Провадження №2-зз/554/87/19
У Х В А Л А

іменем України

28 грудня 2019 року м.Полтава

Октябрський районний суд м.Полтави у складі:

головуючого судді Гальонкіної Ю.С.,

за участю секретаря судового засідання Юрченко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Полтаві клопотання адвоката Ноги Андрія Петровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , про скасування заходів забезпечення позову у виді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокапітал 3000», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшло клопотання адвоката Ноги А.П. (далі - заявник) про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України відносно ОСОБА_1 , в обґрунтування якого зазначає, що ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 11.10.2010 року по справі №2-11313/10 вжито заходи забезпечення позову та тимчасово обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов`язань. Вказану ухвалу було направлено до Державної прикордонної служби України для виконання. Про існування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 дізнався з листа Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України від 19.04.2018 року. У зв`язку з цим вважає ухвалу суду від 11.10.2010 року безпідставною та такою, що суперечить нормам законодавства України, оскільки на час її винесення нормами ЦПК України не передбачалося вжиття судом тимчасового обмеження особи у праві виїзду за межі України. На підставі наведеного, посилаючись на положення ст.33 Конституції України, позицію Верхового Суду України, просить скасувати заходи забезпечення позову у вигляді обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , які вжиті на підставі ухвали Октябрського районного суду м.Полтави від 11 жовтня 2010 року у справі №2-11313/10.

У судове засідання учасники справи не з`явилися. Від заявника надійшла заява, в якій останній просив провести розгляд справи без його участі, просив заяву задовольнити в повному обсязі.

Інші учасники про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

Виходячи з приписів ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали клопотання, встановив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 11 жовтня 2010 року у справі №2-11313/10 в порядку забезпечення позову ОСОБА_1 обмежено у праві виїзду за межі України до повного виконання ним своїх зобов`язань.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст.2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Крім статті 33 Конституції законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст.313 ЦК України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.441 ЦПК України (у чинній редакції) тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею (ч.2 ст.441 ЦПК України).

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення (ч.3 ст.441 ЦПК України).

Згідно зі ст.1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну. Пунктом 5 ч.1 ст.6 цього Закону передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.1 ст.158 ЦПК України (у чинній редакції) суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Частиною 2 цієї статті Кодексу передбачено, що клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду.

Перелік заходів забезпечення позову визначений у ст.152 (у редакції, чинній на момент постановлення ухвали суду), та встановлення заборони виїзду за межі України як вид забезпечення позову у ч.1 ст.150 ЦПК України, та у ч.1 ст.152 ЦПК України (у редакції, чинній на момент постановлення ухвали суду) не передбачено.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" заява про забезпечення позову у спорах, що виникають із кредитних правовідносин, шляхом заборони виїзду відповідача за межі України не може бути задоволена, оскільки згідно з ч.1 ст.151 ЦПК України суд вживає лише ті заходи забезпечення позову, які передбачені цим Кодексом. Заборона виїзду відповідача за межі України не може належати і до інших видів забезпечення позову (ч.2 ст.152 ЦПК України), оскільки відповідно до ст.33 Конституції України свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України можуть бути обмежені лише законом. Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, ухвалених зокрема за позовами, що випливають із кредитних правовідносин, у порядку, передбаченому ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» та ст.377-1 ЦПК України, зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

З огляду на викладене, враховуючи, що редакція Цивільного процесуального кодексу України, яка діяла на час постановлення ухвали про тимчасове обмеження особи у праві виїзду за межі України не передбачала такого виду забезпечення позову, то застосування зазначеного способу забезпечення позову під час розгляду цивільної справи про стягнення заборгованості за кредитним договором є помилковим, і на даний час ці заходи обмежують конституційні права ОСОБА_1 , а тому суд дійшов до висновку, що клопотання про скасування заходів забезпечення позову є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 158, 259, 260 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Клопотання адвоката Ноги Андрія Петровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , про скасування заходів забезпечення позову у виді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокапітал 3000», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 11 жовтня 2010 року по справі №2-11313/10, у виді тимчасового обмеження ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Київським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області від 02.09.1997 року) у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов`язань.

Копію ухвали направити до Державної прикордонної служби України, а такожучасниками справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.С. Гальонкіна