ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 535/846/18 Номер провадження 22-ц/814/467/19Головуючий у 1-й інстанції Цвітайло П.В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого (судді-доповідача) Карпушина Г.Л., суддів Абрамова П.С., Хіль Л.М., при секретарі судового засідання Діхтяр Т.В., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Котелевського районного суду Полтавської області по справі за позовом ОСОБА_2 до Микілківської сільської ради Котелевського району Полтавської області, ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - відділ правового забезпечення та державної реєстрації Великорублівської сільської ради Котелевського району Полтавської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Микілківської сільської ради Полтавського району Полтавської області, ОСОБА_3 про визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно, що складається з житлового будинку та господарських будівель і споруд: погреба, сараїв, колодязя, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що він з 12 грудня 2005 року добросовісно, відкрито вільно користується даним нерухомим майном, яке фактично належало ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року

Рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 16 листопада 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до Микілківської сільської ради Котелевського району Полтавської області, ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - відділ правового забезпечення та державної реєстрації Великорублівської сільської ради Котелевського району Полтавської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю - відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив позивач. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Вважає, що районним судом безпідставно не враховано постанову ВС від 20 червня 2018 року № 172/318/16-ц, де зазначено, що враховуючи зміст вимог ст. 344 ЦК України, при зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно, позивачем має бути доведено факт існування такого нерухомого майна, безтитульність, відкритість та безперервність володіння; добросовісність заволодіння майном; факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше 10 років. Також не враховано факт визнання позову відповідачами.

Відзиви на апеляційну скаргу не надходили.

Судове засідання проводилось в порядку письмового провадження за відсутності сторін по справі, з дотриманням принципу гласності судового процесу та забезпеченням сторонам права на своєчасне та повне отримання інформації про хід та результати розгляду справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про її відхилення з огляду на наступне.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до положень ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_2, отримав від громадянина ОСОБА_4 у фактичне володіння житловий будинок з господарськими приміщеннями, що розташований в АДРЕСА_1, що підтверджується письмовою домовленістю оформленою останніми у вигляді договору купівлі продажу житлового будинку з господарськими приміщеннями та передачі грошових коштів від 12.12.2005 року, що був укладений в присутності голови Микілківської сільської ради ОСОБА_5 та дружини громадянина ОСОБА_4, які були присутніми і при передачі грошових коштів (а.с.10). При укладенні вказаної угоди була присутня та надавала свою згоду дружина ОСОБА_4, ОСОБА_3

Вищевказаний житловий будинок фактично належав батьку громадянина ОСОБА_4 - громадянину ОСОБА_6 родинні відносини з яким були встановленні згідно рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 29.12.2010 року (а.с. 13-15), та належав останньому на підставі договору купівлі продажу будинку, посвідченого виконавчим комітетом Микілківської сільської Ради депутатів трудящих Котелевського району Полтавської області 22.02.1977 року, зареєстрованого в книзі для запису нотаріальних дій під № 14 (а.с. 16), та згідно записів книг погосподарського обліку за 1980 - 1982 роки №4, о/рахунок № 188; 1983-1985 роки № 4, о/рахунок № 188; 1986 1990 роки № 4, о/рахунок № 185; 1991 1995 роки № 8, о/рахунок № 278; 1996 2000 роки № 4, о/рахунок № 153; 2001 -2005 роки № 3, о/рахунок № 144, про що свідчить довідка за №394, надана виконавчим комітетом Микілківської сільської ради Котелевського району Полтавської області 05.07.2018 року (а.с. 17).

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1, виданим Микілківською сільською радою Котелевського району Полтавської області 13.01.2004 року (а.с.11).

За життя ОСОБА_6 26.11.2003 року склав заповіт на ім'я ОСОБА_3, згідно якого все майно заповідав на її користь.

На момент досягнення домовленостей ОСОБА_4 спадщини після смерті батька не прийняв, правовстановлюючих документів на спадкове майно не оформив та зобов'язувався дані дії вчинити найближчим часом.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2, видане Котелевським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області 03.02.2017 року (а.с.12).

27.10.2010 року Котелевською державною нотаріальною конторою після померлого ОСОБА_6 відкрито спадкову справу на підставі заяви про прийняття спадщини поданої ОСОБА_3 03.12.2010 року ОСОБА_3 видано свідоцтво про право на спадщину на частину спадкового майна, а саме на право на земельну частку (пай), у розмірі 3.69 умовних кадастрових гектарів, яка знаходиться на території Микілківської сільської ради Котелевського району Полтавської області. На іншу частину спадкового майна ОСОБА_3 своїх прав не оформляла.

Відповідно довідки за №396, виданою виконкомом Микілківської сільської ради Котелевського району Полтавської області 05.07.2018 року про те, що в будинку за адресою: АДРЕСА_1 з 12.01.2004 року по даний час ніхто не зареєстрований (а.с. 26).

Відповідно довідки за №395, виданою виконкомом Микілківської сільської ради Котелевського району Полтавської області про те, що житловий будинок, який розміщений за адресою: АДРЕСА_1 не рахується на балансі сільської ради (а.с. 27).

22 червня 2018 року рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень за №41739119, державним реєстратором прав на нерухоме майно відділу правового забезпечення та державної реєстрації Великорублівської сільської ради Котелевського району Полтавської ОСОБА_7 було відмовлено у проведенні державної реєстрації права власності на житловий будинок, що розташований по вул. 23-вересня, 4, с. Терни Котелевського району Полтавської області за громадянином ОСОБА_2, оскільки подані документи для проведення державної реєстрації не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують (а.с. 21).

Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд виходив з того, що позивач чітко знав власника спірного домоволодіння, але не перевіривши чи є законні підстави у громадянина ОСОБА_4, продавати вказане майно, в порушення вимог чинного законодавства фактично придбав спірне домогосподарство. І в теперішній час намагається в будь-який спосіб отримати свідоцтво на право власності. Позивачем не вірно обраний спосіб захисту цивільних прав, та безпідставно обраний спосіб захисту своїх порушених прав на підставі статті 344 ЦК України.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 151 Житлового Кодексу України громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок, квартиру, зобов'язані забезпечувати його збереження, здійснювати за свій кошт поточні та капітальні ремонти, утримувати в порядку територію.

Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Згідно ч.1 ст. 344 Цивільного Кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до ч.4 ст. 344 Цивільного Кодексу України право власності по набувальній давності на нерухоме майно набувається на підставі рішення суду.

У пункті 9 постанови пленуму Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Статтю 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Отже, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Як убачається із матеріалів справи, позивач користується із 2005 року оспорюваним нерухомим майно, здійснює плату всіх комунальних послуг, та отримав державні акти на право власності на земельні ділянки серії НОМЕР_3 та НОМЕР_4 від 06.11.2009 року та 11.11.2009 року, що посвідчує його право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, яка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельну ділянку 0.23 га для особистого селянського господарства, які знаходяться за адресою АДРЕСА_1.

Як вбачається зі змісту укладеної між останніми угоди, на момент отримання у фактичне володіння жилого будинку, позивач знав проте, що власником нерухомого майна є спадкоємці померлого ОСОБА_6, які зобов'язувалися після оформлення спадщини у встановленому законом порядку, оформити укладений договір у порядку передбаченому чинним законодавством (а.с.10).

Відповідач ОСОБА_3, яка частково прийняла спадщину після померлого ОСОБА_6, яка знає про дані обставини та фактично погоджується з ними, та не заперечує факту володіння та користування спірним майном позивачем, уникає від вирішення даного питання у передбачений законом спосіб визнаючи позов, чим безпідставно перекладає всю відповідальність за передачу майна у власність позивача на суд.

За таких обставин, зважаючи на зміст угоди від 12.12.2005 року, факт добросовісності позивача при заволодінні нерухомим майном виключається, що в свою чергу виключає можливість набуття ним права власності на дане майно в порядку набувальної давності за рішенням суду. При цьому позивач не позбавлений можливості оформити право власності на вказане нерухоме майно у передбачений законом спосіб, вирішуючи дане питання із спадкоємцем, який прийняв його у спадок та уповноважений на реалізацію прав щодо його розпорядження.

Даний висновок узгоджується із постановою ВС у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 березня 2018 року по справі №175/4741/16.

Беручи до уваги, висновки викладені вище, судом першої інстанції правомірно не прийнято, під час розгляду справи в суді першої інстанції, заяв відповідачів про визнання ними позову, оскільки задоволення б позову суперечило вимогам закону.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню вони не підлягають.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384, 389 ч.1 п.1, ст.ст. 390-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 16 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 05 лютого2019 року.

Головуючий - суддя: ___________________ Г.Л. Карпушин

Судді: ___________________П.С. Абрамов _________________ Л.М. Хіль