22-ц/804/3591/19
242/5178/18

П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

26 грудня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Мироненко І.П.

суддів: Мальцевої Є.Є., Принцевської В.П.

за участі секретаря Сікора М.М.

сторони:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»;

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 22 жовтня 2019 року, постановленого у складі судді Капітонова В.І., повний текст якого складено 25 жовтня 2019 року, -

в с т а н о в и в:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2018 року позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. У зв`язку з порушенням відповідачем умов кредитного договору № б/н від 01 грудня 2010 року станом на 30 червня 2018 року виникла заборгованість у розмірі 109 256 грн. 06 коп., з яких заборгованість за кредитом 4981 грн. 68 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 01 грудня 2010 року по 30 березня 2018 року 104 274 грн. 38 коп., просив суд стягнути вказану заборгованість у розмірі 109 256 грн. 06 коп., а також судові витрати у розмірі 1762 грн. 00 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 01 грудня 2010 року відповідач отримала кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду з «Умовами та правилами надання банківських послуг», затверджених наказом №СП-2010-256 від 06 березня 2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, оскільки підписав анкету-заяву, таким чином між ним і банком укладено договір. Позичальник зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених кредитним договором.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 20 листопада 2018 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено у повному обсязі.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 16 травня 2019 року за заявою відповідачки ОСОБА_1 заочне рішення скасовано, справа призначена до розгляду по суті.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 22 жовтня 2019 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 01 грудня 2010 року у розмірі 4981 грн. 68 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту, та судові витрати у розмірі 80 грн. 35 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги і відмовляючи у стягненні процентів за користування кредитним ресурсом, суд першої інстанції виходив з того, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Надходження апеляційної скарги до апеляційної інстанції та її короткий зміст

09 грудня 2019 року на адресу апеляційного суду надійшла цивільна справа з апеляційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк» на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 22 жовтня 2019 року.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 10 грудня 2019 року відкрито апеляційне провадження.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неповне з`ясування та недоведеність обставин, що мають значення, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про стягнення процентів за користування кредитними коштами у повному обсязі, судові витрати покласти на відповідача.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що суд першої інстанції зробив безпідставний висновок про те, що довідка про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна» стосується іншого договору. Наявність в матеріалах справи вказаної довідки підписаної позичальником свідчить про те, що відповідачка обізнана з умовами кредитування, зокрема з розміром відсоткової ставки за процентами, розміром та підставами для нарахування неустойки, тому у даному випадку правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року №342/180/17 не можуть бути застосовані. У матеріалах справи наявні належні та допустимі докази щодо права нарахування та стягнення відсотків з відповідача.

Аргументи учасників справи

У відзиві ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, задовольнити позовні вимоги на залишок заборгованості у сумі 2417 грн. 48 коп., судові витрати покласти на позивача. В обґрунтування вказує, що факт надання банком відповідачу нової картки № НОМЕР_1 з новим строком дії до 06/16 не підтверджено. Станом на 22 жовтня 2019 року на підставі заочного рішення з неї через Селидівський міський ВДВС ГТУЮ у Донецькій області було вже стягнуто 2564 грн. 20 коп. Нарахування позивачем відсотків починаючи з 01 грудня 2010 року на суму 5000 грн. є порушенням, оскільки картку було надано 06 грудня 2010 року на суму 1500 грн., і тільки 31 грудня 2013 року кредитний ліміт збільшено до 5000 грн. Також вважає, що нарахування відсотків у період проведення АТО є порушенням чинного законодавства України.

2.Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідачка ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, про причини своєї неявки суд не повідомила, заяви про відкладення розгляду не надала.

З огляду на викладене та вимоги ст.ст.371, 372 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу за її відсутності.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду в частині задоволення позову про стягнення заборгованості за тілом кредиту сторонами не оскаржується, тому в цій частині відповідно до ст.367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_2 , яка підтримала доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

Як вбачається з матеріалів справи, 01 грудня 2010 року ОСОБА_1 було підписано заяву № 185145832, на підставі якої вона отримала платіжну кредитну картку «Універсальна». Відповідно до вказаної заяви ОСОБА_1 погодила, що вона разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг (а.с. 11).

Також, ОСОБА_1 було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (а.с. 10). Підписана відповідачкою довідка містить пільговий період, базову процентну ставку в розмірі 3% на місяць, обов`язковий щомісячний платіж, пеню за несвоєчасне погашення заборгованості, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань.

Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк», на підставі укладеного договору ОСОБА_1 були видані картки: 06 грудня 2010 року № 4149 НОМЕР_2 зі строком дії до вересня 2014 року; 21 грудня 2012 року № 4149* НОМЕР_3 зі строком дії до червня 2016 року (т.1 а.с. 174).

Згідно виписки про рух коштів по рахунку відповідачка ОСОБА_1 активно користувалася кредитними картками № НОМЕР_4 до 12 грудня 2012 року, № 4149 НОМЕР_3 до 12 травня 2015 року, здійснювала зняття кредитних коштів через банкомат, оплату товарів і комунальних послуг, поповнення рахунку (а.с.95-98).

За розрахунком банку станом на 30 червня 2018 року утворилась заборгованість у розмірі 109 256 грн. 06 коп., з яких: 4981 грн. 68 коп. заборгованість за тілом кредиту; 104 274 грн. 38 коп. заборгованість за нарахованими відсотками за період (з 01 грудня 2010 року по 30 березня 2018 року).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ст.1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами.

Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 01 грудня 2010 року, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку розміщених на сайті: www.privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору.

У заяві позичальника від 01 грудня 2010 року процентна ставка не зазначена.

Разом з тим, позичальником ОСОБА_1 01 грудня 2010 року було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду».

Підписана відповідачкою довідка про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» містить умови щодо розміру базової процентної ставки - 3% в місяць; порядку нарахування та погашення заборгованості по кредиту, розмір щомісячних платежів - 7% від суми заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості, до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір та порядок стягнення комісії, нарахування пені та штрафу.

Разом з тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме наданий позивачем витяг з Умов та правил розуміла відповідачка, ознайомлювалася та погоджувалася з ним, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування. До такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (01 грудня 2010 року) до моменту звернення до суду з указаним позовом (жовтень 2018 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов і правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин, надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, оскільки вони не підписані та не визнаються позичальником.

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що витяг з Тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», який підписаний відповідачкою, можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 01 грудня 2010 року шляхом підписання заяви-анкети, а тому наявні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що дана довідка стосується іншого договору. Адже, референс SAMDN4190 це ідентифікатор в банківських програмних комплексах даної угоди і відсутність цього номеру у анкеті-заяві не може свідчити про те, що довідка є частиною іншого договору.

Докази які б спростовували наведене в матеріалах справи відсутні. Сторони не посилались на наявність інших угод, укладених 01 грудня 2010 року між відповідачкою та банком.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтями ст.ст.257-258 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, а щодо окремих видів вимог, зокрема про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність строком в один рік.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст.257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст.261 ЦК України).

Згідно виписки з руху коштів по рахунку відповідачка ОСОБА_1 активно користувалася кредитною карткою № НОМЕР_1 (строк дії якої визначено червень 2016 року), останній платіж здійснено 12 травня 2015 року.

Відповідно до умов укладеного між сторонами кредитного договору, кінцевий термін виконання кредитного зобов`язання відповідає строку дії картки.

Позивач звернувся до суду з даним позовом 04 жовтня 2018 року, отже, виходячи зі строку дії картки № НОМЕР_1 , позов пред`явлено в межах строку позовної давності.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату процентів за кредитними коштами на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий до червня 2016 року включно.

Отже, припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, з відповідачки ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість по процентам за користування кредитними коштами в межах строку позовної давності та дії договору, тобто за період з 04 жовтня 2015 року по 30 червня 2016 року.

Оскільки позивачем не надано доказів погодження з відповідачкою збільшення розміру відсоткової ставки, розрахунок заборгованості проводиться з урахуванням первісно узгоджених умов кредитування, а саме 36% річних (3% щомісячних).

За період з 04 жовтня 2015 року по 30 червня 2016 року розрахунок заборгованості буде складати - 1345,06 грн. ((4981,68 х 0,1% х 270), де 4981,68 грн. сума заборгованості за тілом кредиту, 0,1% відсоткова ставка за день (36%/360), 270 днів прострочення.

Вимоги відповідачки щодо проведення перерахунку суми заборгованості з урахуванням стягнутих у примусовому порядку сум на підставі заочного рішення Селидівського міського суду від 20 листопада 2018 року, не ґрунтуються на законі, оскільки ОСОБА_1 з відповідною заявою про поворот виконання рішення до суду не зверталась.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на наведене, оцінюючи досліджені докази у їх сукупності, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідно до п.п.3,4 ст.376 ЦПК України в частині відмови у стягненні процентів підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості по процентам за користування кредитними коштами у розмірі 1345 грн. 05 коп.

Розподіл судових витрат

Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ураховуючи наведене, судові витрати сплачені у цій справі підлягають перерозподілу.

Оскільки позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, то розмір сплаченого при зверненні до суду першої інстанції судового збору в сумі 1762,00 грн. підлягає стягненню з відповідачки пропорційно задоволеним вимогам, а саме в розмірі 102 грн. 02 коп. (розмір заявлених вимог 109 256 грн. 06 коп. (100 %), розмір вимог, що підлягають задоволенню 6326 грн. 73 коп. (5,79%).

Апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню, а тому сплачений позивачем судовий збір у сумі 2643,00 грн. за подання апеляційної скарги підлягає стягненню з відповідачки також пропорційно (1,29%) в розмірі 34 грн. 09 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 22 жовтня 2019 року щодо відмови у стягненні процентів за користування кредитними коштами та розподілу судових витрат скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення заборгованості по сплаті процентів за користування кредитними коштами задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_5 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (), заборгованість по сплаті процентів за користування кредитними коштами за договором № б/н від 01 грудня 2010 року у розмірі 1345 (одна тисяча триста сорок п`ять) грн. 05 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_5 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору 136 (сто тридцять шість) грн. 11 коп.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 27 грудня 2019 року.

Головуючий І.П. Мироненко

Судді: Є.Є. Мальцева

В.П. Принцевська