Провадження № 2-з/521/268/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2019 року м. Одеса

Суддя Малиновського районного суду м. Одеси Мазун І.А, розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В :

22.08.2019 р. до Малиновського районного суду м. Одеси звернулася ОСОБА_1 з позовом до Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, треті особи Київська районна адміністрація Одеської міської ради, Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради про визнання недійсним, скасування рішення житлово-побутової комісії.

22.08.2018р. до суду надійшла заява позивача про забезпечення позову, в якій просить суд заборонити житлово-побутовій комісії Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції розподіл квартир.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, позивач зазначає, що вона звернулася до суду з відповідним позовом, в якому просить скасувати рішення житлово-побутової комісії Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції відповідно викладеного в протоколі від 19.06.2019р. в частині зняття її з квартирного обліку на підставі п. 3 ч. 2 ст. 40 ЖК України та п. 3 п. 26 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов у Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції та передачі обліково квартирної справи до Київської районної державної адміністрації для вирішення питання про зарахування її на квартирний облік, із збереженням попереднього часу перебування на обліку та у списках осіб, які користуються правом першочергового одержання житла, затвердженого начальником Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції та зобов`язати відповідача поновити її на квартирному обліку при Південному міжрегіональному управлінні з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, зазначаючи при цьому, що у відповідних списках вона знаходилася під № 2, а зняття її з квартирного обліку є навмисним для розподілу квартир іншим працівникам, у зв`язку з чим вважає за необхідне вжити відповідні заходи забезпечення позову.

Заява про забезпечення позову розглянута без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 3-7ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду). Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.

Згідно до ч.2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.1-3 ст.150, п.3 ч.1 ст.151 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобовязання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Суд зазначає, що в заяві позивача про забезпечення позову відсутнє обґрунтування необхідності забезпечення позову, тобто не зазначено які саме дії відповідача можуть утруднити або зроблять неможливим виконання рішення суду.

Як зазначив Пленум Верховного Суду України в п.п.4,5 постанови №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При застосуванні відповідних заходів забезпечення позову слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Суд не повинен вживати таких заходів забезпечення позову, які пов`язані із втручанням у внутрішню господарську діяльність юридичних осіб.

Відповідно до ч.5 ст. 19 Господарського кодексу України забороняється незаконне втручання та перешкоджання господарській діяльності суб`єктів господарювання з боку органів державної влади, їх посадових осіб.

Пунктом 4 ст. 3 ЦК України свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, є засадою цивільного судочинства. Тому втручання державних органів у господарську діяльність підприємств не допускається.

Вжиття судом заходів забезпечення позову шляхом заборони житловій-побутовій комісії Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції розподілу квартир, є втручанням суду у внутрішньогосподарську діяльність вищезазначеної Комісії, зробить неможливе розпоряджання майном та вчинення певної господарської діяльності.

Крім того суддя вважає за необхідне зазначати, що відповідно до ч. 3 ст. 96 ЦК України, учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов`язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов`язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом.

Таким чином, заявлені вимоги позивача щодо забезпечення позову, є такими що суперечать нормам чинного законодавства, та порушують права інших осіб.

Отже, враховуючи вищезазначені обставини, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 149, 151-153, 353 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: І.А.Мазун