ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

20 грудня 2019 року

м. Харків

справа № 2-4748/10

провадження № 22ц/818/4284/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Піддубного Р.М., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря - Огар І.В.,

імена (найменування сторін):

заявник - ОСОБА_1 ,

представник заявника - ОСОБА_2 ,

заінтересована особа - Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області,

заінтересована особа - Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Слобожанське РУ» Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 - представника ОСОБА_1 на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04 липня 2019 року в складі судді Федорової О.В.,

у с т а н о в и в:

В червні 2019 року ОСОБА_2 - представник ОСОБА_1 звернувся у суд зі скаргою на дії державних виконавців Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області (далі - МВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова ГТУЮ у Харківській області), за участю заінтересованої особи - Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Слобожанське РУ» Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Слобожанське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит»).

Скарга, з урахуванням уточнень, мотивована тим, що рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19 травня 2011 року на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Слобожанське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 83 025,18 грн та пеню в розмірі 170 666,61 грн.

На виконання вказаного рішення 19 травня 2011 року було видано виконавчий лист, який пред`явлений для примусового виконання Фрунзенським відділом державної виконавчої служби міста Харків ГТУЮ у Харківській області, реорганізованого в МВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова ГТУЮ у Харківській області.

10 червня 2011 року державним виконавцем Фрунзенського відділу державної виконавчої служби міста Харків ГТУЮ у Харківській області Волобуєвою О.В. винесена постанова про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження (ВП 27188840). При цьому арешт накладено на все невизначене в межах суми стягнення майно.

30 серпня 2013 року державним виконавцем Фрунзенського відділу державної виконавчої служби міста Харків ГТУЮ у Харківській області Комар Г.В. також винесена постанова про накладення арешту на все майно боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Постановою державного виконавця Фрунзенського відділу державної виконавчої служби міста Харків ГТУЮ у Харківській області Казьонної О.К. від 21 квітня 2017 року звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Зазначає, що у зв`язку з накладенням арешту ОСОБА_1 обмежений у праві розпоряджатися належним йому майном, а саме - земельною ділянкою сільськогосподарського призначення (для ведення індивідуального садівництва) площею 0,12 га (кадастровий номер :04:000:0294), що знаходиться на території Малинівської ради Чугуївського району Харківської області; та ј частиною квартири АДРЕСА_1 .

Посилаючись на вказані обставини, заявник просив поновити пропущений на подання скарги строк, визнати постанови державних виконавців від 10 червня 2011 року та від 30 серпня 2013 року неправомірними та скасувати їх; зобов`язати державного виконавця МВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова ГТУЮ у Харківській області накласти арешт на індивідуально визначене майно, а саме - земельну ділянку сільськогосподарського призначення (для ведення індивідуального садівництва) площею 0,12 га (кадастровий номер :04:000:0294), що знаходиться на території Малинівської ради Чугуївського району Харківської області, що належить ОСОБА_1 на праві власності.

26 червня 2019 року державний виконавець Фрунзенського відділу державної виконавчої служби міста Харків ГТУЮ у Харківській області Казьонна О.К. подала відзив на скаргу, в якому просила відмовити в задоволенні вимог.

Відзив мотивовано тим, що право власності на вказану земельну ділянку було зареєстровано за ОСОБА_1 після накладення арешту на майно, а звернення стягнення на цю земельну ділянку є неможливим, оскільки вона має цільове призначення «землі сільськогосподарського призначення».

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04 липня 2019 року поновлено строк на подання скарги. Скарга ОСОБА_1 задоволена частково. Визнано постанову державного виконавця Фрунзенського ВДВС ХМУЮ Комар Г.А. про арешт боржника та оголошення заборони на його відчуження від 30 серпня 2013 року неправомірною та зобов`язано державного виконавця МВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова ГТУЮ у Харківській області скасувати цю постанову.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що постановою від 30 серпня 2013 року накладено арешт на все майно боржника, отже ця постанова не відповідає вимогам частини третьої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на час винесення постанови). Скаргу в цій частині суд першої інстанції вважав такою, що підлягає задоволенню з зобов`язанням державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких державний виконавець ухиляється.

23 листопада 2019 року ОСОБА_2 - представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на підстави, передбачені частиною першою статті 376 ЦПК України, просить змінити ухвалу суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні скарги щодо визнання неправомірною постанови від 10 червня 2011 року та ухвалити в цій частині нову постанову про задоволення скарги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що постанова державного виконавця Фрунзенського відділу державної виконавчої служби міста Харків ГТУЮ у Харківській області Волобуєвої О.В. від 10 червня 2011 року є такою, що грубо порушує принцип співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішенням суду, а також порушує права та законні інтереси боржника (зокрема, право власності (правомочності розпоряджатися), принципи справедливості, балансу інтересів боржника та стягувача.

Заінтересовані особи ухвалу суду першої інстанції не оскаржили, правом на відзив на апеляційну скаргу не скористались.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скарги без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

Матеріали справи свідчать, що рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19 травня 2011 року на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Слобожанське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 83 025,18 грн та пеню в розмірі 170 666,61 грн.

На виконання вказаного рішення 19 травня 2011 року було видано виконавчий лист № 2-4748, який пред`явлений для примусового виконання Фрунзенським відділом державної виконавчої служби міста Харків ГТУЮ у Харківській області, реорганізованого в МВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова ГТУЮ у Харківській області.

10 червня 2011 року державним виконавцем Фрунзенського відділу державної виконавчої служби міста Харків ГТУЮ у Харківській області Волобуєвою О.В. відкрито виконавче провадження та винесена постанова про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження (виконавче провадження № 27188840).

15 червня 2012 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час винесення постанови).

11 жовтня 2012 року відкрито виконавче провадження № 35061039 з примусового виконання виконавчого листа № 2-4748, виданого Фрунзенським районним судом м. Харкова 19 травня 2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Слобожанське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» боргу в сумі 253 691,79 грн.

30 серпня 2013 року державним виконавцем Фрунзенського відділу державної виконавчої служби міста Харків ГТУЮ у Харківській області Комар Г.В. також винесена постанова про накладення арешту на все майно боржника та оголошення заборони на його відчуження.

28 грудня 2015 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час винесення постанови).

03 жовтня 2016 року відкрито виконавче провадження № 52592881 з примусового виконання виконавчого листа № 2-4748, виданого Фрунзенським районним судом м. Харкова 19 травня 2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Слобожанське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» боргу в сумі 253 691,79 грн.

На даний час виконавче провадження перебуває на примусовому виконанні МВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова ГТУЮ у Харківській області.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Зазначене конституційне положення відображено й у статті 14 ЦПК України 2004 року, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Статтею 1 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-Х1У «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-Х1У) (тут і далі - в редакції, чинній на час спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

За змістом статей 25, 27 Закону № 606-Х1У виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 22 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом № 606-Х1У заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням (стаття 32 Закону № 606-Х1У).

За правилами частин першої, другої статті 57 Закону № 606-Х1У арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

За правилами пункту 2 частини першої, частини п`ятої статті 47 Закону № 606-Х1У виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Відмовляючи в задоволенні скарги в частині визнання неправомірною постанови державного виконавця від 10 червня 2011 року, суд першої інстанції обгрунтовано виходив із того, що зазначена постанова винесена державним виконавцем відповідно до вимог Закону № 606-Х1У, тому підстави для її скасування відсутні.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги щодо грубого порушення принципу співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішенням суду, а також порушення прав та законних інтересів боржника (зокрема, права власності (правомочності розпоряджатися), принципу справедливості, балансу інтересів боржника та стягувача не можуть бути прийняті до уваги.

За правилами частини першої статті 50 Закону № 606-Х1У у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим законом.

Оскільки ОСОБА_1 в цій справі не оскаржив дій державного виконавця Фрунзенського відділу державної виконавчої служби міста Харків ГТУЮ у Харківській області Волобуєвої О.В. щодо винесення постанови від 10 червня 2011 року про закінчення виконавчого провадження № 27188840 і зазначена постанова не скасована, суд першої інстанції дійшов обгрунтованоо висновку про відсутність підстав для задоволення скарги щодо зобов`язання державного виконавця МВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова ГТУЮ у Харківській області накласти арешт на індивідуально визначене майно, а саме - на земельну ділянку сільськогосподарського призначення (для ведення індивідуального садівництва) площею 0,12 га (кадастровий номер :04:000:0294), що знаходиться на території Малинівської ради Чугуївського району Харківської області, яка належить ОСОБА_1 на праві власності.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

В іншій частині ухвала суду першої інстанції не оскаржена та в апеляційному порядку не переглядалась.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, як така, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Повен судове рішення складено 21 грудня 2019 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді Р.М.Піддубний

О.Ю.Тичкова