ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2019 року

м.Суми

Справа №592/7653/18

Номер провадження 22-ц/816/5043/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Орлова І. В. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Левченко Т. А.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

відповідачки: ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Громова Р.С.

представника відповідачки адвоката Корнієнко О.Д.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2 ,

відповідачка - ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 592/7653/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ковпаківського районного суду міста Суми від 19 вересня 2019 року (суддя Котенко О.А.) в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів ,

в с т а н о в и в:

У червні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_1 з позовом про стягнення грошової компенсації за погашення загального боргу подружжя. В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_2 зазначив, що перебуваючи з відповідачкою у шлюбі, він в інтересах сім`ї уклав з громадянами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_5 договори позики грошових коштів. Гроші позичалися з метою придбання частини будинку та земельної ділянки, автомобіля, меблів, будівельних матеріалів для здійснення благоустрою та ремонту будинку.

За договором позики від 14 вересня 2017 року позивач отримав від ОСОБА_4 465.000 грн. За договором позики від 21 вересня 2017 року позивач отримав від ОСОБА_3 - 162.060 грн (еквівалент 6000 доларів США). За договором позики від 22 грудня 2014 року позивач отримав від ОСОБА_5 675.250 грн (еквівалент 25000 доларів США). Загальна сума запозичених грошей склала 1.302.310 грн.

На отримані кошти, в інтересах сім`ї, позивач придбав будинок із земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , у ФОП ОСОБА_6 придбав меблі: кухню, диван, крісло, шафу-купе, стіл письмовий, ліжко дитяче, матрац ортопедичний, стільці, тумбу, полицю. Крім того, для ремонту будинку у ФОП ОСОБА_7 позивач придбав будівельні матеріали: стропила, метало-черепицю, піну, цвяхи, саморізи, шпаклівку, ґрунтовку, дюбелі, брус, профіль, пісок, цемент, фарбу, клей, двері, тощо. ФОП ОСОБА_8 було виконано ремонті роботи згідно договору від 15 вересня 2017 року та проведено благоустрій прибудинкової території будинку в якому проживав позивач разом з відповідачкою та двома дітьми. 22 грудня 2014 року за отримані кошти позивач придбав у ТОВ «АВТОЦЕНТР-С» автомобіль Skoda Octavia A7.

У зв`язку з неповерненням грошових коштів за договорами позики, загальна заборгованість у сумі 1.302.310 гривень була стягнута з ОСОБА_2 на користь позикодавців за рішеннями суду.

Посилаючись на те, що заборгованість за позиками, які були використані на потреби сім`ї, виплачена позивачем одноособово, а автомобіль, меблі і будинок є спільною сумісною власністю подружжя, ОСОБА_2 просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь ? частину від загальної суми погашених позик, а саме 651.155,00 гривень.

Рішенням Ковпаківського районного суду міста Суми від 19 вересня 2019 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 за необґрунтованістю.

У жовтні 2019 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення місцевого суду і ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що позики були отримані позивачем виключно в інтересах сім`ї з метою придбання будинку, земельної ділянки, автомобілю, будівельних матеріалів для здійснення благоустрою і ремонту, а також для придбання меблів. Тому ? частина загальної суми погашених позивачем позик підлягає стягненню з відповідачки.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 - адвокат Громов Р.С. підтримав доводи апеляційної скарги. ОСОБА_1 та її представник адвокат Корнієнко О.Д., просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 21 червня 2003 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі. Сторони мають двох малолітніх дітей ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з ОСОБА_1 . Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 29 березня 2018 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 5-7).

Під час перебування в шлюбі з відповідачкою, а саме 23 грудня 2014 року ОСОБА_2 придбав автомобіль Skoda Octavia A7 (а.с. 44, 45).

15 вересня 2017 року ОСОБА_2 уклав договір з ФОП ОСОБА_8 на виконання ремонтних робіт у будинку АДРЕСА_1 . Ціна договору 469441 грн (а.с. 46-57).

За договором купівлі-продажу частки житлового будинку від 21 вересня 2017 року ОСОБА_2 придбав частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , у ОСОБА_3 за 238.742 грн, які сплачені покупцем продавцю до підписання та укладення цього договору (а.с.26).

21 вересня 2017 року між ОСОБА_3 (продавцем) та ОСОБА_2 (покупцем) був укладений договір купівлі-продажу ? частки земельної ділянки, загальною площею 0,05 га, продаж вчинено за 25000 грн, які сплачені покупцем продавцю до підписання цього договору (а.с.27).

Правочини з придбання частини житлового будинку та земельної ділянки вчинено за згодою ОСОБА_1 від 21 вересня 2017 року, про що зазначено в договорах.

Крім того, як було встановлено судами у справах №№592/1936/18, 592/1934/18, 592/1934/18 ОСОБА_2 під час перебування в шлюбі з відповідачкою отримав позики на загальну суму 1302310 грн.

За договором від 22 грудня 2014 року ОСОБА_2 отримав у ОСОБА_5 позику у розмірі 25000 доларів США, мета позики зазначена у договорі - на купівлю автомобіля. Заборгованість за цим договором у розмірі 675250 грн стягнута з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 за рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 червня 2018 року (справа №592/1936/18) (а.с. 58).

За договором від 14 вересня 2017 року ОСОБА_2 взяв у ОСОБА_4 позику у розмірі 465000 грн, метою правочину у договорі зазначено - для благоустрою та ремонту житла. Заборгованість за цим договором у розмірі 465000 грн стягнута з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 за рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 травня 2018 року (справа №592/1934/18) (а.с. 10).

За договором від 21 вересня 2017 року ОСОБА_2 взяв у ОСОБА_3 позику у розмірі 6000 доларів США, метою позики у договорі зазначено: для відведення частини будинку, земельної ділянки та благоустрій. Заборгованість за цим договором у розмірі 162060 грн стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 за рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 квітня 2018 року (справа №592/1932/18) (а.с. 8).

Місцевим судом також встановлено, що ОСОБА_1 про укладення ОСОБА_2 зазначених договорів позики не знала. Відповідачка була безпосередньо присутня при підписанні договорів купівлі-продажу будинку та земельної ділянки, надала згоду на придбання нерухомого майна, але вона не була повідомлена про придбання цього майна за кошти, які були взяті в борг. При укладенні договору купівлі-продажу частки житлового будинку та частки земельної ділянки ОСОБА_3 також не повідомляв ОСОБА_1 щодо отримання ОСОБА_2 коштів в борг.

Рішенням Ковпаківського районного суду міста Суми від 09 квітня 2019 року, яке залишене без змін постановою Сумського апеляційного суду від 28 серпня 2019 року, було поділене нерухоме майно подружжя Морозових. Суд визнав за ОСОБА_1 право власності на ? частину житлового будинку і на ? частину земельної ділянки, площею 0,0204 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 . З ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто грошову компенсацію вартості ? частини автомобіля Skoda Octavia A7, 2014 року випуску у розмірі 191265,00 гривень.

Статтею 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Відповідно до частини 1 статті 544 ЦК України, боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 , суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивач не довів належними допустимими доказами факт укладення договорів позики в інтересах сім`ї за письмової згоди дружини, а отже правові підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача грошової суми у розмірі 651155 грн відсутні.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У тексті апеляційної скарги позивач підтвердив, що він не повідомляв ОСОБА_1 про укладені ним договори позики, оскільки розраховував повернути запозичені кошти з власних доходів, при цьому наполягає на тому, що отримані за договорами кошти були витрачені ним в інтересах сім`ї. На підтвердження вимог апеляційної скарги ОСОБА_2 наводить доводи, які є аналогічними доводам, що викладені у позовній заяві.

Докази, подані позивачем на підтвердження своїх вимог, належним чином оцінені судом першої інстанції як в цілому, так і кожен окремо. Зокрема, місцевий суд дійшов правильного висновку, що самі договори про купівлю нерухомості, проведення ремонтних робіт, придбання меблів та будівельних матеріалів не є доказом того, що їх оплата здійснена за рахунок коштів, набутих позивачем за договорами позики. Тобто факт придбання майна та послуг в інтересах сім`ї за рахунок позик не доведено. Інших доказів на підтвердження своїх вимог позивач суду не подавав.

З огляду на те, що ОСОБА_1 згоди на укладання договорів позики ОСОБА_2 не надавала, а також за відсутності доказів про отримання позивачем позики в інтересах сім`ї, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що заявлений ОСОБА_2 позов задоволенню не підлягає.

Матеріалами справи не доведено, що кошти у загальному розмірі 1.302.310 гривень, одержані ОСОБА_2 за договорами позик, були використані ним в інтересах сім`ї. Особисті боргові зобов`язання позивача на вищевказану суму, як правильно встановив суд першої інстанції, не є спільним борговим зобов`язанням подружжя. Обов`язку щодо погашення особистого боргу ОСОБА_2 за Договорами позик від 22 грудня 2014 року, 14 вересня 2017 року, 21 вересня 2017 року відповідачка не несе та нести не може. Оскільки позивач виконав не солідарний, а особистий обов`язок з повернення кредиторам ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_5 запозичених сум, то право на зворотну вимогу (регрес) до відповідачки у ОСОБА_2 не виникло.

Отже, суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин та фактичні обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а спрямовані на переоцінку доказів, яким суд дав належну правову оцінку, повно та всебічно встановивши обставини справи. Висновки суду першої інстанції щодо необґрунтованості заявленого позову повно та послідовно викладені у мотивувальній частині рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні позову. Підстав для скасування даного рішення за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Ковпаківського районного суду міста Суми від 19 вересня 2019 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту. Повне судове рішення складене 23 грудня 2019 року.

Головуючий І.В.Орлов

Судді: Т.А. Левченко

О.І.Собина