Справа № 185/6254/19
Провадження № 2/185/3414/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
23 грудня 2019 року м. Павлоград
Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді: Гаврилова В.А.,
за участю секретаря Кириленко Л.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Павлоград Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька, -
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд і в`їзд дитини за межі України та тимчасово окуповану територію без згоди та супроводу батька.
Позов мотивувала таким. Відповідач є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач з дитиною проживає в місті Донецьку. Відповідач не має можливості виїхати з Донецька та надати дозвіл на виїзд дитини без нього. Дитина хворіє та потребує лікування в Україні та закордоном. Відсутність можливості виїхати з дитиною порушує її права.
У судове засідання сторони не з`явились, по розгляд справи повідомлені шляхом розміщення відомостей про розгляд справи на сайті суду.
Суд вважає можливим розглянути справу у заочному порядку.
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи приходить до такого.
Сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказане підтверджено копією свідоцтва про народження. /а.с.13/
Дитина хворіє та потребує лікування в Україні та за кордоном. Вказане підтверджено довідкою лікаря. / а.с.14/
Позивач разом з дитиною, має намір тимчасово пересікати лінію розмежування, виїздити з окупованої зони та виїжджати за кордон України в тому числі для лікування дитини.
Відповідач не може пересікати лінію розмежування та надати позивачці дозвіл на виїзд дитини з окупованої території та перетин кордону України без нього.
Частиною 2 статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Частиною 2 статті 155 Сімейного Кодексу України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
За правилами ст. 3 Конвенції про права дитини (прийнята Генасамблеєю ООН 20 листопада 1989 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 даної Конвенції, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Згідно з ч. ч. 7, 8 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.
Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.
Частиною 2 статті 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" передбачено, що оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду.
Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
Пунктом 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.
Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності.
Викладене свідчить, що діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду малолітньої дитини за кордон України, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.
Оскільки відповідач не може надати згоду на виїзд дитини то вказане порушує права дитини та позивача.
Викладене приводить суд до висновку те, що необхідно надати позивачу дозвіл в`їжджати в зону проведення операцій об`єднаних сил (на тимчасово неконтрольовану територію України Донецької та Луганської області) та виїзду з вказаної території, в супроводі позивача без згоди та супроводу батька.
Позивач просить суд надати дозвіл на те, щоб вона мала право на виїзд з дитиною закордон. При цьому вона не вказує куди їй треба виїхати та на який час. За вказаних обставин суд не має можливості встановити обґрунтованість виїзду. Викладене приводить суд до висновку про те, що у вказаній частині вимог слід відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,-
Позов задовольнити частково.
Надати дозвіл ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на тимчасовий виїзд з зони з тимчасово окупованої території України (м. Донецьк Донецької області) та в`їзд на вказану територію без згоди та супроводу батька - ОСОБА_2 до досягнення дитиною 16 (шістнадцяти) років до ІНФОРМАЦІЯ_5 у супроводі матері ОСОБА_1 .
У задоволенні інших вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів апеляційної скарги.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Сторони та учасники:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Суддя: В. А. Гаврилов