Єдиний унікальний номер 263/7339/16-ц
Номер провадження 22-ц/804/239/19
Головуючий в 1 інстанції Кір'якова Н.П.
Доповідач Биліна Т.І.
ПОСТАНОВА

І м е н е м У к р а ї н и

06 лютого 2019 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Биліни Т.І.,

суддів Мальцевої Є.Є., Мироненко І.П.,

за участю секретаря Тулянкіної М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Готельний комплекс «Спартак» на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 11 жовтня 2018 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Готельний комплекс «Спартак» до ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Отель «Спартак», Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОНТОРГ-КОМ», ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ТОВ «Фрегат СВ», ОСОБА_5, ТОВ «АВТОТРАЙФ-ЛАЙТ», приватний нотаріус Бедненко Сергій Валерійович, приватний нотаріус Подолян Ольга Олександрівна, арбітражний керуючий Лисиченко Яна Володимирівна, реєстраційна служба юридичного департаменту Маріупольської міської ради про витребування нерухомого майна, про визнання недійсним свідоцтва про право придбання нерухомого майна на аукціоні та витребування нерухомого майна, -

в с т а н о в и в :

10 червня 2016 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Готельний комплекс «Спартак» (далі ТОВ "ГК "Спартак") звернувся до відповідачів ОСОБА_2, товариства з обмеженою відповідальністю "Отель "Спартак" / далі ТОВ "Отель "Спартак"/, товариства з обмеженою відповідальністю " ДОНТОРГ-КОМ" / далі ТОВ "ДОНТОРГ-КОМ", ОСОБА_3, ОСОБА_4 з позовом, в остаточній редакції якого просив визнати недійсним свідоцтво від 28.01.2015р., реєстровий номер №329, виданого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Бедненком С.В., про придбання ОСОБА_2 на аукціоні 18.06.2014р. нежитлової будівлі готелю /комплексу/ загальною площею 4443,7 кв. м, розташованого в АДРЕСА_1, оскільки продавець - товариство з обмеженою відповідальністю "АВТОТРАЙФ - ЛАЙТ" набув право власності на спірне майно без законних підстав, під час проведення аукціону, де в якості продавця діяла арбітражний керуючий Лисиченко Я.В., яка не мала таких повноважень. Акт про передання права власності на нерухоме майно та протокол аукціону від 18.06.2014р., не містили інформації щодо майна, яке продане ОСОБА_2 на аукціоні. Після аукціону між продавцем і покупцем не було укладено нотаріально посвідченого договору купівлі - продажу спірного майна, проте 28.01.2015р. нотаріус Бедненко С.В. видав ОСОБА_2 свідоцтво про придбання ОСОБА_2 на аукціоні нежитлової будівлі готелю /комплексу/ загальною площею 4443,7 кв. м, розташованого в АДРЕСА_1, яке складається з готелю літ. А-4, підвалу літ. А-4/п, основної будівлі літ. А-5, підвалу літ. п А/5п, ганку літ. а -7, приямку літ. а8-а13, підвалу літ. А 3/п , прибудови літ. А 2-1, підвалу літ. А 2/п, прибудови літ. А3-1, прибудови літ. Р1-1, щитової літ. Р-1, гаражу літ. Н-1. Просив витребувати від ОСОБА_2 зазначене майно на користь позивача, так як всупереч вимогам закону гроші за продане на аукціоні майно не були перераховані покупцем на спецрахунок продавця, докази про передачу готівкових коштів за продане на аукціоні майно відсутні, що свідчить про те, що аукціон фактично не відбувся. Вказані обставини, свідчать про те, що спірне майно вибуло з володіння позивача поза його волевиявленням. Просив витребувати на його користь нерухоме майно готелю «Спартак», що складається з цокольного поверху літ. А4/п та прибудови літ. А4-2, загальною площею 752, 7 кв. м, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, з чужого незаконного володіння ОСОБА_2, ТОВ «ДОНТОРГ-КОМ», ОСОБА_4 та ТОВ «Отель «Спартак», оскільки воно на користь вказаних осіб не відчужувалося, вони володіють ним незаконно.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 11 жовтня 2018 року у задоволенні позовних вимог ТОВ "ГК "Спартак" відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не є суб'єктом правовідносин, що склалися під час набуття права власності ОСОБА_2 Права позивача на спірне майно припинилися під час переходу права власності до ТОВ «Фрегат СВ» і більше не поновлювалися. Судом була встановлена законність набуття ОСОБА_2 права власності щодо спірного майна, а як наслідок можливість вільного розпорядження належним йому майном.

З вказаним рішенням суду не погодився позивач ТОВ "ГК "Спартак", та подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просив рішення скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що позивач надав суду численні докази, які суд першої інстанції залишив поза увагою. Суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, зокрема, незаконні дії організованої групи щодо захоплення нерухомого майна готелю, набуття права власності ТОВ «Фрегат СВ», відповідачем №1. Суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, зокрема, ст.387 та ст.388 ЦК України щодо права власника майна витребувати майно від особи, яка не є добросовісним набувачем, а набула майно безоплатно в порядку не передбаченому для виконання судового рішення. Посилання суду першої інстанції на те, що укладення договору позики та іпотеки між позивачем та ТОВ «Фрегат СВ» підтверджено Донецьким апеляційним адміністративним судом від 30.08.2013 року не відповідає дійсності. Крім того договір позики та іпотеки, рішення Третейського суду не вплинули на набуття права власності на нерухоме майно готелю ТОВ «Фрегат СВ». Не може бути підставою набуття права власності постанова Донецького окружного адміністративного суду у справі №805/3896/13-а. Відповідно до п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підставою для реєстрації права власності є рішення суду про визнання права власності. Отже ТОВ «Фрегат СВ» слід розглядати як недобросовісного набувача, який свідомо використовував документи, які не надавали йому права на відчуження нерухомого майна, а як наслідок законного права на укладення договору купівлі-продажу з ОСОБА_5 Після укладення договору купівлі продажу 10.06.2013 року ОСОБА_5 продав нерухоме майно площею 4443,7кв.м ТОВ «АВТОТРАЙФ -ЛАЙТ» після чого 15.06.2013 року невстановлені особи силою захопили нерухоме майно загальною площею 5196,4кв.м. Договір купівлі продажу, укладений ТОВ «Фрегат СВ» та ОСОБА_5 є незаконним, так як продавець не був його власником. Зазначене свідчить, що висновки суду першої інстанції, відносно того що ОСОБА_5 набув право власності та мав право продавати нерухоме майно не ґрунтуються на законі. Крім того укладений договір не містить посвідчувального напису нотаріуса, що суперечить приписам ст.ст.34, 45, 47, 48, 54 та 55 Закону України «Про нотаріат» та ст.657 ЦК України, а тому в силу ст.220 ЦК України є нікчемним. Справа про банкрутство ТОВ «Фрегат СВ» також не ґрунтується на належних доказах. Відповідно даних Єдиного держаного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців ТОВ «Фрегат СВ», хоч і знаходиться в стані припинення внаслідок визнання банкрутом, проте не виключене з реєстру юридичних осіб(т.1, а.с.39). З метою унеможливлення повернення майна ТОВ «АВТОТРАЙФ -ЛАЙТ» 12.03.2014 року були прийняті заходи щодо його банкрутства. На теперішній час, згідно листа господарського суду Донецької області від 20.07.2016 року, справа про банкрутство ТОВ «АВТОТРАЙФ -ЛАЙТ» вважається втраченою і до теперішнього часу не відновлена, а як наслідок боржник не визнаний банкрутом, процедура ліквідації не почата. Суд не взяв до уваги посилання позивача про відсутність у Лисиченко Я.В. повноважень на продаж спірного майна на аукціоні, відсутність нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу проданого на торгах спірного майна та відсутність доказів про сплату грошових коштів за продане майно.

У судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ТОВ "ГК "Спартак" - Лічман В.Г. підтримав доводи апеляційної скарги, просив їх задовольнити.

У судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_10 просила апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідачі: ТОВ «Отель «Спартак», ТОВ «ДОНТОРГ-КОМ», ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ТОВ «Фрегат СВ», ОСОБА_5, ТОВ «АВТОТРАЙФ-ЛАЙТ», приватний нотаріус Бедненко С.В., приватний нотаріус Подолян О.О., арбітражний керуючий Лисиченко Я.В., представник реєстраційної служби юридичного департаменту Маріупольської міської ради у судове засідання не з'явились, про час дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, підтвердженням чого є рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення та оголошення розміщені на офіційному сайті Донецького апеляційного суду м.Маріуполь.(т.5 а.с.19-38)

Зважаючи на положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, перевіривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі.

Судом першої інстанції було встановлено, що право власності позивача на нерухоме майно площею 4443,7 кв. м, було визнано за рішенням господарського суду Донецької області від 26.12.2008р., а право власності на нерухоме майно готелю площею 752,7 кв.м, розташованого в АДРЕСА_1 визнано рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 25.06.2009р.. На підставі вказаних рішень 30.09.2009р. позивач зареєстрував право власності на нерухоме майно готелю загальною площею 5 196, 4 кв. м. у Державному реєстрі прав власності.

06.03.2013р. між ТОВ «Фрегат СВ» та ТОВ «ГК «Спартак» був укладений договір №1/06/03 позики грошових коштів та іпотеки, за умовами якого ТОВ «Фрегат СВ» передало у власність ТОВ «ГК «Спартак» грошові кошти у розмірі 500000 грн., а останній зобов'язався повернути отримані кошти у строк до 22.03.2013 р., предметом застави був готельний комплекс. У зв'язку з невиконанням ТОВ «ГК «Спартак» вимог договору позики від 06.03.2013р. ТОВ «Фрегат СВ» звернулося до Донецького обласного постійно діючого третейського суду при асоціації «Правозахист підприємств та громадян України» із позовом про визнання договору іпотеки дійсним.

Рішенням Донецького обласного постійно діючого третейського суду від 25.03.2013 р. у справі №3-17/2013 позовні вимоги ТОВ «Фрегат СВ» задоволено у повному обсязі, договір іпотеки від 06.03.2013р. визнано дійсним, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме - нерухоме майно з усіма надвірними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1, в рахунок погашення заборгованості за договором позики, вказані обставини підтверджується постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 30.08.2013р. (т.1, а.с.72-74).

На підставі рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08.04.2013 року ТОВ «Фрегат СВ» зареєструвало за собою право власності на спірне майно. Постанова набрала законної сили 26.04.2013 року.(т.1 а.с.68-71)

05.06.2013р. між ТОВ «Фрегат СВ» та ОСОБА_5 був укладений договір купівлі - продажу вищевказаного майна.(т.1 а.с.36)

11.06.2013р. між ОСОБА_5 та ТОВ «АВТОТРАЙФ - ЛАЙТ» був укладений договір купівлі - продажу спірного майна (т.1. а.с.37).

Постановою апеляційного адміністративного суду Донецької області від 30.08.2013р. постанова Донецького окружного адміністративного суду від 08.04.2013р. була скасована з тих підстав, що окружний адміністративний суд не витребував справу з третейського суду, до компетенції якого не входило вирішення питання щодо нерухомого майна, не перевірено чи видавалися на виконання рішення третейського суду виконавчі документи.

12.06.2013р. позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Маріуполя з позовом до ОСОБА_5, ТОВ «Фрегат СВ», ТОВ «АВТОТРАЙФ - ЛАЙТ» про визнання договорів купівлі-продажу недійсними з тих підстав, що право власності на спірне майно зареєстроване на підставі пізніше скасованої постанови Донецького окружного адміністративного суду. Крім того були заявлені вимоги про витребування усієї площі готельного комплексу в розмірі 5196,4 кв. м.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 11.10.2013р. у задоволенні позовних вимог позивача до ОСОБА_5, ТОВ «Фрегат СВ», ТОВ « АВТОТРАЙФ - ЛАЙТ» про визнання вищевказаних договорів купівлі - продажу недійсними, визнання права власності на спірне майно площею 5196,4 кв. м. та витребування спірного майна у відповідачів відмовлено. / справа № 263/6129/13ц, (а.с.134- 137).

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 14.01.2014р. апеляційна скарга позивача залишена без задоволення, а рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 11.10.2013р. залишено без змін (справа № 263/6129/13ц, а.с.183-186).

Судом першої інстанції також було встановлено, що торги, проведені Донецькою товарною біржею за результатами яких ОСОБА_2 придбав право власності на спірне майно у ТОВ « АВТОТРАЙФ - ЛАЙТ» такими, що не відбулися або недійсними не визнані, тому відсутні підстави для визнання свідоцтва про право власності на спірне майно недійсним та витребування з вказаних підстав спірного майна у відповідача.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з обставинами встановленими судом першої інстанції, вважає їх повними, а висновки такими, що відповідають встановленим обставинам.

Згідно положень ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідно правової підстави заволоділа ним.

Відповідно пункту 1 частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, зокрема, ст.387 та ст.388 ЦК України щодо права власника майна витребувати майно від особи, яка не є добросовісним набувачем, а набула майно безоплатно в порядку не передбаченому для виконання судового рішення - непереконливі.

З позовної заяви та з матеріалів справи вбачається, що 06.03.2013р. між ТОВ «Фрегат СВ» та ТОВ «ГК «Спартак» був укладений договір №1/06/03 позики грошових коштів та іпотеки. У зв'язку з неналежним виконанням ТОВ «ГК «Спартак» вимог договору позики від 06.03.2013р. ТОВ «Фрегат СВ» звернулося до Донецького обласного постійно діючого третейського суду при асоціації «Правозахист підприємств та громадян України» із позовом про визнання дійсності договору іпотеки, який було задоволено в повному обсязі.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками зазначеними в постанові Донецького апеляційного адміністративного суду від 30.08.2013р. у справі №805/3896/13-а за позовом ТОВ «Фрегат СВ» до Реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції Донецької області про зобов'язання вчинити певні дії, стосовно того, що позивачем не було отримано в установленому законом порядку виконавчого документу без якого рішення третейського суду не може бути реалізоване. Якби позивач дотримався вищевказаного порядку, то питання законності рішення третейського суду виникло в першу чергу саме у компетентного суду.(т.1, а.с.72-74)

Проте, відповідно до ч.1 ст.454 ЦПК України сторони, треті особи, а також особи, які не брали участь у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їхні права та обов'язки, мають право звернутися до суду із заявою про скасування рішення третейського суду.

З матеріалів справи не вбачається і позивачем не надано будь яких доказів наявності дій спрямованих на скасування рішення Донецького обласного постійно діючого третейського суду при асоціації «Правозахист підприємств та громадян України» від 25.03.2013 року.

Крім того позивачем не надано доказів того, що договір іпотеки між ним і третьою особою ТОВ «Фрегат СВ» не укладався.

Позицією зазначеній у рішенні Вищого господарського суду України (ВГСУ) від 01.04.2015 у справі № 910/9670/14, ВГСУ встановлено, що власник не може витребувати майно з незаконного володіння іншої особи, якщо власник втратив володіння майном з власної волі, тобто майно передане власником за договором (зберігання, майнового найму) іншій особі, який продав його добросовісному набувачу.

Аналогічна правова позиція висловлена ВСУ в постанові від 24.06.2015 по справі 6-117цс12, в якій зазначено: «... коли майно вибуло з володіння власника з його волі (передано за договором іншій особі, яка здійснила відчуження), він не має права вимагати повернення майна від добросовісного набувача».

Слід звернути увагу на те, що ВСУ не уточнює, який конкретно це повинен бути договір, а також, чи спрямований він на встановлення щодо майна права власності, права користування тощо.

В практиці Європейського суду з прав людини послідовно зазначається, що воля на передачу володіння може бути, в певних випадках, виражена у формі мовчання, бездіяльності, конклюдентних дій, чому слід також надавати оцінку. Наприклад, після рішення суду, за яким майно вибуло з володіння, власник його не оскаржував, тобто фактично схвалив його своїми діями (бездіяльністю).

Рішення третейського суду до теперішнього часу позивачем не оскаржено, інших належних та допустимих доказів, що спірне нерухоме майно вибуло з його володіння внаслідок незаконних дій третьої особи - ТОВ «Фрегат СВ» позивачем не надано.

Матеріали справи містять повідомлення про зняття заборони з предмету іпотеки керуючого Маріупольського відділення ПАТ «Промінвестбанк» в Донецькій області від 31.05.2013 року, згідно якого у зв'язку з припиненням дії договору іпотеки №31/09 за реєстровим номером 2691 від 19.08.2004 року, посвідченого нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Танаджи Г.Г., реєстраційний номер обтяження 1263058, який забезпечував виконання зобов'язань ТОВ «ГК Спартак» перед ЗАТ «АК Промінвестбанк», що виникли з умов кредитного договору №280/09 від 19.08.2004 р., Публічне акціонерне товариство «Промінвестбанк» просить зняти заборону на відчуження з наступного нерухомого майна: нежиле приміщення, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, номер РПВН 18611381, яке належить ТОВ «ГК Спартак» на праві власності, згідно рішень суду.(т.1 а.с.95)

Наступного дня третя особа - ТОВ «Фрегат СВ» 01.06.2013 року зареєструвала відносно себе право власності на спірне нерухоме майно за №2791709 і тільки після цього 05.06.2013 року уклала договір купівлі - продажу вказаного майна з третьою особою ОСОБА_5.(т.1 а.с.36,92)

Доводи апеляційної скарги, що договір купівлі продажу, укладений ТОВ «Фрегат СВ» та ОСОБА_5 є незаконним, не є обґрунтовані.

З апеляційної скарги позивача у розділі «Дійсні обставини справи» вбачається, що має місце рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполь від 11.10.2013 року, яке не може бути преюдиціальним для даного спору. (т.4 а.с.1-37)

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполь від 11.10.2013 року у справі №263/6129/13-ц за позовом ТОВ «ГК Спартак до ОСОБА_5, ТОВ «Фрегат СВ», ТОВ «Автотрайф -Лайт» про визнання права власності, визнання договорів купівлі - продажу недійсними, витребування майна з чужого незаконного володіння, у задоволенні позову було відмовлено в повному обсязі. Вказане рішення залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 14.01.2014 року. (т.5 а.с.57-64)

Вказані рішення були прийняті судами на підставі висновку, що ТОВ «Фрегат СВ» набуло право власності на нежитлову будівлю (комплекс готелю), розташовану за адресою: АДРЕСА_1. Державна реєстрація набуття права власності відбулась 01.06.2013 р., про що свідчать дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зареєстроване в реєстрі за №1149309. Вказані обставини надали ТОВ «Фрегат СВ» право на укладання договору купівлі-продажу з ОСОБА_5 Доказів на підтвердження того, що зазначена реєстрація права власності наразі визнана недійсною у встановленому законом порядку чи скасована, суду не надано.

За таких обставин суди дійшли одностайного висновку, що правові підстави для визнання недійсними спірних договорів купівлі-продажу відсутні, що унеможливлює задоволення вимог позивача про визнання за ним права власності на спірний комплекс та витребування його з чужого незаконного володіння.

Відповідно до вимог ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення, які набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Доводи апеляційної скарги, що договір купівлі продажу нерухомого майна від 05 червня 2013 року, укладені між третіми особами ТОВ «Фрегат СВ» та ОСОБА_5 і договір купівлі продажу нерухомого майна від 10 червня 2013 року укладений між ОСОБА_5 та ТОВ «АВТОТРАЙФ -ЛАЙТ», є незаконними або нікчемними внаслідок відсутності посвідчувального напису нотаріуса, що суперечить приписам ст.ст.34,45,47,48,54 та 55 Закону України «Про нотаріат» та ст.657 ЦК України, а тому в силу ст.220 ЦК України є нікчемними є непереконливими.

Відповідно до положень статті 48 Закону України «Про нотаріат», глави 10 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, та пункту 6.14 Правил ведення нотаріального діловодства, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2010 № 3253/5 (далі - Правила), при посвідченні правочинів, засвідченні вірності копій (фотокопій) документів і виписок з них, справжності підпису на документах, вірності перекладу документів з однієї мови на іншу, при посвідченні часу пред'явлення документа, при видачі дублікатів на відповідних документах вчиняються посвідчувальні написи за формами, установленими додатком 25 до Правил. У разі відсутності необхідних посвідчувальних написів, які б відповідали вчинюваній нотаріальній дії, можуть застосовуватися ті форми, які найбільше відповідатимуть цій нотаріальній дії, із застосуванням окремих елементів інших посвідчувальних написів.

Матеріали справи містять копії вказаних договорів купівлі-продажу нерухомого майна, від 05 червня 2013 року та 10 червня 2013 року в яких після підпису сторін викладені усі відомості передбачені формою №38 «Посвідчувальний напис на договорі про відчуження нерухомого майна за участю юридичної особи», а саме: місце укладення договору, сторони, їх дієздатність та правоздатність, повноваження представника юридичної особи, хто його посвідчив, вимоги щодо державної реєстрації, відповідно до положень ст.182 ЦК України, номер реєстрації, плата за виконання послуги, договір підписано нотаріусом та посвідчений особистою печаткою. (т.1 а.с.37)

Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не враховано обставини щодо незаконних дій організованої групи стосовно захоплення нерухомого майна готелю - неспроможні.

Відповідно положень ч.ч.1,3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позивач не надав доказів захоплення нерухомого майна - комплексу готелю організованою групою, крім того відносно вказаного питання не висунуто жодної позовної вимоги.

З аналізу наведеного колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним свідоцтво від 28.01.2015р., реєстровий номер №329, виданого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Бедненком С.В., про придбання ОСОБА_2 на аукціоні 18.06.2014р. нежитлової будівлі готелю /комплексу, розташованого в АДРЕСА_1, оскільки аукціон не визнано таким, що не відбувся або, що він проведений незаконно.

Відповідно до вимог ст. 55 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», аукціон визнається таким, що не відбувся, у разі: відсутності учасників або наявності на торгах лише одного учасника; коли жоден з учасників не запропонував ціну, вищу за стартову (початкову вартість); несплати в установлений строк переможцем належної суми за придбане майно. Рішення про визнання аукціону таким, що не відбувся, приймається організатором у триденний строк після виникнення підстави для такого визнання. Результати аукціону анулюються організатором у п'ятиденний строк з моменту його проведення у разі відмови переможця від укладення договору купівлі-продажу чи підписання протоколу із зазначенням результатів аукціону. Рішення про анулювання результатів аукціону може бути оскаржено до господарського суду. Результати аукціону, проведеного з порушенням вимог закону, можуть бути визнані в судовому порядку недійсними. Визнання результатів аукціону недійсними тягне за собою визнання недійсним укладеного з переможцем договору купівлі-продажу.

Колегія суддів погоджується, з вище вказаних підстав з висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог про витребування від ОСОБА_2 нежитлової будівлі готелю /комплексу/ загальною площею 4443,7 кв. м, розташованого в АДРЕСА_1 на користь позивача.

Крім того погоджується, з висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог про витребування на його користь частини нерухомого майна готелю «Спартак», площею 752, 7 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, так як майно вказаної площі не виділено із загальної площі готельного комплексу, вказана обставина крім матеріалів підтверджена поясненнями представника позивача.

Згідно висновку викладеного у постанові Верховного Суду України від 02 вересня 2015 року у справі № 6-1168цс15, витребувати можна лише індивідуально визначене майно, або майно яке виділено в натурі.

Крім того позивач у позові постійно стверджує, що нерухоме майно готелю «Спартак», площею 752, 7 кв. м. жодного разу нікому не відчужувалося, а тому відсутні підстави для його витребування від особи, яка не є добросовісним набувачем.

Крім того, як вже зазначалося рішенням Донецького обласного постійно діючого третейського суду від 25.03.2013 р. у справі №3-17/2013 позовні вимоги ТОВ «Фрегат СВ» задоволено у повному обсязі, договір іпотеки від 06.03.2013р. визнано дійсним, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме - нерухоме майно з усіма надвірними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1, в рахунок погашення заборгованості за договором позики. Вказане рішення до теперішнього часу не скасовано.

Відповідно положень ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті докази на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Усі доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи колегія суддів переглянула і дійшла висновків, що судом першої інстанції фактичні обставини з`ясовані повно та всебічно, висновки суду відповідають встановленим фактам.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINAv. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції постановлено згідно вимог чинного законодавства та не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

У відповідності до ст.375 ЦПК України суд апеляційної Інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Повний текст постанови виготовлено 08 січня 2019 року.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Готельний комплекс «Спартак» - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 11 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення суду.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді: Є.Є. Мальцева

І.П. Мироненко