Провадження № 2/161/56/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2019 року місто ОСОБА_1

Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Присяжнюк Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Петрової В.О.,

законного представника позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

відповідача - ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Луцьку цивільну справу № 161/14364/18 за позовом ОСОБА_6 до Дацюк - ОСОБА_7 про виконання грошового зобовязання,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача в інтересах ОСОБА_6 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_4 про виконання грошового зобовязання.

Вказує, що квартира №86 за адресою: пр. Відродження, 43, м. Луцьк, до 15.10.2010 року належала на праві спільної часткової власності ОСОБА_8 (54/100 частки) та відповідачу (46/100 частки). 15.10.2010 року між квартири ОСОБА_8 та позивачкою був укладений договір дарування, за умовами якого власник передав ОСОБА_6 безоплатно у дар 54/100 частки вищевказаної квартири, внаслідок цього правочину остання набула права власності на частку в квартирі. Зазначає, що на даний час виконує всі обов'язки по сплаті комунальних платежів, проте відповідач не бере участі в витратах на утримання та збереження спільного майна, у сплаті обов'язкових платежів. Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду від 21.01.2014 року за період із 2010 року по червень 2012 року з відповідача в користь позивача стягнуто 5759,09 грн. сплачених коштів на утримання квартири. Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду від 30.10.2014 року за період з липня 2012 року по червень 2014 року з відповідача в користь позивача стягнуто 4094,70 грн. заборгованості із оплати комунальних послуг та 1813,10 грн. витрат на проведення ремонту квартири. Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду від 07.12.2017 року у справі №161/14706/17 з відповідача на користь позивача стягнуто суму за сплату платежів по комунальних послугах з липня 2014 року по вересень 2017 року в розмірі 13072,37грн, суму за ремонт, утеплення та утримання квартири в розмірі 22 638,47грн. Водночас, за період із жовтня 2017 року по липень 2018 року нею було сплачено 12 283,42 грн. комунальних платежів, а відповідно до частки відповідача борг становить 5 650,37 грн.

Крім того зазначає, що в 2017 році виникла необхідність проведення косметичного ремонту квартири, у звязку з непридатним станом та появою плісняви та грибка, утеплення стін квартири. Загальна вартість витрат на проведення ремонту становить 22 463,15 грн. З врахуванням частки відповідача просить стягнути з неї 10 333,04 грн.

Ухвалою суду від 10 жовтня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження та призначено розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін.

21 січня 2019 року представник позивача уточнила позовні вимоги, просила стягнути з відповідача в користь позивача 5650,37 грн. заборгованості по комунальних платежах та 10307,92 грн. заборгованості по ремонту.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги з урахуванням їх уточнення підтримали, просили позов задовольнити.

Відповідач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги заперечили, просили відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши та оцінивши представлені докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з врахуванням такого.

Судом установлено, що сторони по справі є співвласниками квартири АДРЕСА_1, зокрема ОСОБА_6 є власником 54/100 частки квартири, а ОСОБА_4 є власником 46/100 частки квартири (а.с. 18-19, 20-23).

У даній квартирі зареєстрована відповідач ОСОБА_4А.(а.с.77), однак остання в ній не проживає, а проживає за іншою адресою в місті Луцьку. Крім того, із копії закордонного паспорта відповідача, вбачається, що вона періодично здійснює виїзди за кордон в Італію, зокрема з листопада 2016 року по 03 вересня 2018 року вона перебувала в Італії (а.с.101-105).

В спірній квартирі вселена та проживає сестра позивача разом із сімєю, даний факт стверджується поясненнями сторін, висновком за результатами розгляду звернення ОСОБА_4 від 10 грудня 2018 року, поясненнями сусідів (а.с. 142-148) та договором оренди частки квартири від 01 жовтня 2016 року.

У відповідності до ст. 162 ЖК України власники квартир зобов'язані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги відповідно до умов договору з організацією, яка обслуговує будинок, а також приймати участь у витратах по утриманню будинку та прибудинкової території пропорційно до їх частки у власності.

Статтею 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено перелік житлово-комунальних послуг.

До житлово-комунальних послуг належать:

1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком.

Послуга з управління багатоквартирним будинком включає:

утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо;

купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку;

поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку;

2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону, споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

В судовому засіданні представник позивача надала для огляду оригінали квитанцій про внесення плати за комунальні послуги, що дає підстави стверджувати про здійснення оплати за комунальні послуги позивачем від імені якої діє її законний представник - матір ОСОБА_2 Копії вказаних квитанцій містяться в матеріалах цивільної справи (а.с. 65-69).

Водночас, судом встановлено, що оплата за використання електричної енергії здійснюється згідно з показниками засобів обліку лічильника, відповідно до кількості спожитих послуг особами, які проживають в квартирі. Лічильники щодо обліку інших вищевказаних послуг відсутні.

Таким чином, з врахуванням наведених норм закону та встановлених обставин справи, суд вважає, що відповідач, як співвласник спірної квартири зобовязана брати участь в оплаті за надані житлово-комунальні послуги, крім послуг з електричної енергії, оскільки така послуга обліковується лічильником і споживається особами, які є мешканцями спірного житла.

Так, за комунальні послуги за період з жовтня 2017р. по липень 2018р., згідно наданих письмових доказів: копій банківських квитанцій, сплачено 12 228,40 грн., з яких за електроенергію - 808,80 грн. (а.с. 65-69).

Отже з відповідача в користь позивача підлягає до стягнення частина грошових коштів за оплату комунальних послуг з врахуванням її частки в квартирі в розмірі 5253,02 грн.(12 228,40 - 808,80) = 11419,60 х 46/100 =5253,02).

Щодо позовних вимог про стягнення витрат на проведення ремонту, утепленню та утриманню квартири, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобовязаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обовязкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобовязаннями, повязаними із спільним майном.

Так, позивач просила суд стягнути з відповідача 10333,04 грн. витрат, які вона понесла, в звязку з проведеним ремонтом квартири, утепленням та утриманням.

Відповідно до ч.3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Проте суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних вимог, позивачем не доведено обєктивну необхідність цих витрат для підтримання квартири в належному технічному стані.

Копії чеків, рахунків-фактур, видаткових накладних, які містяться в матеріалах справи, не підтверджують факт того, що зазначені будівельні матеріали були придбані для проведення ремонту в даній квартирі, зазначені письмові докази не містять інформації щодо предмета доказування у наявній справі.

Крім того, суд зауважує, що в суму витрат, які були понесенні, у звязку з ремонтними роботами, включено витрати встановлення дверей в розмірі 1 000,00 грн., на підтвердження долучено товарний чек (а.с. 64).

Копія чеку також не є належним, допустимим та достовірним доказом в розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України, так як з нього не вбачається, адреси, за якою встановлювалися двері, а інших доказів суду не надано.

Щодо витрат на оплату за газовий лічильник в розмірі 1 788,54 грн. суд зауважує, що Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 07.11.2018р. у справі № 214/2435/17 вказано, що вирішуючи питання про те, за чий рахунок повинно проводитися фінансування робіт з оснащення лічильниками газу, суд правильно керувався частиною першою статті 3 Закону України від 16 червня 2011 року № 3533-VI «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» , згідно з якою фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством. Саме на нього покладений обов'язок встановлення лічильників газу, лише він повинен вживати заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт.

Отже, позивачем не доведено необхідності купівлі лічильника на газ за власні кошти та стягнення їх частини з відповідача.

Решта доводів та пояснень представників позивачів не спростовують правових висновків суду.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України до стягненню з відповідача в користь позивача підлягають витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 гривень.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 77, 78, 158, 265, 268, 280, 284 ЦПК України, на підставі 162 Житлового кодексу України, ст.360 ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 5 253 (пять тисяч двісті пятдесят три) грн. 02 коп. заборгованості за оплату комунальних послуг.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. сплаченого судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_6, місце проживання: 43017, АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_4, місце проживання: 43024, АДРЕСА_3.

Повний текст судового рішення

виготовлено 08.02.2019 року

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області ОСОБА_1