Постанова

Іменем України

24 січня 2019 року

м. Київ

справа № 756/10168/16-ц

провадження № 61-22578св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: СтупакО. В. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Погрібного С. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Автокооператив по будівництву та експлуатації гаражів «Мінський»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Автокооперативу по будівництву та експлуатації гаражів «Мінський» на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07 лютого 2017 року у складі судді Жука М. В. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 14 червня 2017 року у складі колегії суддів: Шкоріної О. І., Антоненко Н. О., Стрижеус А. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Автокооперативу по будівництву та експлуатації гаражів «Мінський» (далі - АКБЕГ «Мінський») про усунення перешкод у користуванні майном.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він є членом АКБЕГ «Мінський», на території якого розташовані належні йому на праві власності гаражні бокси.

19 липня 2016 року він прибув до належного йому гаража НОМЕР_2 у АКБЕГ «Мінський», однак потрапити до нього не зміг, оскільки перед входом (воротами) у гараж лежала залізобетонна плита, яка унеможливлювала відкриття воріт та користування належним йому на праві власності майном. У подальшому з'ясувалося, що керівництво АКБЕГ «Мінський» надало розпорядження співробітникам служби охорони кооперативу не пропускати його на територію АКБЕГ «Мінський», що позбавило його можливості користуватися своєю власністю. Крім того, заїзд на територію АКБЕГ «Мінський» обладнаний шлагбаумом, а видати йому електронну перепустку відповідач відмовлявся.

Оскільки він незаконно позбавлений права користування належним йому майном, ОСОБА_4, уточнивши позовні вимоги, просив суд зобов'язати АКБЕГ «Мінський» усунути перешкоди у користуванні належними йому гаражами НОМЕР_1 та НОМЕР_2, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, прибравши залізобетонну панель перекриття, забезпечивши безперешкодний проїзд/прохід до зазначених гаражів; не створювати будь-яких перешкод у користуванні ним його власністю, у тому числі забороняти проїзд автомобілів та/або піший прохід на територію АКБЕГ «Мінський»; видати йому електронну перепустку для безперешкодного в'їзду на територію кооперативу.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 07 лютого 2017 року позов задоволений частково. Зобов'язано АКБЕГ «Мінський» не чинити перешкоди ОСОБА_4 у доступі, а саме проїзді на автотранспорті чи проході пішки, до гаражу НОМЕР_2, розташованому на території АКБЕГ «Мінський» по вул. Кульженків Сім'ї, 1 у м. Києві. У решті вимог позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_4 є членом АКБЕГ «Мінський», на території цього кооперативу знаходиться належний йому гараж НОМЕР_2 у допуску до якого позивачу чиняться перешкоди.

Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надав належних доказів на підтвердження належності йому гаражу НОМЕР_1. Крім того, оскільки шлагбаум на розі вул. М.Майорова та вул. Кондратюка у м. Києві встановлений незаконно та підлягає демонтажу, то вимоги позивача про зобов'язання надати йому електронну перепустку є безпідставними.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 14 червня 2017 року апеляційну скаргу АКБЕГ «Мінський» відхилено. Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07 лютого 2017 року залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що суд першої інстанції, оцінивши надані сторонами докази та встановивши всі обставини, ухвалив рішення із дотриманням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги

У липні 2017 року АКБЕГ «Мінський» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 14 червня 2017 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило суд скасувати рішення судів попередніх інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не надали належну оцінку доказам, відхилили усі докази, надані відповідачем. Зокрема, фотознімки надані позивачем є підробленими або штучно створеними останнім; позивач підробив довідки АКБЕГ «Мінський» на підставі яких вчиняв різні дії, у тому числі реєстрацію права власності; суди не надали належної оцінки інформаційному листу, який розміщений на дошці оголошення у АКБЕГ «Мінський» і зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_4 порушував вимоги статуту, не виконував рішення правління, вчиняв правопорушення та на час розгляду кримінальної справи йому дозволено прохід до своїх боксів.

Крім того, суд апеляційної інстанції не взяв до уваги заяву відповідача про відкладення розгляду справи, у зв'язку із чим останній був позбавлений можливості надавати докази та додаткові пояснення. Також, суди неправильно вирішили питання розподілу судових витрат.

У вересні 2017 року від ОСОБА_4 надійшли заперечення на касаційну скаргу АКБЕГ «Мінський», уяких заявник просить відхилити указану касаційну скаргу, посилаючись на те, що касаційна скарга є необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі, витребувано цивільну справу та надано строк на подання заперечень.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

У червні 2018 року від ОСОБА_4 надійшло клопотання про участь у судовому засіданні з викликом сторін.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга АКБЕГ «Мінський» не підлягає задоволенню із таких підстав.

Судами встановлено, що АКБЕГ «Мінський» заснований 16 липня 1975 року із метою задоволення потреб громадян у зберіганні, ремонті, технічному та сервісному обслуговуванні автотранспортних засобів, що належать громадянам на праві особистої власності.

Відповідно до довідки АКБЕГ «Мінський» від 13 травня 2016 року № 260 ОСОБА_4 є членом АКБЕГ «Мінський» згідно з рішенням загальних зборів членів АКБЕГ «Мінський» від 03 грудня 2015 року № 2.

Гараж НОМЕР_2 в АКБЕГ «Мінський», що розташований за адресою: АДРЕСА_1, належить ОСОБА_4 на праві приватної власності, що підтверджується інформаційною довідкою від 29 квітня 2016 року № 58452603 із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Зі змісту заяв ОСОБА_4 від 20 липня, 25 липня, 16 серпня 2016 року до Оболонського управління поліції головного управління національної поліції України в м. Києві, а також пояснень ОСОБА_4 від 20 липня 2016 року вбачається, що охорона АКБЕГ «Мінський» відмовляє йому у в'їзді на територію кооперативу.

Із наданих ОСОБА_4 фотознімків оголошень вбачається про наявність заборони у допуску ОСОБА_4 на територію АКБЕГ «Мінський» без пропуску, під застереженням звільнення того, хто пропустить.

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до приписів статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з частини першої статті 316 Цивільного кодексу України (далі ? ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною першою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша та друга статті 321 ЦК України).

Застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Встановивши, що позивач є власником гаража НОМЕР_2 в АКБЕГ «Мінський», що розташований за адресою: АДРЕСА_1, а відповідач неправомірно чинить перешкоди у користуванні позивачем вказаним гаражем, чим заважає останньому реалізовувати свої права щодо користування, володіння та розпорядження власним майном, суд першої інстанції, із яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, а саме: зобов'язання відповідача не чинити перешкод позивачу у проїзді на автотранспорті чи проході пішки до гаражу НОМЕР_2 в АКБЕГ «Мінський», що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Посилання заявника в касаційній скарзі на неповне з'ясування судами обставин, які мають значення для справи, повністю спростовуються змістом оскаржуваних рішень, які є достатньо повними і обґрунтованими, містять переконливі висновки по суті вирішеного спору, а також встановленими судами і наведеними вище обставинами справи.

Доводи заявника у касаційній скарзі про те, що суд апеляційної інстанції не взяв до уваги заяву відповідача про відкладення розгляду справи, у зв'язку із чим останній був позбавлений можливості надавати докази та додаткові пояснення, є безпідставними з огляду на таке.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач подав до апеляційного суду заяву про відкладення розгляду справи 31 травня 2017 року у день проведення судового засідання.

Вказана заява розглянута апеляційним судом та у її задоволені відмовлено, що підтверджується журналом судового засідання від 31 травня 2017 року.

Крім того, під час вказаного судового засідання судом не було ухвалене рішення про вирішення справи по суті, а тому відповідач не був позбавлений можливості надавати свої пояснення у подальшому.

Таким чином, судом апеляційної інстанції при вирішенні цієї справи не порушено норм процесуального права.

Посилання заявника у касаційній скарзі на неправильне вирішення судом питання розподілу судових витрат є помилковим, оскільки суд згідно з приписами статті 88 ЦПК України 2004 року розподілив судові витрати між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому, зазначаючи вказаний довід у касаційній скарзі, заявник не надав суду свого розрахунку розподілу судових витрат або інших належних доказів, а лише обмежився цитуванням норми законодавства.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо встановленних обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

У задоволенні клопотання позивача про участь у судовому засіданні з викликом сторін необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Абзац другий частини першої цієї статті визначає, що в разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.

Таким чином, питання виклику учасників справи для надання пояснень у справі вирішує Верховний Суд з огляду на встановлену необхідність таких пояснень.

Положення частин п'ятої та шостої статті 279 ЦПК України, якою врегульовано порядок розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження в суді першої інстанції, не застосовуються при касаційному розгляді, оскільки суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права та не вирішує питань доказування у справі і не встановлює обставин справи.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Оскільки суд касаційної інстанції не приймав рішення про виклик осіб, які беруть участь у справі, для надання пояснень у справі і такої необхідності колегія суддів не вбачає, то підстав для виклику учасників справи немає.

Керуючись статтями 401, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_4 про участь у судовому засіданні із викликом сторін відмовити.

Касаційну скаргу Автокооперативу по будівництву та експлуатації гаражів «Мінський» залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 14 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак

В. О. Кузнєцов

С. О. Погрібний