Провадження № 2/760/1960/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2019 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Букіної О.М.

при секретарі - Кривулько С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом і просить суд стягнути на свою користь з ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у розмірі 325000,00 грн., пеню у розмірі 49075,00 грн., 3 % річних у розмірі 4033,56 грн., інфляційні збитки у розмірі 16520,24 грн. та судові витрати.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що 15.01.2018 позивач та відповідач уклали договір позики за умовами якого відповідач отримала у борг грошові кошти у розмірі 400000,00 грн.

Відповідно до п. 4.1 договору, позика надається строком на 6 календарних місяців та повинна бути в повному обсязі повернута позичальником позикодавцю в строк до 16 липня 2018 року.

Вказує, що відповідач зобов`язання за даним договором виконала частково, повернувши кошти в розмірі 75000,00 грн. за розписками від 01.06.2018 на суму 50000,00 грн. та від 21.06.2018 на суму 25000,00 грн.

З огляду на те, що строк повернення коштів сплинув та відповідачем не в повному обсязі виконано взяті зобов"язання, позивач вважає, що з відповідача підлягає стягненню сума заборгованості у розмірі 325000,00 грн., а також пеня за період з 16.07.2018 по 14.12.2018 у розмірі 49075,00 грн., 3% річних за період з 16.07.2018 по 14.12.2018 у розмірі 4033,56 грн. та інфляційні збитки за період з 16.01.2018 по 01.06.2018 у розмірі 16520,24 грн.

Враховуючи викладене, просить задовольнити позов.

18.12.2018 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М.

22.12.2018 до суду надійшла відповідь щодо місця реєстрації відповідача.

Ухвалою суду від 24.12.2018 в справі відкрито спрощене позовне провадження та надано відповідачу 15 - денний строк на подання відзиву на позов з дня вручення ухвали про відкриття провадження.

Відзив на позовну заяву відповідачем не подано, ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками була повернута на адресу суду у зв`язку з закінченням терміну зберігання.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались.

Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частина 1 статті 1047 ЦК України встановлює, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що 15.01.2018 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено Договір позики, відповідно до якого позивач передала, а відповідач отримала грошові кошти в сумі 400000,00 грн. Відповідно до п. 4.1 договору, позика надається строком на 6 календарних місяців та повинна бути в повному обсязі повернута позичальником позикодавцю в строк до 16 липня 2018 року (а.с.5).

В своїй позовній заяві позивач вказує, що відповідач зобов`язання за даним договором виконала частково, повернувши кошти в розмірі 75000,00 грн. за розписками від 01.06.2018 на суму 50000,00 грн. та від 21.06.2018 на суму 25000,00 грн.

Разом з тим, в іншій частині відповідач не виконала взяті на себе зобов`язання щодо повернення позики, зокрема, не повернула у строк до 16.07.2018 суму коштів у розмірі 325000,00 грн.( 400 000,00 грн.-75000,00 грн.=325 000, 00 грн.).

Доказів того, що відповідачем виконані боргові зобов"язання на вказану вище суму, відповідачем не надано та з матеріалів справи не вбачається.

З огляду на наведене вище та примаючи до уваги те, що відповідач у повному обсязі не виконала взяті зобов"язання та суму позики у розмірі 325 000,00 грн. не повернула позивачу, суд приходить до висновку про обгрунтованість вимог позивача в цій частині заявлених вимог.

Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Зокрема, частина друга цієї статті передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, при застосуванні цієї правової норми необхідно встановити, що є зобов`язанням і які зобов`язання є грошовими.

Частина перша статті 509 ЦК України визначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом статей 524 та 533 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається у грошовій одиниці України (або у грошовому еквіваленті у іноземній валюті).

Оскільки між сторонами виникли правовідносини, що випливають з договору позики грошових коштів, то зазначені правовідносини є зобов`язальними, а зобов`язання - грошовим.

Таким чином, на спірні правовідносини поширюється дія статті 625 ЦК України.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні, то норми частини другої статті 625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у гривні, а не в іноземній валюті.

Відповідно до ч. 2 статті 625 ЦК України - боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд вважає, що в даному випадку відповідач допустив прострочення виконання взятих на себе зобов`язань перед позивачем, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних за період з 17.07.2018 по 14.12.2018, в порядку ст. 625 ЦК України, що становить 4033,56 грн. (325000,00 грн.: 100% * 3% : 365 днів * 151 днів прострочення = 4033,56 грн.).

Враховуючи те, що кошти у борг були надані відповідчу у національній валюті, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню інфляційні витрати за період з 17.07.2018 по 14.12.2018 у розмірі 16520,24 грн.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача і в цій частині поданого позову.

Відповідно до п. 5.1 договору Позики, у випадку прострочення позичальником терміну повернення позики він зобов`язується сплатити на користь позикодавця пеню в розмірі 0,1 % від суми позики за кожен день прострочення.

Враховуючи умови взятих відповідачем зобов"язань та положення п.5.1. Договору, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача пеню за прострочення виконання грошового зобов"язання за період з 17.07.2018 по 14.12.2018 у розмірі 49075,00 грн.

Оцінюючи надані позивачем розрахунки заборгованості, суд вважає їх належними та такими, що узгоджуються з вимогами чинного законодавства.

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Виходячи з вищевикладеного, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти за договором позики від 15.012.2018, які складаються з суми боргу у розмірі 325000,00 грн., 3 % річних у розмірі 4033,56 грн., пені у розмірі 49075,00 грн., а також інфляційні витрати у розмірі 16520,24 грн.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору 3946,29 грн.

Керуючись ст.ст. 509, 526, 530, 610, 611, 612, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ) суму боргу у розмірі 325000,00 грн., 3 % річних у розмірі 4033,56 грн., пеню у розмірі 49075,00 грн., а також інфляційні витрати у розмірі 16520,24 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 3946,29 грн.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: О.М.Букіна