Номер провадження: 22-ц/813/859/19
Головуючий у першій інстанції Науменко А. В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Комлевої О.С.,

Цюри Т.В.,

за участю:

секретаря Ющак А.Ю.,

апелянта ОСОБА_1 ,

представника ОСОБА_1 адвоката Григорука Г.П.,

представника ОСОБА_2 адвоката Атаманчука В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2013 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

03 серпня 2012 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 1 031 814,98 грн., витрат по сплаті судового збору у розмірі 3 219 грн. та витрат, пов`язаних з публікацією у пресі оголошення про виклик відповідачів у розмірі 420 грн. (т.1, а.с.1-5).

Позивач посилався на те, що 07 вересня 2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № 1-366/ФКВІП-07, відповідно до якого ТОВ «Український промисловий банк» надав відповідачу кредит (грошові кошти) у сумі 90 000 (дев`яносто тисяч) доларів США 00 центів із розрахунку 11,7 % річних за весь час фактичного користування кредитом на строк до 06 вересня 2027 року (далі Кредитний договір).

В якості забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, 07 вересня 2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 були укладені Договори поруки, відповідно № 1-366/ZФПОР-07/1, № 1-366/ZФПОР-07/2, № 1-366/ZФПОР-07/3, № 1-366/ZФПОР-07/4, згідно яких ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 прийняли на себе зобов`язання відповідати по зобов`язаннях ОСОБА_4 , які виникають з умов Кредитного договору № 1-366/ФКВІП-07 від 07 вересня 2007 року.

30 червня 2010 року між ТОВ «Український промисловий банк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Український промисловий банк» на користь ПАТ «Дельта Банк». Згідно договору ТОВ «Український промисловий банк» передав (відступив) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, тобто ПАТ «Дельта Банк» набув права вимоги по кредитному договору № 1-366/ФКВІП-07 від 07 вересня 2007 року за вищевказаними договорами поруки.

Однак, взявши у кредит грошові кошти у валюті, відповідач ОСОБА_4 за Кредитним договором їх не повертав позивачеві, та не сплачував проценти за їх користування, а відповідачі ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 не виконували перед позивачем обов`язків поручителів із солідарною відповідальністю.

Таким чином, враховуючи, що відповідачі порушили умови повернення суми кредиту, відсотків річних за користування кредитом, та інших платежів, згідно умов, положень та графіку погашення кредиту, позивач ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду із вказаними позовними вимогами.

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання з`явилася, позов визнала та проти його задоволення не заперечувала.

Відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 та ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилися, заяви про розгляд справи за їх відсутністю не надавали.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2013 року позов ПАТ «Дельта Банк» було задоволено у повному обсязі.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь позивача суму боргу за договором кредиту в розмірі 1 031 814 гривень 98 копійок, у тому числі:

- суми заборгованості за кредитом 86 250 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ складає 689 353 гривні 13 копійок;

- суми заборгованості за відсотками 38 840 доларів США 73 центи, що в еквіваленті по курсу НБУ складає 310 434 гривні 53 копійок;

- суми комісій, передбачених Договором 32 027 гривень 32 копійок.

Стягнуто з кожного з відповідачів, а саме: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» суму судового збору в розмірі з кожного по 643,80 грн. та витрати, пов`язані з публікацією у пресі оголошення про виклик відповідачів, з кожного у розмірі по 84 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання щодо скасування рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2013 року, та постановлення нового, яким задовольнити позовні вимоги Банку частково. Стягнути з ОСОБА_4 на користь Банку заборгованість за Кредитним договором у розмірі 1 031 814,98 грн., в іншій частині позову відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права (т.1, а.с.144-147).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 також ставить питання щодо скасування рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2013 року, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права (т.1, а.с.234-236).

Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставив питання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи, на розсуд якої поставити наступні питання:

Чи виконаний підпис на договорі поруки ОСОБА_1 .?

Якщо ні, чи можливо встановити особу, яка виконала цей підпис?

До суду апеляційної інстанції з`явився апелянт ОСОБА_1 та його представник - адвокат Григорук Г.П., а також представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Атаманчук В.І., інші учасники справи до суду апеляційної інстанції неодноразово не з`являлись, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового засідання, у тому числі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України за 10 днів до судового засідання, як того вимагає ч.11 ст. 128 ЦПК України (т.2. а.с. 73-84, 93-95, 102-111).

При цьому, відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 надали суду заяви про слухання справи у їх відсутність (т.2, а.с.88, 90).

Що стосується відповідача і заявника апеляційної скарги ОСОБА_3 , то її представник адвокат Мутаф В.А. (т.1, а.с.152) постійно приймав участь у розгляді справи, у тому числі: 14.03.2019 року та був сповіщений про час і місце судового засідання, призначеного на 20.06.2019 року, на 16.00 год., потім на 19.09.2019 року, на 15.00 год., потім на 07.11.2019 року, на 17.00 год., потім на 19.12.2019 року, на 11.30 год. Однак в назначений день і час до суду апеляційної інстанції не з`явився, про причини неявки суд не повідомив (т.2, а.с.57, 73, 94,103).

З цього приводу колегія суддів зазначає, що з врахуванням строків розгляду справи в суді апеляційної інстанції, які були затягнуті, у тому числі через ліквідацію апеляційного суду Одеської області, не відправлення із Одеського апеляційного суду поштової кореспонденції учасникам справи (т.2, а.с. 31-32, 46-54), а також через надмірну навантаженність суддів Одеського апеляційного суду що наявності в проваджені кількості цивільних справ, колегія суддів дійшла висновку про необхідність слухання справи у відсутність не з`явившихся учасників, неявка яких до суду визнана судом неповажною і необов`язковою, на підставі наявних у справі доказів і за участю учасників справи, які з`явились у судове засідання.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне також вказати, що необґрунтоване затягування розгляду справи суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Колегія суддів також виходить із того, що у своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема складність справи, поведінка заявника та поведінки компетентних органів влади.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» та у постанові Верховного Суду України від 15 травня 2019 року, справа № 922/4244/17, зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Колегія суддів зазначає, що в суді апеляційної інстанції заявник апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовився від свого клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи, відмова була підтримана його представником адвокатом Григоруком Г.П., та прийнята судом апеляційної інстанції в судовому засіданні 219.12.2019 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційних скарг, відзиви на них (т.2, а.с.16-18, 23-25), колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційних скарг, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, і не заперечується її учасниками, 07 вересня 2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № 1-366/ФКВІП-07, відповідно до якого ТОВ «Український промисловий банк» надав відповідачу кредит (грошові кошти) у сумі 90 000 (дев`яносто тисяч) доларів США 00 центів із розрахунку 11,7 % річних за весь час фактичного користування кредитом на строк до 06 вересня 2027 року.

В якості забезпечення виконання зобов`язань за вказаним Кредитним договором, 07 вересня 2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 були укладені окремі Договори поруки № 1-366/ZФПОР-07/1, № 1-366/ZФПОР-07/2, № 1-366/ZФПОР-07/3, № 1-366/ZФПОР-07/4, згідно яких ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 прийняли на себе зобов`язання відповідати по зобов`язаннях ОСОБА_4 , які виникають з умов Кредитного договору № 1-366/ФКВІП-07 від 07 вересня 2007 року.

Таким чином, оскільки між ТОВ «Український промисловий банк» було укладено 4 договори поруки з кожним із відповідачів ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які прийняли на себе зобов`язання відповідати по зобов`язаннях ОСОБА_4 , які виникають з умов Кредитного договору № 1-366/ФКВІП-07 від 07 вересня 2007 року, то суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необхідність стягнення з усіх відповідачів суми кредитної заборгованості солідарно.

Такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з того, що згідно ч.1 ст.553 ЦК України по договору поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язань боржником.

Відповідно до ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (п.2, п.3 Договору поруки).

Таким чином, доводи заявника апеляційної скарги ОСОБА_3 та її представника адвоката Мутаф В.А. в цій частині є обгрунтованими і слушними, так як діючим цивільним законодавством України передбачена лише солідарна відповідальність між боржником і з кожним із поручителів, оскільки інші поручителі не брали на себе відповідальності відповідати солідарно з іншими поручителями.

Зазначених обставин судом першої інстанції необгрунтовано і безпідставно не було враховано.

Також слід зазначити, що 30 червня 2010 року між ТОВ «Український промисловий банк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов`язаннях ТОВ «Український промисловий банк» на користь ПАТ «Дельта Банк». Згідно договору ТОВ «Український промисловий банк» передав (відступив) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, тобто ПАТ «Дельта Банк» набув права вимоги по кредитному договору № 1-366/ФКВІП-07 від 07 вересня 2007 року.

При цьому, суд правильно виходив із того, що відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Однак, у зв`язку з тим, що відповідач ОСОБА_4 за Кредитним договором його умови не виконував, рівно як і його поручителі, ПАТ «Дельта Банк» звернувся з даним позовом до суду.

Разом з тим, судом першої інстанції не було враховано того, що у відповідності до позовних вимог, позивач ставив перед судом питання лише про стягнення суми кредитної заборгованості у розмірі 1 031 814,98 грн., із яких 689 353,13 грн. сума заборгованості по тілу кредиту, 310 434,53 грн. сума заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами, 32 027,32 грн. - сума комісії, а також та судових витрат у розмірі 3219 грн., і жодним чином не ставив питання про стягнення суми боргу у доларах США (т.1, а.с.1-5).

Таким чином, суду належало врахувати, що у відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що у суду першої інстанції не було правових підстав виходити за межі пред`явлених позовних вимог та стягувати кредитну заборгованість у доларах США, оскільки такі вимоги до суду позивачем не заявлялись.

Що стосується позовних вимог про стягнення комісійної винагороди банку, яка склала 32 027,32 грн., то колегія суддів зазначає, що вказані позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступних підстав.

Укладаючи Кредитний договір № 1-366/ФКВІП-07 від 07.09.2007 року, копія якого мається на а.с.7-13, т.1, в п.п. 1.7, 2.10 регулюється питання сплати щомісячної комісії за управління кредитом, яка складає 0,1% від суми кредиту протягом всього строку кредитування. Однак, із позовної заяви та розрахунку кредитної заборгованості взагалі не виявляється можливим встановити, з яких причин і з якого розрахунку ця сума склала 32 027,32 грн.

Більше того, на думку колегії суддів вказана в п. 1.7, 2.10 Кредитного договору сплата щомісячної комісії за управління кредитом, є необгрунтованою сумою і направлена на порушення прав позичальника ОСОБА_4 .

При цьому колегія суддів зазначає, що у рішенні від 11 липня 2013 року №7-рп/2013 Конституційний Суд України вказав, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.

Згідно статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, яка діяла на час укладання кредитного договору, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення також підлягають зміні або договір може бути визнаним недійсним у цілому. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.

У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року №6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком в кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок клієнта, є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання недійними вказаних положень договору.

Таких правових позицій дотримується Верховний Суд в своїй постанові від 27.11.2019 року, справа № 522/18855/16, провадження № 61-10934св19.

Крім викладеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що доводи заявників апеляційних скарг про те, що у суду не було правових підстав для ухвалення судового рішення є обгрунтованими, так як в судове засідання на 10.04.2013 року, в якому було ухвалено судове рішення, були повідомлені лише представник позивача та відповідачі ОСОБА_7 і ОСОБА_2 (т.1, а.с.98, 100).

Інші відповідачі не були належним чином повідомленими про час і місце судового засідання, у тому числі відповідачі ОСОБА_4 і ОСОБА_3 , які повідомлялись про час і місце судового засідання через оголошення у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження на 16 січня 2013 року, на 11 год. 15 хв. (т.1, а.с.91), в той час як оскаржуване рішення суду було ухвалене 10 квітня 2013 року.

Що стосується посилання заявників апеляційних скарг та інших відповідачів та їх представників на те, що позивач пропустив шестимісячний строк звернення до суду за захистом своїх прав, який передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України, то вони є безпідставними, з огляду на наступні обставини.

Так, дійсно з пред`явленням письмової вимоги до боржника або до його поручителів про дострокове погашення всієї суми заборгованості, позивач таким чином змінює строк виконання основного зобов`язання, яке в даному випадку було встановлено до 06 вересня 2027 року.

Однак, вказаними особами не було враховано, що таку письмову досудову вимогу позивач направив всім відповідачам у справі 16.07.2012 року (т.1, а.с.33, 35, 37, 39), у зв`язку з чим змінив строк виконання основного зобов`язання.

Разом з тим, оскільки позивач звернувся до суду з позовом 03.08.2012 року, то він жодним чином не пропустив шестимісячний строк звернення до суду за захистом своїх прав, який передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Доводи заявників апеляційних скарг та інших відповідачів, а також їх представників про те, що позивач звернувся до відповідача ОСОБА_4 з вимогою про погашення кредитної заборгованості 15.04.2011 року (т.1, а.с.31), а тому пропустив шестимісячний строк звернення до суду за захистом своїх прав, який передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України, є безпідставними.

Такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з того, що в даному випадку 15.04.2011 року позивач направив відповідачу ОСОБА_4 не письмову вимогу про погашення повної заборгованості по Кредитному договору, а лише Лист-попередження про необхідність сплати суму простроченої заборгованості, яка станом 15.04.2011 року склала 37 600,36 доларів США та 14 840,08 грн. (т.1, а.с.31).

Таким чином, направлення вказаного Листа-вимоги не змінило строку виконання основного зобов`язання по Кредитному договору, а тому позивач не пропустив шестимісячний строк звернення до суду за захистом своїх прав, який передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України.

У зв`язку з викладеним, апеляційний суд не може погодитись з доводами заявників апеляційних скарг про те, що договори поруки є припиненими на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України, а тому правові підстави для відмови в позові до поручителів, відсутні.

Що стосується доводів заявника апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що він не підписував договір поруки, укладений між ним і ТОВ «Український промисловий банк» 07.09.2007 року (т.1, а.с.18), то ці доводи є безпідставними, так як матеріали справи не мають будь-яких доказів вказаних доводів ОСОБА_1 .

Колегія суддів також вважає за необхідне вказати, що внаслідок невиконання відповідачами умов Кредитного договору, витрати позивача, пов`язані з оплатою судового збору у сумі 3219 грн. (т.1, а.с.6), та витрати, пов`язані з публікацією у пресі оголошення про виклик відповідачів у загальній сумі 420 грн. (т.1, а.с.89), підлягають стягненню з відповідачів в рівних частках на користь позивача.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявники апеляційних скарг не надали суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог та доводів апеляційних скарг.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване судове рішення не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційних скарг його частково спростовують, оскільки рішення ухвалено не у відповідності до вимог матеріального і процесуального права.

У зв`язку з цим, апеляційні скарги слід задовольнити частково, оскаржуване судове рішення скасувати і прийняти постанову про часткове задоволення позовних вимог ПАТ «Дельта Банк», та стягнути з боржника ОСОБА_4 солідарно з кожним із поручителів окремо, суму заборгованості по Кредитному договору в межах заявлених позовних вимог, станом на 21.06.2012 року, тобто у розмірі 999 787,66 грн., із яких заборгованість за тілом кредиту - у сумі 689 353,13 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом - у сумі 310 434,53 грн. Також колегія суддів вважає за необхідне стягнути з кожного з відповідачів в рівних частках на користь позивача сплачений судовий збір у загальній сумі 3219 грн., та витрати, пов`язані з публікацією у пресі оголошення про виклик відповідачів до суду у загальній сумі 420 грн.

В іншій частині позовних вимог слід відмовити як заявлених безпідставно.

Керуючись ст.ст. 141, 367, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2013 року скасувати.

Прийняти постанову, якою позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (МФО 380236, , р/р НОМЕР_1 ) солідарно з ОСОБА_4 і ОСОБА_3 суму боргу за договором кредиту в розмірі 999 787,66 грн. (дев`ятсот дев`яносто дев`ять тисяч сімсот вісімдесят сім гривень 66 копійок).

Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (МФО 380236, , р/р НОМЕР_1 ) солідарно з ОСОБА_4 і ОСОБА_5 суму боргу за договором кредиту в розмірі 999 787,66 грн. (дев`ятсот дев`яносто дев`ять тисяч сімсот вісімдесят сім гривень 66 копійок).

Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (МФО 380236, , р/р НОМЕР_1 ) солідарно з ОСОБА_4 і ОСОБА_2 суму боргу за договором кредиту в розмірі 999 787,66 грн. (дев`ятсот дев`яносто дев`ять тисяч сімсот вісімдесят сім гривень 66 копійок).

Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (МФО 380236, , р/р НОМЕР_1 ) солідарно з ОСОБА_4 і ОСОБА_1 суму боргу за договором кредиту в розмірі 999 787,66 грн. (дев`ятсот дев`яносто дев`ять тисяч сімсот вісімдесят сім гривень 66 копійок).

Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (МФО 380236, , р/р НОМЕР_1 ) з ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 судовий збір у загальному розмірі 3219 грн. (три тисячі двісті дев`ятнадцять гривень), в рівних частках з кожного, а також витрати на публікацію у пресі оголошення про виклик відповідачів у загальній сумі 420 грн. (чотириста двадцять гривень), в рівних частках з кожного.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24.12.2019 року

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

О.С. Комлева

Т.В. Цюра