________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 4-с/947/144/19
УХВАЛА

18.12.2019 року

Київський районний суду м. Одеси в складі:

головуючого судді Салтан Л.В.

при секретарі Дідур В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, Державного нотаріуса Приморської державної нотаріальної контори у м. Одесі Шевцової Ольги Володимирівни про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, скасування рішення державного нотаріуса Шостої одеської державної нотаріальної контори ОМНО про державну реєстрацію права власності, зобов`язання знести самочинно зведену за межами геометричних розмірів фундаментів у плані прибудову,-

ВСТАНОВИВ:

18 листопада 2019 року скаржник ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Одеси зі скаргою на дії головного державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, в якій просить: визнати повідомлення про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання від 04 листопада 2019 року за № 27253 незаконним, посилаючись на те, що державним виконавцем винесено повідомлення з порушенням вимог Закону України "Про виконавче провадження".

Представник скаржника Колосової Т.О. надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник Першого Київського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області надав до суду заяву, в якій заперечує проти задоволення скарги, посилаючись на те, що державний виконавець діяв в рамках закону.

Інші сторони у судове засідання не з`явилися, повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не сповістили.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що скарга на дії державного виконавця підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 01 жовтня 2019 року Київським районним судом м. Одеси накладено арешт на нежитлове приміщення аптеки, загальною площею 74,9 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: , належне ОСОБА_4

04 листопада 2019 року державним виконавцем винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачеві без прийняття до виконання, посилаючись на п. 3 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі ст. 2 цього Закону, виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», у виконавчому документі зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи.

З ухвали суду вбачається, що слід накласти арешт на майно. У зазначеній ухвалі вказано прізвище та ім`я власника цього майна та адреса майна.

Слід вказати, що в п. 3 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» вказано, що у виконавчому документі зазначаються, зокрема повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи.

Тобто, суд робить висновок, що у виконавчому документі зазначаються, зокрема, повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я, а інші дані, зокрема, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи не є необхідними.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У зв`язку з чим, суд вважає за необхідне визнати незаконним повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачеві без прийняття до виконання, оскільки державним винесено зазначену постанову у супереч Закону України «Про виконавче провадження».

Керуючись ст. 81, 89, 447 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, Державного нотаріуса Приморської державної нотаріальної контори у м. Одесі Шевцової Ольги Володимирівни про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, скасування рішення державного нотаріуса Шостої одеської державної нотаріальної контори ОМНО про державну реєстрацію права власності, зобов`язання знести самочинно зведену за межами геометричних розмірів фундаментів у плані прибудову задовольнити.

Визнати незаконним повідомлення про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання від 04 листопада 2019 року за № 27253 незаконним.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Київського районного суду м. Одеси протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Головуючий Салтан Л. В.