ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2019 року

м. Черкаси

справа № 692/85/19

провадження № 22-ц/821/7/19

категорія 302060000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Бородійчука В.Г.

суддів: Єльцова В.О., Нерушак Л.В.

секретаря: Попової М.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач: Михайлівська сільська рада Драбівського району Черкаської області.

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Фая Валерія Григоровича на рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 31 травня 2019 року (ухвалене під головуванням судді Чепурного О.П., повний текст виготовлено 04 червня 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Михайлівської сільської ради Драбівського району Черкаської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування.

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

18 січня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Бойківщинської сільської ради Драбівського району Черкаської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування.

Бойківщинська сільська рада увійшла, як старостинський округ до Михайлівської сільської ради.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Чигирині померла його мати ОСОБА_2 .

Після її смерті відкрилася спадщина. До складу спадкового майна входить житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 та земельна ділянка, площею 3,57 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:001:0865 , яка розташована в адміністративних межах Бойківщинської сільської ради Драбівського району Черкаської області.

ОСОБА_1 прийняв спадщину шляхом звернення з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса, проте отримати свідоцтво про право на спадщину на землю не зміг, оскільки нотаріус відмовив у видачі його через відсутність правоустановчих документів на земельну ділянку.

За життя ОСОБА_1 була членом фермерського господарства «Арій».

Розпорядженням Драбівської РДА № 284 від 15 серпня 2012 року їй та іншим членам господарства був наданий дозвіл на виготовлення проекту землеустрою.

На підставі вказаного розпорядження розроблено Проект із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність членам ФГ «Арій» у розмірі середньої частки (паю) за рахунок земель державної власності, які господарство використовує на умовах оренди в адмінмежах Бойківщинської сільської ради Драбівського району Черкаської області.

Зазначені матеріали стали підставою внесення відомостей до Державного земельного кадастру та присвоєння кадастрових номерів сформованим земельним ділянкам, зокрема земельній ділянці ОСОБА_2 . - № :02:001:0865 .

Землевпорядна документація була погоджена Відділом Держземагенства у Драбівському районі Черкаської області.

Просив визнати за ним, ОСОБА_1 , право власності на земельну ділянку площею 3,57 га призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:001:0865 , що знаходиться в адмінмежах Бойківщинської сільської ради Драбівського району Черкаської області за межами населеного пункту на яку за життя мати набула права власності на підставі розпорядження Драбівської районної державної адміністрації від 15 серпня 2012 року № 284.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 31 травня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_2 не набула права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, а відтак, спірна земельна ділянка не входить до спадкового майна.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У червні 2019 року представник ОСОБА_1 - адвокат Фай В.Г. подав до Апеляційного суду Черкаської області апеляційну скаргу, в якій просив рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 31 травня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а саме визнати за ОСОБА_1 , право власності на земельну ділянку площею 3,57 га призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:001:0865 , що знаходиться в адмінмежах Бойківщинської (нині Михайлівської) сільської ради Драбівського району Черкаської області за межами населеного пункту, на яку його мати ОСОБА_2 за життя набула права власності на підставі розпорядження Драбівської районної державної адміністрації від 15 серпня 2012 року № 284.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення винесено з неправильним застосуванням норм матеріального права, при цьому суд, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, не надав належної правової оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Вважає, що суд помилково прийшов до висновку, що ОСОБА_2 не набула права власності на спірну земельну ділянку в порядку встановленому законом, оскільки за життя вона була членом ФГ «Арій» та використовуючи своє право на одержання безоплатно у власність із земель державної власності земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю) звернулася із відповідною заявою на підставі якої Драбівська районна державна адміністрація розпорядженням від 15 серпня 2012 року № 284 надала дозвіл на розробку проекту землеустрою.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах від 15 липня 2019 року відкрито апеляційне провадження.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» апеляційний суд Черкаської області ліквідовано, утворено Черкаський апеляційний суд.

Відповідно до ч. 5 ст 31 ЦПК України у разі ліквідації суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом.

26 липня 2019 року розпочав свою роботу Черкаський апеляційний суд, у зв`язку з чим йому була передана для розгляду вказана цивільна справа.

За наслідками автоматизованого розподілу судової справи між суддями через систему документообігу суду визначено для розгляду суддю (суддю-доповідача) Черкаського апеляційного суду Бородійчука В.Г., суддів-учасників колегії: Єльцова В.О., Нерушак Л.В.

Ухвалою судді Черкаського апеляційного суду від 06 серпня 2019 року матеріали цивільної справи 692/85/19 разом з апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Фая В.Г. прийнято до свого провадження.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 07 серпня 2019 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення учасників справи про її розгляд та викликом сторін в судове засідання.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Відповідно до свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_2 , ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6).

Згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25 липня 2013 року, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_2 , а саме житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , є її син ОСОБА_1 , у тому числі 1/3 частки у спадщині від якої відмовився ОСОБА_3 (а.с. 7).

Постановою завідувача Чигиринської державної нотаріальної контори від 17 квітня 2018 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, площею 3,57 га, кадастровий номер :02:001:0865 , яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в адмінмежах Бойківщинської (нині Михайлівської) сільської ради Драбівського району Черкаської області за межами населеного пункту, що залишилась після смерті - ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 23).

Згідно записів трудової книжки, ОСОБА_2 прийнята в члени ФГ Арій» на підставі протоколу загальних зборів № 5 від 20 серпня 2010 року (а.с. 13).

Із статуту ФГ «Арій» вбачається, що його засновником є ОСОБА_3 .. а одним із членів фермерського господарства ОСОБА_2 (а.с. 9-11).

Відповідно до довідки про трудову участь та родинні зв`язку членів ФГ «Арій» № 37 від 15 липня 2011 року, ОСОБА_2 є матір`ю засновника та поваром (а.с. 16).

Розпорядженням Драбівської РДА № 284 від 15 серпня 2012 року наданий членам ФГ «Арій» (список додається) дозвіл на виготовлення з урахуванням вимог державних стандартів, норм та правил у сфері землеустрою проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність у розмірі середньої земельної частки (паю) (а.с. 12).

Відповідно до списку членів ФГ «Арій», ОСОБА_2 має право на земельну ділянку площею 3,5700 га (а.с. 14).

Згідно кадастрового плану земельної ділянки гр. ОСОБА_2 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адмінмежах Бойківщинської сільської ради 07 грудня 2012 року було присвоєно кадастровий номер :02:001:0865 та встановлено зовнішні межі ділянки (а.с. 21-22).

Висновком № 1 про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельною ділянки від 17 січня 2013 року, Відділ Держземагенства у Драбівському районі погодив проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 122,0223 га у власність членам ФГ «Арій» у розмірі середньої частки (паю) за рахунок земель державної власності, які господарство використовує на умовах оренди в адмінмежах Бойківщинської сільської ради Драбівського району Черкаської області (а.с. 17-18).

Згідно висновку державної експертизи землевпорядної документації від 26 квітня 2013 року № 244, затвердженого в.о. начальника Головного управління Держземагенства у Черкаській області, представлений проект із землеустрою щодо відведення земельних ділянок загальною площею 122,0223 га у власність членам ФГ «Арій» у розмірі середньої частки (паю) за рахунок земель державної власності, які господарство виколристовує на умовах оренди в адмінмежах Бойківщинської сільської ради Драбівського району Черкаської області відповідає вимогам земельного законодавства та вимогам нормативно-методичних документів, встановленим нормам і правилам та оцінюється позитивно (а.с. 19-20).

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Фая В.Г. підлягає до часткового задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про фермерське господарство» в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.

Згідно з ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про фермерське господарство» та відповідно до ч. 1 ст. 31 ЗК України, землі фермерського господарства можуть складатися із: а) земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; б) земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності; в) земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди. Права володіння та користування земельними ділянками, які знаходяться у власності членів фермерського господарства, здійснює фермерське господарство (ч. 2 ст. 12 ст. 12 ЗУ «Про фермерське господарство»).

Громадяни - члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю) (ч. 2 ст. 31 ЗК України).

Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Таким чином, правовою підставою набуття права власності та права користування на землю згідно зі статтями 116, 118 ЗК України є рішення органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Статтею 131 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Укладення таких угод здійснюється відповідно до Цивільного кодексу України з урахуванням вимог цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно пункту «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 152 ЗК України.

ЗК України у редакції, чинній до 01 січня 2013 року, встановлював, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю чи укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження меж земельної ділянки із власниками чи користувачами суміжних земельних ділянок; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; державна реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України.

З матеріалів справи вбачається, що спадкодавець ОСОБА_2 за життя була членом ФГ «Арій» та використовуючи своє право на одержання безоплатно у власність із земель державної власності земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю) звернулася з відповідною заявою.

За її життя, 15 серпня 2012 року, було лише надано дозвіл членам фермерського господарства «Арій» на виготовлення проекту із землеустрою.

При цьому, проект із землеустрою був виготовлений вже після смерті ОСОБА_2 .

Також після її смерті було надано висновок відділу Держземагенства у Драбівському районі Черкаської області про погодження проекту землеустрою та висновок державної експертизи землевпорядної документації.

Однак, згідно листа Драбівської районної державної адміністрації Черкаської області від 11 травня 2019 року №01-13/1452, розпорядження Драбівської державної орайонної адміністрації про передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_2 , як члену ФГ «Арій» не приймалось (а.с. 47).

Із наданих для огляду суду першої інстанції документів вбачається, що відносно іншого члена ФГ «Арій», ОСОБА_5 , наказ про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність приймалось вже в жовтні 2013 року, тобто більш ніж через рік після смерті спадкодавця.

Таким чином, за життя ОСОБА_2 не набула права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте вона розпочала процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а її спадкоємці хоч і продовжили процес приватизації, але не завершили його.

Даних про те, що органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації матеріали справи не містять.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року, справа № 350/67/15-ц прийшла до висновку, що якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, не врахував вказані положення ЦК України та ЗК України, не встановив, які саме права просить захистити позивач, не визначили всіх обставин справи та доказів на їх підтвердження. Суд не уточнив, чи звертався ОСОБА_1 , як спадкоємець до відповідних органів про завершення процедури приватизації, розпочатої спадкодавцем та чи бажає реалізувати своє право на приватизацію вказаної ним земельної ділянки та прийшов до передчасного висновку, що спірна земельна ділянка не може перейти у власність спадкоємця ОСОБА_1 .

Відповідно до принципу диспозитивності (ст. 13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 49 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення не відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Колегія суддів перевірила доводи апеляційної скарги на предмет законності оскаржуваного рішення в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до переоцінки доказів.

Суд, при вирішенні спору не з`ясував чи звертався спадкоємець до органів місцевого самоврядування про завершення процедури приватизації, розпочатої спадкодавцем, чи бажає реалізувати своє право на приватизацію земельної ділянки.

Крім того, спадкоємець нерухомого майна у разі, якщо спадкодавцю належало право користування земельною ділянкою, вправі реалізувати своє право на безоплатне набуття у власність земельної ділянки у розмірах, встановлених ЗК України та у порядку визначеному статтями 116, 118, 122 ЗК України.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд прийшов до висновку, що ОСОБА_1 набув право на спадкування усіх прав та обов`язків, що належали його матері на підставі статей 1216 та 1218 ЦК України.

Однак, до складу спадщини входить право на завершення процедури приватизації земельної ділянки, яку спадкодавець розпочав за життя у встановленому порядку та не завершив у зв`язку зі смертю, а не визнання права власності на неї, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвокат Фая Валерія Григоровича задовольнити частково.

Рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 31 травня 2019 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Михайлівської сільської ради Драбівського району Черкаської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 28 серпня 2019 року.

Головуючий

Судді