Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2019 року Новотроїцький районний суд

Херсонської області

в складі головуючого судді Тимченко О. В.

секретар судового засідання Овсяннікова Т.М.

з участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3,ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Новотроїцьке Херсонської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, третя особа Новотроїцька державна нотаріальна контора про усунення ОСОБА_5 від права на спадкування обов»язкової частки у спадщині,-

ВСТАНОВИВ:

Означена громадянка звернулася до суду з вказаним вище позовом.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2, позивач ОСОБА_1 позовні витмоги підтримали і пояснили, що 17 березня 2017 року ОСОБА_6 на користь доньки ОСОБА_1 склав заповіт на житловий будинок по вул.Херсонській 28а в смт. Новотроїцьке. 15 січня 2018 року ОСОБА_6помер, після перенесеного у травні 2015 року ішемічного інсульта.

На час відкриття спадщини перебував з 10.05.2000 року у шлюбі з ОСОБА_5, однак догляд за хворим з часу початку хвороби на по день смерті здійснювала донька ОСОБА_1, тому що дружина ухилялася від догляду за хворим, здійснювала його недбало, а з жовтня 2015 року взагалі покинула чоловіка та переїхала проживати до доньки у Вінницьку область.

За таких обставин просили усунути спадкоємця ОСОБА_5 від права на спадкування обов»язкової частки у спадщині, яка відкрилася після смерті ОСОБА_6, який помер 15.01.2018 року, як таку, що ухилилася від обов»язку здійснювати догляд за тяжко хворим спадкодавцем.

Відповідач ОСОБА_5 позовні вимоги не визнала. Згідно відзиву на позов зазначається, що відсутні підстави для усунення її від спадкування, оскільки вона сама є особою похилого віку та потребує лікування, яке на даний час отримує, проживаючи з дочкою. Також зазначає, що заповіт складений на ім»я ОСОБА_1 містить ряд недоліків, що ставить під сумнів його законність.

Представники відповідача ОСОБА_3 та адвокат ОСОБА_4 позов не визнали та пояснили, що ОСОБА_5 зі спадкодавцем чоловіком спочатку проживала в цивільному шлюбі, а потім в зареєстрованому майже 30 років. На спільні кошти придбали будинок, що розташований в смт. Новотроїцьке Херсонської області вул.Херсонська 28а, таким чином цей будинок є спільною сумісною власністю подружжя.

Після хвороби чоловіка на інсульт у травні 2015 року ОСОБА_5 мешкала в своєму будинку та, як могла, в силу свого стану здоров»я та віку/74 роки/, здійснювала за ним догляд. За період догляду хворіла, потребувала лікування. Двічі перебувала на стаціонарному лікуванні, першого разу з 06.07.2015 року по 10.07.2015 року, другого з 30.10.2015 року по 14.11.2015 року. Крім того, часто хворіла та лікування проходила амбулаторно. В зв»язку з цими обставинами, догляд у цей час здійснювала за чоловіком донька ОСОБА_1, яка відповідно до діючого законодавства повинна була, та мала таку можливість, здійснювати догляд за своїм батьком, а її забрала доглядати її донька у Вінницьку область. Таким чином здійснювала догляд за чоловіком до листопада 2015 року на протязі близько півроку, а потім його припинила в силу свого віку та стану здоров»я. Чоловіка в безпорадному стані не залишала, опіку над ним здійснювала його донька. В задоволенні позову просила відмовити.

Третя особа державний нотаріус Новотроїцької державної нотаріальної контори в судове засідання не з»явився, належним чином про дату, час та місце розгляду справи повідомлений.

Свідок ОСОБА_1 суду пояснила, що батько перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5. Коли батько в травні 2015 року переніс інсульт, його паралізувало, він був прикутий до ліжка, тяжко хворий, потребував догляду, ще в лікарні дружина батька їй заявила, що вона береже своє здоров»я і доглядати за хворим не буде. Коли батько був виписаний з лікарні, був перевезений за місцем своєї реєстрації в будинок по вул.Херсонська 28а, де мешкав з дружиною, а вона/донька/ жила в іншому селі, але щодня приїздила до батька і доглядала за ним, прала одяг, годувала, купувала ліки, предмети догляду, дотримувалася правил гігієни хворого і таке інше. При цьому вона бачила, що дружина погано доглядає хворого, бачила його брудного, недоглянутого, потребуючого навіть води, щоб втамувати спрагу. Потім дружина батька почала лікуватися в лікарні два рази і весь час просила свою доньку забрати її в Вінницьку область, тому що вона не бажає доглядати хворого чоловіка.

В жовтні, коли вона перебувала біля батька, ОСОБА_5 підготувавшись раніше, сіла в таксі і виїхала з місця проживання, не повідомивши причин.

Батька вона перевезла за місцем свого проживання в інше село і доглянула до смерті та здійснила поховання.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що батько позивачки з 2015 по 2018 рік був паралізований, жив у доньки в с.Кривий Ріг і вона про нього турбувалася, дружина не приїздила і догляд не здійснювала.

Свідок ОСОБА_8 суду показала, що мешкає в одному селі з ОСОБА_1, яка з 2015 року по день смерті у січні 2018 року здійснювала догляд батька ОСОБА_6, який до хвороби мешкав з дружиною в смт. Новотроїцьке Херсонської області, зі слів доньки ОСОБА_1 їй відомо, що вона забрала до себе в с.Кривий Ріг доглядати батька, тому що його дружина поїхала в Вінницьку область до своєї доньки. Коли помер батько, вона доручала подзвонити дружині, але телефонну трубку ніхто не взяв. Дружина не приїздила.

Свідок ОСОБА_9 суду показала, що мешкає в одному селі з ОСОБА_1, яка декілька років доглядала паралізованого батька за місцем свого проживання в с.Кривий Ріг. Вона привезла його до себе, тому що дружина не здійснювала догляд за ним та покинула його.

Свідок ОСОБА_10 суду показала, що з подружжям ОСОБА_6 жила по сусідству, але тісно не спілкувалися. Могла бачити, що подружжя порається на городі, тому що її город межував з ними. В тому році як захворів ОСОБА_6, бачила, що вони поралися обоє на городі. Перед тим як ОСОБА_6 виїхала в Вінницьку область, бачила, що вона особисто викопувала картоплю на своєму городі, отже фізично немощною вона не була. Після того,як чоловік захворів і був паралізований, він був після лікарні поміщений додому і мешкав з дружино. Як вона здійснювала догляд, їй невідомо, але постійно приїздила і донька. Восени дружина ОСОБА_6 просила подзвонити доньці в с.Кривий Ріг від її імені та повідомити, щоб донька приїхала, тому що вона переїздить в Вінницьку область до своєї доньки та не зможе здійснювати догляд за чоловіком. За час після хвороби чоловіка, дружина теж перебувала на лікуванні в лікарні і повідомляла доньці, щоб вона приїхала. Донька приїздила і батько не був без нагляду.

Суд, вислухавши позивачку та її представника, представників відповідача, свідків, вивчивши матеріали справи встановив наступні обставини та відповідні правовідносини: 15 січня 2018 року помер ОСОБА_6. За життя померлий склав заповіт, яким заповів позивачці житловий будинок по вул.Херсонській 28а в смт. Новотроїцьке Херсонської області. Заповіт посвідчений секретарем Федорівської сільської ради 17.03.2017 року.

Предметом доказування є факт ухилення від надання допомоги спадкодавцеві.

Як встановлено судом, спадкодавцем є особа похилого віку. Помер у віці 82 роки. До смерті був зареєстрований та проживав з дружиною майже 30 років. Ніким не оспорюється, що вони придбали будинок за спільні кошти під час укладеного шлюбу.

Не заперечується факт, що з листопада 2015 року по січень 2018 року за тяжко хворим ОСОБА_6 здійснювала догляд донька, дружина переїхала з іншу місцевість та морально чи матеріально чоловіка не підтримувала: не дзвонила, коштів не надавала, особисто не відвідувала в догляді не допомагала. Посилається на те, що вона особа похилого віку також, хворіла та не могла здійснювати догляд. Надала суду виписки з медичної картки про хвороби за період часу, поки перебувала в смт.Новотроїцьке під час хвороби чоловіка та після від»їзду у Вінницьку область.

Згідно довідки Федорівської сільської ради Новотроїцького району Херсонської області №66 від 22.01.2018 (а.с.7) поховання ОСОБА_6 здійснювала дочка ОСОБА_1.

Такими є фактичні обставини справи.

Правовідносини, наявні між сторонами у справі, у аспекті порушеного позивачем перед судом питання, мають наступне правове регулювання.

Відповідно до положень ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); ст. 1217 ЦК України - спадкування здійснюється за заповітом або за законом; ст. 1218 ЦК України - до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті; ч.1 ст.1220 ЦК України - спадщина відкривається внаслідок смерті особи; ст. 1223 ЦК України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Статтею 1233 ЦК України передбачено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Одночасно ч.5 ст.1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Як вказано в п.6 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Крім того, у п.4 листа ВССУ від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що усунення від права на спадкування спадкоємців за законом та за заповітом можливе виключно на підставі рішення суду. Відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Вимога про усунення від права на спадкування за законом особи може бути пред'явлена лише після смерті спадкодавця. Виходячи зі змісту зазначеної норми, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч.5 ст.1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, можливість її надання цією особою, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Неучасть відповідача у витратах та здійснені процедури поховання спадкодавці за змістом частини ч.5 ст.1224 ЦК України також не може вважатись ухиленням відповідача від надання допомоги спадкодавцеві, який через хворобу перебував у безпорадному стані.

Отже, враховуючи те, що позивачем не надано, а судом не здобуто доказів, які б свідчили, що ОСОБА_5 вчиняла умисні дії чи бездіяла з метою ухилитися від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, адже вона похилого віку, хворіла, а догляд здійснювала донька, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги до задоволення не підлягають.

При цьому, суд критично оцінює доводи відповідача у відзиві, що заповіт, складений на ім'я позивача, є нікчемними, виходячи з такого.

Відповідно до положень ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Вказана норма закріплює принцип диспозитивності цивільного судочинства.

Предметом позову у цій справі (тобто матеріально-правовими вимогами, обґрунтованість яких має встановити суд) є позовні вимоги про усунення відповідача від права на спадкування обов»язкової частки у спадщині. Отже, предмет доказування у справі (факти, які суд встановлює для вирішення по суті позовних вимог) складає сукупність обставин, яка є підставою для усунення особи від права на спадкування, тому суд не оцінює докази, що стосуються нікчемності заповіту.

Зважаючи на вищевикладене, відсутні правові підстави, визначені ст. 1224 ЦК України для усунення відповідача ОСОБА_5 від права на спадкування обов»язкової частки у спадщині, яка відкрилася після смерті ОСОБА_6, який помер 15.01.2018 року.

Судові витрати в разі відмови в задоволенні позову, відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12,13,81,258,259, 263,265,268,ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Херсонського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.В.Тимченко