Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.08.2019 Справа №607/14344/19

місто Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого Герчаківської О.Я.,

з участю секретаря судового засідання Лобач І.В.,

представника позивача Іващука В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних від простроченої суми заборгованості з коштів, набутих без достатньої правової підстави, та суми, на яку збільшилася заборгованість внаслідок інфляційних процесів, у зв`язку із набуттям коштів без достатньої правової підстави, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних від простроченої суми заборгованості з коштів, набутих без достатньої правової підстави, та суми, на яку збільшилася заборгованість внаслідок інфляційних процесів, у зв`язку із набуттям коштів без достатньої правової підстави.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду від 08 червня 2018 року по справі № 607/16414/15-ц, яке набрало законної сили 10 липня 2018 року, було вирішено стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму безпідставно набутих 28 вересня 2014 року ОСОБА_2 коштів у розмірі 10000 грн. На виконання рішення 12 грудня 2018 року відповідач повернув позивачу безпідставно набуті кошти в сумі 10000 грн. З урахуванням встановлених судом у справі № 607/16414/15-ц обставин, ОСОБА_2 повинен був повернути безпідставно набуті кошти 28 вересня 2014 року, однак виконав свій обов`язок лише 12 грудня 2018 року.

З урахуванням викладеного ОСОБА_1 просить суд стягнути з відповідача 1261,64 грн. (3% річних від простроченої суми заборгованості, у зв`язку з набуттям ОСОБА_2 10 000 грн. без достатньої правової підстави), 11942 грн. (сума, на яку збільшилася заборгованість внаслідок інфляційних процесів, у зв`язку з набуттям ОСОБА_2 10 000 грн. без достатньої правової підстави), а також судові витрати по справі.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 липня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних від простроченої суми заборгованості з коштів, набутих без достатньої правової підстави, та суми, на яку збільшилася заборгованість внаслідок інфляційних процесів, у зв`язку із набуттям коштів без достатньої правової підстави. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження.

31 липня 2019 року відповідачем подано до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності. Одночасно із клопотанням відповідач подав письмовий відзив на позову заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову. Додатково зазначив, що 04 вересня 2014 року приблизно о 20 год. 50 хвилин на території автобусного парку по вул. Галицька, 28 м. Тернопіль мала місце дорожньо-транспортна пригода за таких обставин: ОСОБА_1 , будучи водієм та керуючи автобусом марки ЗАЗ-1 VAN реєстраційний номер НОМЕР_1 , допустив наїзд на належний ОСОБА_2 на той час на праві платного володільця та користувача, припаркований автомобіль марки Misubishi Paqero Sport, 2013 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який отримав значні механічні пошкодження, чим завдав відповідачу матеріального збитку, що згідно звіту про незалежну оцінку вартості матеріального збитку автомобіля від 17 вересня 2014 року № 208 становить 108113 грн. 60 коп. Страховою компанією виплачено страхове відшкодування в сумі 84809 грн. 19 коп., публічним акціонерним товариством «Тернопільське автотранспортне підприємство 16127» - 13304 грн. 41 коп., всього 98113 грн. 60 коп. Тобто на даний час повністю збитки не є відшкодовані. 28 вересня 2014 року ОСОБА_1 добровільно передав ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 10000 грн. в якості відшкодування шкоди, які останній отримав, щоб розпочати проведення відновлювального ремонту пошкодженого позивачем автомобіля. При цьому ОСОБА_1 пояснив, що ці кошти в сумі 10000 грн. є частковим виконанням зобов`язань з відшкодування завданої ним шкоди і надані вони власником, у якого він працює водієм, однак його прізвище та ім`я він назвати не хотів. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 25 січня 2016 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 17 березня 2016 року, стягнуто з ПАТ «Тернопільське автотранспортне підприємство 16127» на користь ОСОБА_2 14604,41 грн. та 2000 грн. моральної шкоди. В подальшому ОСОБА_1 передумав та вирішив повернути кошти в сумі 10000 грн., що були добровільно надані ним на ремонт пошкодженого автомобіля ОСОБА_2 , та подав позов до суду. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 08 червня 2018 року, яке набрало законної сили (справа №607/16414/15-ц) стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10000 грн., які відповідач повернув 12 грудня 2018 року. В такому випадку ОСОБА_2 вимушений був подати позов до ПАТ «Тернопільське автотранспортне підприємство 16127», який задоволений рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 22 червня 2018 року, залишеного без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 23 жовтня 2018 року, яке виконано і вказані кошти підприємство виплатило. Позивач в даному позові вводить в оману суд і свідомо скриває той факт, що у справі №607/16414/15-ц він заявляв вже такі вимоги про стягнення процентів від простроченої суми заборгованості в сумі 6366,11 грн. за період з 28 вересня 2014 року по 31 березня 2018 року. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 08 червня 2018 року даний спір вирішено, у стягненні процентів від простроченої суми заборгованості в сумі 6366,11 грн. за період з 28 вересня 2014 по 31 березня 2018 року відмовлено у зв`язку з тим, що суд прийшов до переконання що вказані вимоги є безпідставні, оскільки, отримуючи кошти від позивача, відповідач вважав їх відшкодуванням ОСОБА_1 заподіяних збитків внаслідок ДТП, про що значив у розписці від 28 квітня 2014 року, спрямував їх на ремонт пошкодженого автомобіля та не зберігав їх у себе, як джерело безпідставного збагачення. Всі ці викладені обставини свідчать про ОСОБА_1 , як недоброчесну і непорядну людину, він розбив відповідачеві новий автомобіль і вже чотири роки позивається до нього та хоче покращити за рахунок останнього свій матеріальний статок.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив суд їх задовольнити.

Відповідач всудове засідання не з`явився, однак подав до суду клопотання, в якому просить в разі його відсутності проводити судовий розгляд без його участі.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини справи.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 червня 2018 року (справа № 607/16414/15-ц) позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні відповідача публічне акціонерне товариство «Тернопільське автотранспортне підприємство 16127» про стягнення коштів, набутих без достатньої правової підстави - задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 суму безпідставно набутих коштів в розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп. та 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні із позовом в суд.

Із змісту рішення вбачається висновок суду про те, що сума коштів, яку відповідач отримав від позивача у розмірі 10 000 грн., є коштами, набутими ним без достатньої правової підстави, які не входять у загальну суму збитку, завданого ОСОБА_2 дорожньо-транспортною пригодою. При цьому суд відкидає твердження представника відповідача про те, що зазначена сума коштів не підлягає поверненню в силу вимог п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України, оскільки не є такими в розумінні зазначеної статті.

В силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судове рішення від 08 червня 2018 року по справі № 607/16414/15-ц набрало законної сили.

На підставі вказаного рішення суду Тернопільським міськрайонним судом 08 червня 2018 року видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 суми безпідставно набутих коштів в розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп. та 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні із позовом в суд.

Сторонами не заперечується те, що на виконання вказаного судового рішення ОСОБА_2 12 грудня 2018 року повернув ОСОБА_1 10 000,00 грн.

За вказаних обставин до правовідносин, що виникли між сторонами, підлягають застосуванню наступні норми матеріального права.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно; особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Така позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року по справі № 910/10156/17 . У цій постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що не вбачає підстав для відступлення від висновку, наведеного у цьому відношенні в постанові Верховного Суду України від 15 квітня 2015 року у справі № 910/2899/14. Крім того, у постанові Верховного Суду України від 01 червня 2016 року у справі № 910/22034/15 зроблений висновок, що стаття 625 ЦК України поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. Велика Палата Верховного Суду погоджується з цим висновком, а тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України.

Відтак, до виниклих між сторонами правовідносин підлягають застосуванню приписи частини другої статті 625 ЦК України, бо відповідачем порушене позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 ЦК України.

Доводи ОСОБА_2 про те, що в рамках іншої справи - № 607/16414/15-ц судом вирішувалося питання про стягнення коштів, згідно вимог ст.ст. 536, 625 ЦК України, суд відхиляє, оскільки із заяви про зменшення розміру позовних вимог від 10 квітня 2018 року та доданого розрахунку вбачається, що останнім проведено калькуляцію, виходячи з облікової ставки НБУ за період з 28 вересня 2014 року по 31 березня 2018 року. Тобто, зменшені вимоги ОСОБА_1 не ґрунтувалися на змісті статті 625 ЦК України, де боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Відтак, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України проценти та інфляційні втрати підлягають до стягнення з ОСОБА_2 , виходячи з суми простроченого грошового зобов`язання та строку виконання відповідачем позадоговірного грошового зобов`язання.

Згідно складеного позивачем розрахунку заборгованості, сума 3% річних за користування ОСОБА_2 безпідставно набутими грошовими коштами у розмірі 10000 грн., за період з моменту безпідставного набуття, тобто з 28 вересня 2014 року по 11 грудня 2018 року, складає 1261,64 грн.; сума боргу з урахуванням інфляційних процесів (інфляційні збитки) за користування ОСОБА_2 безпідставно набутими грошовими коштами у сумі 10000 грн., за період з моменту безпідставного набуття, тобто з 28 вересня 2014 року по 11 грудня 2018 року, складає 11942 грн.

Разом із тим, главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відтак, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, в межах строків позовної давності, тобто з 11 грудня 2015 року по 11 грудня 2018 року, шляхом стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів, а саме: 3% річних від простроченої суми в розмірі 900 грн. (10000,00 грн. х 3% / 100% / 365 днів в році х 1095 днів за три роки) та інфляційних втрат в розмірі 4345,00 грн. (розрахунок зроблений судом додається), всього на загальну суму 5245 грн. 00 коп.

В силу ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, підлягають стягненню з відповідача в користь позивача.

Таким чином, із відповідача слід стягнути в користь позивача 768,40 грн. сплаченого останньою судового збору.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд виходить з наступного.

В силу ч. ч. 1-5 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з цим, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Згідно матеріалів справи на обґрунтування понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн. позивачем не надано документів, які б підтверджували їх оплату, що є підставою для відмови в стягненні таких витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 258-268, 273, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти, а саме: 900 грн. (3% річних від простроченої суми) та 4345,00 грн. (інфляційні втрати), а всього 5245 (п`ять тисяч двісті сорок п`ять) грн. 00 коп.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Позивач: ОСОБА_1 ,реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення суду складено 27 серпня 2019 року.

Головуючий суддяО. Я. Герчаківська