження умов надання кредиту та того, що під час підписання заяви відповідач був ознайомлений саме з цими Умовами та правилами надання банківських послуг. Надані банком Умови та Правила надання банківських послуг, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справах № 6-16цс15, № 6-698цс15, № 6-757цс15.

З огляду на зазначене, відсутні правові підстави для стягнення на користь АТ КБ «Приватбанк» процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів, оскільки в матеріалах справи відсутні дані щодо прийняття боржником умов і тарифів кредитування, а тому з ОСОБА_1 підлягає до стягнення заборгованість за тілом кредиту в сумі 1334,15 грн.

Отже, доводи апеляційної скарги є частково обґрунтованими та заслуговують на увагу суду.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає лише частковому задоволенню, а рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 вересня 2018 року скасуванню із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Згідно із ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 вересня 2018 року - скасувати.

Прийняти постанову.

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 09.07.2013 року в розмірі 1334,15 гривень (одна тисяча триста тридцять чотири гривні, 15 копійок).

В решті позовних вимог - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 21.12.2019 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: О.С. Комлева

С.М. Сегеда