Постанова

Іменем України

18 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 404/5477/16-ц

провадження № 61-19871св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

третя особа - ОСОБА_2

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» на рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 16 травня 2017 року у складі колегії суддів:

Чельник О.І., Кіселика С. А., Суровицької О. І.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі - Уповноважена особа ФГВФО на здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки. У позові просила в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 23 серпня 2007 року № 185/2007/CI у сумі 1 540 332,05 грн, що складається з: тіла кредиту у сумі 28 810,00 доларів США; відсотків у сумі 34 183,57 доларів США (всього заборгованість за тілом та відсотками по кредиту складає 59 993,57 доларів США, що в перерахунку по курсу Національного Банку України станом на 12 серпня 2016 року (24,850409 за 1 долар США) становить 1 490 864,75 грн); комісії у сумі 9 594,61 грн; штрафу за несвоєчасне погашення кредиту (неустойка) у сумі 39 872,69 грн, звернути стягнення на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки згідно з Договором іпотеки від 23 серпня 2007 року, шляхом продажу від свого імені будь-якій особі-покупцю за початковою ціною, визначеною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності під час його реалізації у порядку, передбаченому статтею 38 Закону України «Про іпотеку», а саме: трикімнатну квартиру за номером АДРЕСА_1 перейменовано АДРЕСА_1 ), загальною площею 61,53 кв.м, з наданням ПАТ «ВіЕйБі Банк» всіх прав продавця, у тому числі, але не виключно: укладати договір купівлі-продажу, отримувати дублікати правовстановлюючих документів на дане нерухоме майно в органах технічної інвентаризації, органах нотаріату та Інших органах державної влади, місцевого самоврядування та у будь-яких установах незалежно від форм власності; отримувати всі необхідні документи та довідки (в тому числі витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності) для продажу даного нерухомого майна у Державній реєстраційній службі України та її підпорядкованих структурних підрозділах, в органах нотаріату або у інших органах, які здійснюють функції з реєстрації речових прав на нерухоме майно; здійснювати будь-які платежі у якості продавця в процесі укладення договору купівлі-продажу даного нерухомого майна; звертатись до суб`єктів оціночної діяльності для проведення експертної оцінки даного нерухомого майна, а також ставити підписи від свого імені за одержання експертної оцінки; отримувати довідки та документи, які необхідні для укладення та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу; надавати приватному нотаріусу право відкривати розділ на предмет іпотеки та зареєструвати право власності на предмет іпотеки; отримувати в органах місцевого самоврядування за місцезнаходженням предмета іпотеки довідки, технічну документацію та інше.

Короткий зміст рішення судів першої та апеляційної інстанцій:

Рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 15 лютого 2017 року позовні вимоги задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 23 серпня 2007 року № 185/2007/CI, що становить 1 540 332,05 грн та складається з: кредиту - 28 810,00 доларів США; відсотків - 34 183,57 доларів США (всього заборгованість за тілом та відсотками по кредиту складає 59 993,57 доларів США, що в перерахунку по курсу Національного Банку України станом на 12 серпня

2016 року (24,850409 за 1 долар США) становить 1 490 864,75 грн); комісії - 9 594,61 грн; штрафу за несвоєчасне погашення кредиту (неустойка) -

39 872,69 грн, звернуто стягнення на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки згідно з договором іпотеки від 23 серпня 2007 року, а саме: трикімнатна квартира за АДРЕСА_1 перейменовано АДРЕСА_1 ), загальною площею 61,53 кв.м, шляхом продажу від свого імені будь-якій особі-покупцю за початковою ціною, визначено на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності під час його реалізації у порядку, передбаченому статтею

38 Закону України «Про іпотеку».

У задоволені інших вимог позивача відмовлено.

Відстрочено виконання рішення суду у частині звернення стягнення на предмет іпотеки до закінчення строку дії мораторію, встановленого Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Стягнуто з ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 1 378,00 гривень.

Рішення мотивовано тим, що зобов`язання згідно з умовами кредитного договору від 23 серпня 2007 року № 185/2007/CI відповідачем не виконано, а тому позивач має право вимагати повернення кредиту, сплати нарахованих процентів та стягнення заборгованості в примусовому порядку, у тому числі шляхом звернення стягнення на заставне майно.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 16 травня 2017 року за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 15 лютого 2017 року скасовано.

У задоволенні позову Уповноваженої особи ФГВФО на здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено.

Апеляційний суд виходив із того, що судом першої інстанції не враховано вимоги статті 39 Закону України «Про іпотеку» та не визначено початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні для його подальшої реалізації.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги:

У червні 2017 року Уповноважена особа ФГВФО на здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просила скасувати рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 16 травня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішенням суду першої інстанції було законно задоволено позовні вимоги на захист прав та інтересів Уповноваженої особи ФГВФО на здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк», натомість, порушених рішенням апеляційного суду.

Доводи інших учасників справи:

Відзив на касаційну скаргу не подано.

Рух касаційної скарги:

Відповідно до статті 388 Цивільного процесуального кодексу України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ:

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Положеннями частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першої статті 400 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішення чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Короткий зміст встановлених фактичних обставин справи:

У справі, що переглядається, судами встановлено, що між Всеукраїнським Акціонерним Банком (далі - ВАТ «ВіЕйБі Банк»), правонаступником якого є ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_1 23 серпня 2007 року укладено кредитний договір №185/2007/СІ, відповідно до умов якого банк надав позичальникові кредит у сумі 29 500,00 доларів США з кінцевим терміном повернення 23 серпня 2017 року, зі сплатою 13% річних за користування кредитом.

З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором, 23 серпня 2007 року між сторонами укладено договір іпотеки.

Згідно з умовами вказаного договору предметом іпотеки було визначено нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 перейменовано АДРЕСА_1 ), загальною площею 61,53 квадратних метрів.

У зв`язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору, позовні вимоги ПАТ «ВіЕйБі Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором заочним рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 27 квітня 2011 року задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованість у сумі 281 242,35 грн, судовий збір у сумі 1 700,00 грн та 120,00 грн витрат за інформаційно-технічне забезпечення. Рішення суду набрало законної сили.

На виконання вищевказаного рішення, 08 лютого 2012 року Кіровським районним судом міста Кіровограда видано виконавчий лист, а 28 березня

2012 року державним виконавцем Кіровського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції Кагляком О. В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання рішення суду. Рішення суду не виконано.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від

20 березня 2015 року № 63 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» з відшкодуванням з боку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами фізичних осіб з 20 березня 2015 року.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від

22 лютого 2016 року № 213 продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та делегування повноважень ліквідатора на два роки по

19 березня 2018 року включно.

16 серпня 2016 року Уповноважена особа ФГВФО на здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» звернулася до відповідача із письмовою вимогою про погашення кредитної заборгованості за № 12/2-41294, яка станом на 12 серпня 2016 року становить 1 540 332,00 грн, з яких: 28 810,00 доларів США - заборгованості по кредиту, 34 183,57 доларів США - нарахованих відсотків за користування кредитними коштами, 9594,61 грн - комісія та 39 872,69 грн - штраф за несвоєчасне погашення кредиту.

На час звернення позивача до суду із позовом, вимогу про погашення кредитної заборгованості відповідачем не виконано.

Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 16 листопада

2016 року до участі у справі в якості третьої особи залучено ОСОБА_2 , який є власником Ѕ частини квартири, що перебуває в іпотеці.

Право власності ОСОБА_2 на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 перейменовано на АДРЕСА_1 ), яка є предметом договору іпотеки від 23 серпня 2007 року, встановлено рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 18 грудня 2012 року. Рішення суду набрало законної сили.

Скасовуючи рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від

15 лютого 2017 року, апеляційний суд виходив із того, що початкова ціна іпотечного майна входить до предмету доказування у справах про звернення стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 179 Цивільного процесуального кодексу України).

Позивач не виконав свій процесуальний обов`язок щодо доведення всіх обставин, які підлягають встановленню, а саме відсутність відомостей щодо встановлення початкової ціни продажу предмета іпотеки. Суд позбавлений можливості самостійного встановлення даної обставини, а тому обраний позивачем спосіб захисту порушеного права, а саме звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду задоволенню не підлягає.

При цьому, апеляційний суд посилався, що аналогічний правовий висновок, викладений у постановах Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-63цс15, 13 травня 2015 року у справі № 6-53цс15, 16 вересня 2015 року у справі № 6-495цс15 та № 6-1193цс15, 27 травня 2015 року у справі № 6-332цс15, 10 червня 2015 року у справі № 6-449цс15, 07 жовтня 2015 року у справі

№ 6-1935цс15, 04 листопада 2015 року у справі № 6-340цс15, 03 лютого 2016 року у справі 6-2026цс15, 21 жовтня 2015 року у справі № 6-1561цс15, 08 червня

2016 року у справі № 6-1239цс15, 05 жовтня 2016 року у справі № 6-1582цс16.

Проте з таким висновком суду апеляційної інстанції погодитись не можна.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права:

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За правилами частини четвертої статті 263 Цивільного процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 травня 2019 року у справі

№ 310/11024/15-ц (касаційне провадження № 14-112цс19) для забезпечення передбачуваності правозастосовної практики й ефективного захисту прав сторін договору іпотеки, відступаючи від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 05 квітня 2017 року у справі № 6-3034цс16 дійшла такого висновку.

Відповідно до статей 12 і 33 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон) одним із способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки.

Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина третя статті 33 Закону): судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 Закону): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону.

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 39 Закону); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій покупцеві (статті 38 Закону).

Звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, можливе лише за умови, що сторони договору іпотеки не передбачили цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, яке прирівнюється до такого договору за юридичними наслідками. Якщо ж сторони договору іпотеки передбачили такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, є неналежним способом захисту.

Частина друга статті 36 Закону, яка встановлює, що визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки, означає, що у разі, якщо у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили обидва, вказані у частині третій статті 36 Закону, способи задоволення вимог іпотекодержателя (статті 37, 38 Закону), то їх наявність не перешкоджає іпотекодержателю застосувати: 1) судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом задоволення вимог іпотекодержателя у спосіб реалізації предмета іпотеки на прилюдних тогах; 2) позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса.

За змістом припису частини другої статті 35 Закону визначена у частині першій цієї статті процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору (яка передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору) не є перешкодою для реалізації іпотекодержателем права звернутись у будь-який час за захистом його порушених прав до суду з вимогами: 1) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб його реалізації шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41-47 Закону) - незалежно від того, які способи задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили у відповідному договорі (в іпотечному застереженні); 2) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб продажу предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (статті 38 Закону) - якщо у відповідному договорі (в іпотечному застереженні) сторони цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя, встановлений статтею 38 Закону, не передбачили.

У справі, яка переглядається, позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу позивачем від власного імені цього предмета будь-якій особі-покупцеві на підставі статті 38 Закону.

З матеріалів справи вбачається, що сторони у пункті 6.2 договору іпотеки від

23 серпня 2007 року досягли домовленості про позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги:

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Позивач обрав неналежний спосіб захисту його прав іпотекодержателя, а суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, відмовивши у задоволенні позовних вимог з інших підстав.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 409 Цивільного процесуального кодексу України, суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частини або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (частина перша статті 412 Цивільного процесуального кодексу України).

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосування, або незастосування закону, який підлягав застосування (частина друга та третя статті 412 Цивільного процесуального кодексу України).

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів дійшла висновку, що рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 16 травня 2017 року підлягає зміні в мотивувальній її частині з підстав, зазначених у цій постанові.

Керуючись статтями 258, 259, 263, 400, 409, 411, 416 Цивільного процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк», задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 16 травня 2017 року змінити у мотивувальній частині, виклавши її у редакції цієї постанови.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун
В. П. Курило