справа №619/3658/19
провадження №2/619/1377/19
РІШЕННЯ

іменем України

24 грудня 2019 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області
у складіголовуючого - суддіБолибока Є.А.
за участюсекретаря судового засіданняМолотко А.В.

Справа № 619/3658/19

Ім`я (найменування) сторін та інших учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

відповідач: ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження позов про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на частку у спільному майні подружжя та зустрічний позов про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Прізвища та ініціали представників учасників справи:

представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Величко К.Г.,

представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Надоля Є.В.

Стислий виклад позиції сторін.

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , у якому на підставі ст.ст. 22, 28 ч. 1 КпШС України, ст.ст. 317, 392, 328, 1218, 1268, 1270, 1296, 1301 ЦК України просила: визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: серія та номер 1-462, видане на ім`я ОСОБА_3 Дергачівською державною нотаріальною конторою Харківської області 16 травня 2018 року; серія та номер 1-464, видане на ім`я ОСОБА_2 Дергачівською державною нотаріальною конторою Харківської області 16 травня 2018 року; визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарсько-побутовим будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . В обґрунтування позову зазначила, що 11 березня 1994 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб. У шлюбі народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На підставі рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 23 травня 2006 року шлюб було розірвано, про що зроблено актовий запис № 117 від 19.07.2006 року. Під час перебування в шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було побудовано житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до рішення Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 06.10.2006 у зв`язку з корегуванням земельного плану змінено нумерацію земельної ділянки по АДРЕСА_2 . Указаний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами побудований спільною працею ОСОБА_1 та ОСОБА_4 за спільні кошти. Після розірвання шлюбу в указаному будинку залишився проживати колишній чоловік, такої домовленості вони досягли, оскільки позивач працювала в місті Харкові. Проте, вона мала вільний доступ до спільного будинку та вони обидва вважали його спільною власністю. Від свого права на частку майна у спільній власності подружжя вона не відмовлялася та протягом цього часу не вважала його порушеним. ІНФОРМАЦІЯ_1 колишній чоловік ОСОБА_4 помер. Спадкоємцями першої черги після його смерті є його мати ОСОБА_7 , донька ОСОБА_3 та онука ОСОБА_2 . Вони втрьох у встановлений законом строк звернулися до Дергачівської Державної нотаріальної контори Харківської області із заявами про прийняття спадщини. Однак, при видачі свідоцтв про право на спадщину відповідачам, державний нотаріус не звернула увагу, що спадкове майно, а саме спірний житловий будинок було набуто під час перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі за рахунок спільної праці та коштів та є спільною сумісною власністю подружжя та, відповідно, належить позивачу та померлому ОСОБА_4 в рівних частинах, а саме - по Ѕ кожному. Від частки у спільному майні подружжя позивач не відмовлялася, жодних заяв з цього приводу не подавала. За таких обставин, свідоцтва про право на спадщину за законом відповідачі повинні були отримати по 1/6 частці кожному. ОСОБА_7 прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав, оскільки померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після її смерті із заявами по прийняття спадщини звернулися відповідачі у справі - її онука ОСОБА_3 та правнука ОСОБА_2 . П`ятою Харківською державною нотаріальною конторою була відкрита спадкова справа № 510/2018. Отже, на сьогоднішній день відповідачі у справі намагаються оформити право власності в порядку спадкування кожна на Ѕ частину спірного житлового будинку, не враховуючи той факт, що спірний будинок є сумісною власністю подружжя та на підставі цього ОСОБА_1 належить його Ѕ частина.

ОСОБА_2 в особі свого представника адвоката Надолі Є.В. подала зустрічний позов, у якому на підставі ст.ст. 1261, 1266 ЦК України просила визнати за нею, мати якої ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , в порядку спадкування за законом після смерті дідуся ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , мати якого ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на 1/6 частку спадщини, що складається з житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та разом із належною згідно свідоцтва про право на спадщину за законом № 1-464 від 16.05.2018, виданого Дергачівською державною нотаріальною конторою Харківської області, визнати її власником Ѕ частки даного житлового будинку з господарсько-побутовим будівлями. У обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_2 зазначила, що ОСОБА_4 перебував у шлюбі з ОСОБА_6 , від якого народилася ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_5 у ОСОБА_5 народилася донька ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_5 померла. У подальшому ОСОБА_6 уклала шлюб з ОСОБА_8 .ІНФОРМАЦІЯ_12 ОСОБА_6 померла. 29 вересня 2018 року ОСОБА_2 уклала шлюб з ОСОБА_9 , та змінила прізвище на ОСОБА_2. 16 травня 2018 року було отримано свідоцтво про право на спадщину за законом в Дергачівській державній нотаріальній конторі на 1/3 частку майна після смерті ОСОБА_4 , відповідно його матері - ОСОБА_7 , дочці - ОСОБА_3 та онуці - ОСОБА_2 . Спадщина складається з указаного вище житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами.ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_7 та після її смерті із заявою про прийняття спадщини звернулася ОСОБА_2 , щодо оформлення спадкових прав на 1/3 частку вказаного домоволодіння, однак 03.08.2019 державний нотаріус П`ятої Харківської нотаріальної контори виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що документи які підтверджують право власності на нерухоме майно утримуються іншим спадкоємцем - ОСОБА_3 , яка проігнорувала вимогу про надання документів фактично утримала їх у себе, у зв`язку з чим нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальної дії та роз`яснив право на звернення до суду з позовом. ОСОБА_7 не змогла оформити спадкові права після смерті сина ОСОБА_4 з причини того, що документи на нерухоме майно утримувалися у позивача ОСОБА_1 . Отже, на даний час зареєстрованими власниками спірного домоволодіння згідно даних реєстру речових прав на нерухоме майно є померлий ОСОБА_4 , його донька ОСОБА_3 та онука ОСОБА_2 . Враховуючи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не визнають її спадкові права, утримують документи не надаючи їх до нотаріальної контори, вона змушена звернутися за захистом своїх прав до суду.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.

13 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3

16 вересня 2019 року ухвалою судді позов залишено без руху.

4 жовтня 2019 року ОСОБА_1 подала до суду заяву щодо виправлення недоліків позову.

21 жовтня 2019 року після отримання інформації про місце проживання (перебування) відповідачів було постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено підготовче засідання на 12 год 00 хв 18 листопада 2019 року. Направлено відповідачам копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів. Запропоновано відповідачам подати до суду відзив на позов в строк до 15 листопада 2019 року.

18 листопада 2019 року за клопотанням сторін витребувані докази, прийнято зустрічний позов ОСОБА_2 та у підготовчому засіданні оголошено перерву до 3 грудня 2019 року.

3 грудня 2019 року постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження. Призначено справу до судового розгляду по суті на 11 год 00 хв 17 грудня 2019 року.

17 грудня 2019 року у зв`язку з клопотанням представника позивача розгляд справи відкладено на 24 грудня 2019 року.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат Надоля Є.В. позов ОСОБА_1 не визнали з підстав, які зазначені у зустрічному позові. Просили застосувати позовну давність та задовольнити зустрічний позов, з підстав, які зазначені у ньому.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Величко К.Г. позов підтримали та просили його задовольнити з підстав, які зазначені у позовній заяві, та просили відмовити у задоволенні зустрічного позову. Крім того, ОСОБА_1 указала, що про порушення своїх прав дізналася тільки після видачі свідоцтва про право на спадщину Дергачівською державною нотаріальною конторою Харківської області у травні 2018 року, тому строк позовної давності не пропущений. Також ОСОБА_1 пояснила, що після розірвання шлюбу у 2006 році вона виїхала зі спірного житлового будинку, проте мала ключі від нього.

У судове засідання відповідач ОСОБА_3 не з`явилася, подала до суду заяву, у якій позовні вимоги ОСОБА_1 підтвердила та просила вирішити їх відповідно до вимог закону. Щодо зустрічного позову вказала, що жодним чином не перешкоджала ОСОБА_2 в оформленні спадщини та бажає, щоб все було по закону.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_8 , його батьками записані ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 .

Згідно зі свідоцтвом про народження НОМЕР_2 ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_9 , її батьками записані ОСОБА_4 та ОСОБА_6 .

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу НОМЕР_3 ОСОБА_4 та ОСОБА_6 перебували у шлюбі, який 21 травня 1987 року було розірвано.

17 вересня 1993 року ОСОБА_5 уклала шлюб із ОСОБА_11 та змінила прізвище на Забусову, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_4 .

Згідно зі свідоцтвом про народження НОМЕР_5 ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_10 , її батьками записані ОСОБА_11 та ОСОБА_5 .

11 березня 1994 року ОСОБА_4 уклав шлюб з ОСОБА_1 , після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище - ОСОБА_1 .

Згідно зі свідоцтвом про народження НОМЕР_6 ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_11 , її батьками записані ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_5 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_7 .

Згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 11.12.2003 на підставі рішення виконкому Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області № 194 від 11.11.2003, ОСОБА_4 набув право власності в цілому на житловий будинок з господарсько-побутовим будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу НОМЕР_8 шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 розірвано, про що 19 липня 2006 року складено відповідний актовий запис №177.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_9 .

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину від 16.05.2018, спадкова справа № 61/2017, зареєстрованого в реєстрі за № 1-462, виданого Дергачівською державною нотаріальною конторою, спадкоємцями майна ОСОБА_4 , є його мати ОСОБА_7 , його дочка ОСОБА_3 та онука ОСОБА_2 . Указане свідоцтво видане ОСОБА_3 .

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 16.05.2018, спадкова справа № 61/2017, зареєстрованого в реєстрі за № 1-464, виданого Дергачівською державною нотаріальною конторою, спадкоємцями майна ОСОБА_4 , є його мати ОСОБА_7 , його дочка ОСОБА_3 та онука ОСОБА_2 . Вказане свідоцтво видане ОСОБА_2 .

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 176701881 від 08.08.2019 житловий будинок з господарсько-побутовим будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , знаходиться у спільній частковій власності ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 . Розмір частка кожного складає: 1/3.

29 вересня 2018 року ОСОБА_2 уклала шлюб з ОСОБА_9 та змінила прізвище на ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб НОМЕР_10 від 29 вересня 2018 року.

Відповідно до постанови державного нотаріуса П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори від 23 серпня 2019 року відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлового будинку з господарсько-побутовим будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , після померлої ОСОБА_7 , у зв`язку з не поданням документів на нерухоме майно, що підтверджують належність майна спадкодавцю на праві власності.

Мотиви суду.

Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні первісного позову та часткове задоволення зустрічного позову з таких підстав.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 .

У постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1662цс15 зроблено висновок, що оскільки спірне майно придбано подружжям до 2004 року, тобто до набрання чинності СК України, а тому при вирішенні справи судам необхідно було застосовувати положення КпШС 1969 року, який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин. Враховуючи те, що подружжям спірне майно було придбано в період шлюбу та до набрання чинності СК України, застосуванню підлягали статті 22, 24, 28 КпШС 1969 року.

За правилами статей 22, 28 КпШС 1969 року майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

У разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.

Судом установлено, що право власності на спірний житловий будинок ОСОБА_4 отримав 11 грудня 2003 року під час перебування у шлюбі з ОСОБА_1 .

Так як спірне майно придбано подружжям ОСОБА_4 та ОСОБА_1 до 2004 року, тобто до набрання чинності СК України, тому при вирішенні справи суд застосовує положення КпШС 1969 року, який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин

Відповідно до ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Отже, спірний житловий будинок є спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

Статтею 29 КпШС України передбачено, що якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу. Для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю розведеного подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності.

Відповідно до ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.

Судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

У відповідності до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_4 чи ОСОБА_1 зверталися до суду з приводу поділу спільного майна.

ОСОБА_1 вказує, що про порушення своїх прав вона дізналася тільки після видачі свідоцтва про право на спадщину Дергачівською державною нотаріальною конторою Харківської області у травні 2018 року, тому строк позовної давності не пропущений.

Проте, у судовому засіданні ОСОБА_1 також вказала, що після розірвання шлюбу у 2006 році вона виїхала зі спірного житлового будинку.

Отже, ОСОБА_1 з 2006 року не користувалася спірним житловим будинком.

Належних та допустимих доказів на підтвердження факту користування спірним житловим будинком ОСОБА_1 суду не надано.

Посилання ОСОБА_1 про наявність у неї ключів від будинку суд не бере до уваги, оскільки позивач не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження вказаного факту.

У зв`язку з цим, суд дійшов висновку, що про порушення права власності щодо спірного житлового будинку ОСОБА_1 дізналася у 2006 році коли виїхала зі спірного житлового будинку після розірвання шлюбу .

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Європейський суд з прав людини наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце в далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту з плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 27 листопада 2019 року (справа № 154/173/16 провадження № 61-16154св19) вказав, що згідно положень частини другої статті 72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в частині другій статті 72 СК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 22 лютого 2017 року № 6-17цс17. Вирішуючи питання перебігу позовної давності за вимогами про поділ спільного майна подружжя, слід мати на увазі те, що при визначенні початку перебігу позовної давності необхідно виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного із подружжя. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності. Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеної у постанові від 04 вересня 2019 року у справі № 374/330/15-ц (касаційне провадження № 61-28121св18).

Відповідач ОСОБА_2 заявила про застосування наслідків спливу строків позовної давності.

Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.11 своєї постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», роз`яснив судам, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Отже, суд дійшов висновку, що трирічний строк позовної давності, в межах якого, ОСОБА_1 мала право звернутися до суду з вимогами про поділ спільного майна, сплинув.

За таких обставин, не дивлячись на те, що права ОСОБА_1 порушені, усунути ці порушення шляхом визнання права власності на Ѕ частину спірного житлового будинку неможливо у зв`язку із спливом позовної давності.

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 .

Пленум Верховного Суду України в п.22 своєї постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив судам, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Постановою державного нотаріуса П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори від 23 серпня 2019 року відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частку житлового будинку з господарсько-побутовим будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , після померлої ОСОБА_7 , у зв`язку з не поданням документів на нерухоме майно, що підтверджують належність майна спадкодавцю на праві власності.

Так як нотаріус відмовив ОСОБА_2 в оформленні права на спадщину, то остання відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства звернулися до суду.

Пленум Верховного Суду України в п.1 своєї постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив судам, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

Так як ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , то підлягають застосуванню правила ЦК України.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно з ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Статтею 1266 ЦК України визначено спадкування за правом представлення. Внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Враховуючи, що мати померлого ОСОБА_4 - ОСОБА_7 також померла, 1/3 частка спадщини, що залишилася неоформленою має бути порівну розподілена між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Як передбачено ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

ОСОБА_2 прийняла спадщину, подавши відповідну заяву нотаріусу.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Як передбачено ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Спадщина складається з 1/3 частини житлового будинку з господарсько-побутовим будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Так як спадкоємцями майна є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , то частка у спадщині кожного із спадкоємців складає 1/6.

Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Отже, суд визнає право власності за ОСОБА_2 , мати якої ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , право власності на 1/6 частину житлового будинку з господарсько-побутовим будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті дідуся ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , мати якого ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

При цьому, суд відмовляє у задоволенні позову в частині визнання права власності на Ѕ частину спірного житлового будинку, оскільки на підставі свідоцтва про право на спадщину від 16.05.2018, спадкова справа № 61/2017, зареєстрованого в реєстрі за № 1-464, виданого Дергачівською державною нотаріальною конторою, ОСОБА_2 вже є власником 1/3 частини житлового будинку з господарсько-побутовим будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так як суд задовольняє позов, то з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню сплачений нею судовий збір у сумі 263,33 грн, тобто 1% вартості 1/6 частини спірного житлового будинку, яка складає 26 333,33 (158000х1/6=26333,33) грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При цьому ч. 3 ст. 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Верховний Суд у постанові від 16.05.2019 (справа №823/2638/18, адміністративне провадження №К/9901/10114/19) зазначив, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, як зазначив суд попередньої інстанції. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії (постанова Верховного Суду від 13.12.2018 у справі № 816/2096/17).

ОСОБА_2 не надано суду детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Надолею Є.В., а саме посилання у позовній заяві про можливість витрат на правову допомогу в сумі 12000 гривень, не може бути підставою для стягнення витрат на правничу допомогу.

Отже, суд не стягує з відповідача вказану позивачем суму витрат.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду.

Згідно з п. 15.5 ч. 1 Перехідних положень Розділу ХІІІ ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 83, 89, 258, 259, 263-265, 268, 351, 352, 354, п. 15.5 ч.1 Перехідних положень Розділу ХІІІ ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 , мати якої ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , право власності на 1/6 частину житлового будинку з господарсько-побутовим будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті дідуся ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , мати якого ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 263,33 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_11 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_12 .

Позивач: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_13 .

Повне судове рішення складено 3 січня 2020 року.

Суддя Є. А. Болибок