Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

копія
Справа № 401/1708/18 Провадження № 2/401/297/19

26 листопада 2019 року м. Світловодськ

Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Мельничика Ю.С.,

за участю: секретаря Пилипенко Т.Ю.,

учасниківсправи: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Доля Г.О.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача - адвоката Таранкової О.О.,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача - адвоката Лашко О.О.,

представника третьої особи - Потаніної О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Світловодську в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовними заявами ОСОБА_1 , в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_4 , до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини, про позбавлення батьківських прав, про встановлення опіки над дитиною та про стягнення аліментів, та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відібрання малолітньої дитини, треті особи - орган опіки та піклування виконавчого комітету Світловодської міської ради, орган опіки та піклування Луцької районної державної адміністрації Волинської області, -

ВСТАНОВИВ:

Процедура:

1. 12 липня 2018 року позивач, ОСОБА_1 , (далі - Позивач), звернулася до суду в інтересах свого малолітнього онука ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з позовною заявою до своєї дочки, ОСОБА_2 , (далі - Відповідач-1), та батька дитини, ОСОБА_3 (далі - Відповідач-2), про визначення місця проживання дитини з нею, бабусею дитини, за адресою її реєстрації та проживання в будинку АДРЕСА_1 , та про стягнення з Відповідача-1на її користь аліментів на утримання онука в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позову та до повноліття дитини (том №1, а.с. 1-5).

2. Відповідно до ч.4 ст.274 ЦПК України ухвалою суду від 20 липня 2018 року позовну заяву Позивача до Відповідача-1 та Відповідача-2 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Світловодської міської ради Кіровоградської області, прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі №401/1708/18, постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження, та призначено в справі підготовче засідання (том №1, а.с. 45).

3. Ухвалою суду від 12 вересня 2018 року справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні (том №1, а.с. 60).

4. Заочним рішенням суду від 11 жовтня 2018 року задоволено позовну заяву, визначено місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з його бабусею ОСОБА_1 за місцем їх реєстрації та проживання за адресою АДРЕСА_1 . Також, рішенням суду ухвалено стягувати з Відповідача-1 на користь Позивача аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини від усіх видів її доходу (заробітку), щомісячно, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 липня 2018 року, і до досягнення дитиною повноліття, до ІНФОРМАЦІЯ_2 (том №1, а.с. 73-78).

5. При цьому, 16 липня 2018 року позивач, ОСОБА_1 , звернулася до суду в інтересах свого малолітнього онука ОСОБА_4 з позовною заявою до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позову до повноліття дитини (том №3, а.с.1-4).

6. Відповідно до ч.4 ст.274 ЦПК України ухвалою суду від 12 вересня 2018 року (головуючий суддя Іващенко В.М.) позовну заяву ОСОБА_1 (далі - Позивач) до ОСОБА_3 (далі - Відповідач-2) про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини, прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі №401/1760/18, постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження, та призначено в справі підготовче засідання на 18 жовтня 2018 року (том №3, а.с. 40).

7. 27 грудня 2018 року позивач, ОСОБА_1 , у справі №401/1760/18 збільшила позовні вимоги та доповнила позовну заяву вимогою про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 (далі - Відповідач-1) стосовно сина ОСОБА_4 (том №3, а.с. 70-74).

8. Також, 21 листопада 2018 року позивач, ОСОБА_1 , звернулася до суду в інтересах свого малолітнього онука ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з позовною заявою до Відповідача-1 та Відповідача-2 про встановлення опіки над дитиною (том №5, а.с. 1-5).

9. Відповідно до ч.4 ст.274 ЦПК України ухвалою суду від 30 листопада 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 до Відповідача-1 та Відповідача-2 про встановлення опіки над дитиною, третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Світловодської міської ради Кіровоградської області, прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі №401/3083/18, постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження, та призначено в справі підготовче засідання (том №5, а.с. 27).

10. Ухвалою суду від 14 лютого 2019 року клопотання представника Відповідача-2 про об`єднання в одне провадження цивільної справи №401/3083/18 за позовом Позивача до Відповідача-1 та Відповідача-2 про встановлення опіки над дитиною, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - орган опіки та піклування виконавчого комітету Світловодської міської ради, з цивільною справою №401/1760/18 за позовом Позивача до Відповідача-1 та Відповідача-2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - орган опіки та піклування виконавчого комітету Світловодської міської ради, разом зі справою №401/3083/18 передано для розгляду по суті судді Іващенку В.М. в провадженні якого перебувала первісна справа №401/1760/18 (том №1, а.с. 191, 240, том №5, а.с.191).

11. Ухвалою суду від 26 лютого 2019 року (головуючий суддя Іващенко В.М.) цивільну справу №401/3083/18 за позовами Позивача до Відповідача-1 та Відповідача-2 про встановлення опіки над дитиною об`єднано в одне провадження з первісною справою №401/1760/18 за позовами Позивача до Відповідача-1 та Відповідача-2 про позбавлення батьківських прав, та стягнення аліментів, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - орган опіки та піклування виконавчого комітету Світловодської міської ради (том №3, а.с.189, том №1 а.с.242).

12. Ухвалою суду від 14 січня 2019 року задоволено заяву Відповідача-1, ОСОБА_2 , скасовано заочне рішення суду від 11 жовтня 2018 року, ухвалене в цивільній справі №401/1708/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - орган опіки та піклування виконавчого комітету Світловодської міської ради, призначено в справі підготовче засідання на 14 лютого 2019 року (том №1, а.с. 157).

13. Ухвалою суду від 06 березня 2019 року відмовлено в задоволенні клопотання представника Відповідача-2, ОСОБА_3 , адвоката Лашко О.О. про об`єднання в одне провадження справи №401/1708/18 за позовом ОСОБА_1 до Відповідача-1 та Відповідача-2 про визначення місця проживання їх дитини та стягнення аліментів, з цивільною справою №401/1760/18 за позовом ОСОБА_1 до Відповідача-1 та Відповідача-2 про позбавлення їх батьківських прав, встановлення опіки над дитиною, та стягнення аліментів.

При цьому, вказаною ухвалою суду від 06 березня 2019 року задоволено клопотання представника позивачки, ОСОБА_1 - адвоката Доля Г.О., та зупинено провадження у справі №401/1708/18 до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі №401/1760/18 за позовами ОСОБА_1 до Відповідача-1 та Відповідача-2 про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки над дитиною та стягнення аліментів (том №1, а.с. 247-250).

14. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав Відповідач-1, ОСОБА_2 , 15 березня 2019 року подала до суду позовну заяву до Позивача, ОСОБА_1 , про відібрання малолітньої дитини, ОСОБА_4 (том №6, а.с. 1-4).

15. Відповідно до ч.4 ст.274 ЦПК України ухвалою суду від 04 квітня 2019 року (головуючий суддя Іващенко В.М.) прийнято до розгляду позов ОСОБА_2 про відібрання дитини від ОСОБА_1 , відкрито провадження у цивільній справі №401/1038/19, постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження, та призначено в справі підготовче засідання на 21 травня 2019 року (том №6, а.с. 36).

16. Ухвалою суду від 11 червня 2019 року (головуючий суддя Іващенко В.М.) цивільну справу №401/1760/18 за позовами ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки над дитиною, та стягнення аліментів, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - орган опіки та піклування виконавчого комітету Світловодської міської ради, об`єднано в одне провадження зі справою №401/1038/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відібрання малолітньої дитини, треті особи орган опіки та піклування виконавчого комітету Світловодської міської ради, ОСОБА_3

Вказаною ухвалою суду об`єднану справу №401/1760/18 передано іншому складу суду для вирішення питання про об`єднання в одне провадження зі справою №401/1708/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - орган опіки та піклування виконавчого комітету Світловодської міської ради (том №4, а.с. 76, том №6, а.с. 69).

17. Постановою Кропивницького апеляційного суду від 13 травня 2019 року задоволено апеляційну скаргу представника Відповідача-1, адвоката Таранкової О.О., скасовано ухвалу Світловодського міськрайонного суду від 06 березня 2019 року про зупинення провадження у справі, направлено справу №401/1708/18 для продовження розгляду до суду першої інстанції (том №2, а.с.68-73).

18. Ухвалою суду від 18 червня 2019 року призначено в цивільній справі №401/1708/18 за позовом ОСОБА_1 до Відповідача-1 та Відповідача-2 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, підготовче судове засідання на 03 липня 2019 року (том №3, а.с. 83).

19. Ухвалою суду від 12 липня 2019 року цивільну справу №401/1708/18 за позовом ОСОБА_1 до Відповідача-1 та Відповідача-2 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - орган опіки та піклування виконавчого комітету Світловодської міської ради, об`єднано з цивільною справою №401/1760/18 за позовами ОСОБА_1 до Відповідача-1 та Відповідача-2 про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки над дитиною та стягнення аліментів, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відібрання малолітньої дитини, треті особи орган опіки та піклування виконавчого комітету Світловодської міської ради, ОСОБА_3 .

Вказаною ухвалою суду від 12 липня 2019 року відмовлено в задоволенні клопотання представника Відповідача-1, ОСОБА_2 , адвоката Таранкової О.О., про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - орган опіки та піклування виконавчого комітету Світловодської міської ради, до прийняття рішення у справі за позовами ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки над дитиною та стягнення аліментів, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відібрання малолітньої дитини, треті особи орган опіки та піклування виконавчого комітету Світловодської міської ради, ОСОБА_3 (том №7, а.с. 33-37, 74-77).

20. Ухвалою суду від 12 липня 2019 року задоволено клопотання первічного позивача та витребувано з Державної прикордонної служби України відомості про виїзд Відповідача-1, громадянки України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,за кордон та про її повернення (в`їзд) до України, за період 2015 - 2019 роки (том №7, а.с. 38).

21. Ухвалою суду від 12 липня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено об`єднану справу №401/1708/18 до судового розгляду у відкритому судовому засіданні, та витребувано у Відповідачки-1 для огляду документи (том №7, а.с. 42).

22. Судові засідання, призначені у справі на 26 липня 2019 року та 28 жовтня 2019 року, за заявами представників сторін були відкладені.

23. Ухвалою суду від 25 листопада 2019 року прийнято відмову первісного позивача ОСОБА_1 від позову до Відповідача-2 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , і провадження у справі в цій частині закрито.

Позиція первісного позивача, ОСОБА_1 :

1. В обгрунтування позовних вимог позивач, ОСОБА_1 зазначала, що її позовні вимоги спрямовані на захист прав та законних інтересів її малолітнього онука з метою створення належних умов для виховання, утримання та лікування дитини, оскільки відповідачі - батьки дитини самоусунулися від виконання своїх батьківських обов`язків з жовтня 2015 року. Позивач вказувала, що вона є рідною бабусею малолітнього ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Києві. Батьками онука ОСОБА_4 є її донька, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , (далі - Відповідач-1) та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , (далі - Відповідач-1). На час народження онука, його батьки були студентами, проживали в гуртожитку в Києві, та перебували у зареєстрованому відділом Державної реєстрації актів цивільного стану по м.Світловодськ 05 серпня 2015 року шлюбі. Відповідачі на той час не мали, та не мають власного житла.

06 жовтня 2015 року Відповідач-1, ОСОБА_2 , привезла новонародженого сина ОСОБА_4 з Києва в Світловодськ, до неї, Позивачки, до дому. Проживши з нею та з дитиною близько двох тижнів, Відповідачка-1 уїхала продовжувати навчатися до Києва, а сина ОСОБА_4 , за усною домовленістю, залишила у неї, Позивачки, за адресою: будинок АДРЕСА_1 . Вказаний будинок є її власністю.

Починаючи з жовтня 2015 року і до цього часу її онук, ОСОБА_4, постійно проживає з нею за адресою: будинок АДРЕСА_1 , та знаходиться на її повному утриманні і вихованні.

З того часу, як дитина проживає у неї, батьки дитиною не цікавилися, матеріальної допомоги чи коштів на утримання дитини батьки не надавали.

Онук ОСОБА_4 страждає на ряд захворювань, (синдром м`язково - дістонічних розладів як наслідок гіпоксично - ішемічного пошкодження головного мозку за гіпертонічним типом, лівобічна пірамідна недостатність) та потребує постійного лікування та догляду. Вона забезпечує лікування онука, разом з дитиною перебуває у лікарнях, на обстеженнях, на лікарських консультаціях. Жодний з батьків станом здоров`я дитини не цікавиться.

Її дочка, Відповідач-1, декілька раз у рік на декілька годин приїжджала до неї в гості, влаштовувала сварки, після чого їхала по своїх справах. Вона знає, що Відповідачка -1 періодично виїжджає на заробітки за кордон. Під час останнього приїзду у квітні 2018 року Відповідачка-1 вчинила сварку, та нанесла їй та своїй бабусі побої в присутності онука.

Відповідач-2, до часу звернення її до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, до дитини у гості не приїжджав, життям дитини не цікавився, матеріальної допомоги їй не надавав. Дитина не знає батька і не бачила його жодного разу. Після її звернення до суду Відповідач-2 став надавати матеріальну допомогу, став приїжджати, цікавитися життям свого сина.

В своєму будинку вона створила для онука необхідні умови, для дитини є окрема кімната, меблі, іграшки, належне харчування, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов.

2. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач, ОСОБА_1 , надала суду копії доказів та документів:

- паспортів позивача, ОСОБА_1 , та відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (том №1, а.с. 6, 10-12, том №3, а.с. 5,9-11);

- свідоцтва про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (том №1, а.с.7, том№3, а.с.6);

- свідоцтва про народження відповідачки ОСОБА_2 (том №1, а.с.8, том №3 а.с.7);

- свідоцтва про шлюб відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (том №1, а.с.9, том №3, а.с.8);

- закордонного паспорта відповідачки ОСОБА_2 (том №1, а.с.13, том №3, а.с.110-112);

- довідки про склад сім`ї позивачки ОСОБА_1 , з якою проживає з 06 жовтня 2015 року онук ОСОБА_4 (том №1, а.с.14, том№3, а.с.12);

- письмових заяв сусідки позивачки до служби у справах дітей (том №1, а.с.15-17);

- документів медичних закладів про стан здоров'я відповідача-1 ОСОБА_2 (том №1, а.с.18-22, том №3, а.с.114-120);

- документів медичних закладів про стан здоров'я дитини ОСОБА_4 (том №1, а.с. 23-25);

- повідомлення головного лікаря КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги» від 04 травня 2018 року про те, що догляд за дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , здійснює його бабуся ОСОБА_1 (том №1, а.с. 26);

- повідомлення Світловодського відділу поліції ГУНП в Кіровоградській областівід 26.04.2018 р. (том №1, а.с. 27);

- акту обстеження житлово-побутових умов позивачки ОСОБА_1 від 15 травня 2018 року для визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 (том №1, а.с. 28, том №3, а.с.20);

- дипломів про здобуту в Національному технічному університеті України «Київський політехнічний інститут» вищу освіту ОСОБА_2 (навчання в період з 2011 по 2015 роки денна форма, навчання в період з 2015 по 2017 роки денна форма) (том №2, а.с. 106, 107);

- трудової книжки ОСОБА_2 НОМЕР_1 (том №2, а.с. 108);

- трудової угоди від 01.04.2016 р. між ТОВ «Клева-Травел» та ОСОБА_2 про надання організації послуг в період з 01.04.2016 року по 30.06.2016 року (том №3, а.с.109);

- закордонного паспорту ОСОБА_2 , виданий 14.08.2017 року, з відміткою про її перебування у Польщі в період з 02.09.2017 року по 20.11.2017 р. (том №3, а.с.111,112);

- трудового договору від 03.09.2018 р. між рестораном «Срібна Гора» (м. Краків Польща) та ОСОБА_2 на період з 06.09.2018 року по 31.08.2021 року(том №3, а.с. 113);

- довідки про реєстрацію місця проживання малолітнього ОСОБА_4 від 13 листопада 2018 року за адресою: АДРЕСА_1 (том №3, а.с. 121);

- декларації з лікарем КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Світловодської міської ради, який надає первинну медичну допомогу малолітньому ОСОБА_4 , та медичні документи щодо стану здоров`я дитини ОСОБА_4 (том №3, а.с. 122-154);

- висновків спеціалістів - практикуючих дитячих та сімейних психологів щодо соціально-психологічного портрету ОСОБА_1 та її онука малолітнього ОСОБА_4 , згідно якого психологи не рекомендують насильно відокремлювати бабусю від онука, міняти без потреби (якщо це не загроза для його життя) місце проживання хлопчика. Малолітній ОСОБА_4 потребує індивідуального навчання, постійного догляду та присутності близьких людей, яким він довіряє. Міняти умови та спосіб життя, в звязку з низькою та повільною адаптацією хлопчика, наявністю певних ускладень його захворювань, психологи не рекомендують різко змінювати звичне та зрозуміле для дитини оточуюче середовище.

Якщо мати, ОСОБА_2 , планує стати частиною життя свого сина, то має пройти сама курс реабілітації та навчання догляду за дітьми з особливими потребами, школу материнства, обстежитися, а припотребі і лікуватися (том №3, а.с. 156-167);

- довідки від 25 жовтня 2018 року завідувача ДНЗ (ясла-садок) №14 про те, що ОСОБА_4 , 2015 року народження, відвідує дошкільний навчальний заклад з 08 жовтня 2018 року (том №3, а.с.168).

Ухвалою суду від 12 липня 2019 року задоволено клопотання первісного позивача ОСОБА_1 та витребувано з Державної прикордонної служби України відомості про виїзд Відповідача-1, громадянки України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,за кордон та про її повернення (в`їзд) до України, за період 2015 - 2019 роки (том №7, а.с. 38).

Згідно повідомлення від 24 липня 2019 року Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України громадянка України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , дійсно:

- виїжджала з України 12 червня 2017 року повернулася 20 листопада 2017 року;

- виїжджала з України 20 квітня 2018 року повернулася 11 грудня 2018 року;

- виїхала з України 05 червня 2019 року (том №7, а.с.87).

3. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позовних заявах.

Пояснили, що батьки дитини, Відповідач-1 та Відповідач-2 з жовтня 2015 року не можуть і не бажають створити належні умови для розвитку та виховання дитини, вихованням дитини не займаються, матеріально дитину не утримують, станом здоров`я не цікавляться її лікуванням не займаються, між собою питання щодо місця проживання дитини не вирішують, дитина позбавлена батьківського піклування та з народження з ними не проживає, перебуває на її повному утриманні, отже, відповідачі фактично ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини.

4. На підставі викладеного, з метою захисту прав та законних інтересів дитини, позивачка, ОСОБА_1 , просила суд:

- позбавити Відповідач-1 та Відповідач-2 батьківських прав стосовно їх сина ОСОБА_4 ;

- встановити опіку над дитиною та призначити її опікуном дитини;

- визначити місце проживання дитини з нею, бабусею дитини, за адресою її реєстрації та проживання в будинку АДРЕСА_1 ;

- стягувати з Відповідача-1 та Відповідача-2 на її користь аліментів на утримання онука в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) з кожного, але не менше прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позову та до повноліття дитини.

Також з вказаних підстав ОСОБА_1 заперечувала проти задоволення позову ОСОБА_2 про відібрання дитини.

Позиція Відповідачки-1, ОСОБА_2 :

1. Відповідачка-1, ОСОБА_2 , позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала.

Заперечуючи проти позовних вимог ОСОБА_1 , Відпловідачка -1, ОСОБА_2 , 15 березня 2019 року подала позов до ОСОБА_1 про відібрання дитини.

В обгрунтування своїх вимог зазначала, що дійсно є матір`ю малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина народилася від шлюбу з ОСОБА_3 коли вона була студенткою останнього курсу КПІ та проживала в гуртожитку сімейного типу разом з ОСОБА_3 в м. Києві.

Після народження її син захворів і вона з ним перебувала у лікарні. Після лікарні її мати ОСОБА_1 забрала її з дитиною до місця свого проживання в м. Світловодськ. Вона ніколи не ухилялась та не ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Дійсно у неї зі своєю матір'ю позивачкою, ОСОБА_1 , у жовтні 2015 року була домовленість про тимчасове проживання її дитини сина ОСОБА_4 в м. Світловодську зі ОСОБА_1 доки дитина виросте та буде відвідувати дошкільний навчальний заклад, та доки вона не закінчить навчання та не влаштується на роботу. У жовтні 2015 року вона, залишивши сина у матері ОСОБА_1 , повернулася та стала працювати в Києві, потім виїхала на заробітки до Польщі, заробляти гроші на утримання дитини, оскільки батько дитини - ОСОБА_3 не допомагав.

Вона періодично приїжджала до м. Світловодська де жила у матері, допомагала матеріально утримувати дитину, спілкувалась з нею, приймала участь у вихованні та лікуванні свого сина. З квітня по грудень 2018 року вона знаходилася на заробітках у Польщі. У грудні 2018 року вона повернулася з Польщі на Україну та дізналася про звернення ОСОБА_1 з позовами до суду.

З грудня 2018 року вона проживає в орендованій окремій кімнаті зі своїм співмешканцем ОСОБА_13 в житловому одноповерховому чотирьохкімнатному будинку АДРЕСА_2 .

З січня 2019 року вона офіційно працевлаштована в ПП «Каіс Плюс» в м. Луцьку Волинської області, яке знаходиться в м. Луцьку Волинської області, де отримує заробітну плату.

Після приїзду з Поліщі вона хотіла забрати дитину та проживати з нею в Києві, але ОСОБА_1 їй відмовила.

Вона не заперечує, що ОСОБА_1 належним чином проявляє турботу до її сина, однак бажає, шоб син проживав разом з нею, і вона буде його виховувати.

2. В обгрунтування своїх вимог відповідач-1, ОСОБА_2 , надала суду копії доказів:

- закордонного паспорту з відомостями про перетинання ОСОБА_2 кордону України (том №1, а.с. 97);

- довідки про реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 в АДРЕСА_3 ;(том №1, а.с. 99);

- довідки дошкільного навчального закладу (ясла-садок) №14 загального типу комунальної власності виконавчого комітету Світловодської міської ради від 26 грудня 2018 року про те, що ОСОБА_4 , 2015 р.н., відвідує заклад з 08 жовтня 2018 року (том №1, а.с.100, том №3, а.с. 105);

- звернення ОСОБА_2 від 26 грудня 2018 року до служби у справах дітей виконавчого комітету Світловодської міської ради про те, що її мати ОСОБА_1 перешкоджає бачитися з її малолітнім сином ОСОБА_4 , та не допускає до дитини (том №1, а.с.101, том №3, а.с.106);

- позовної заяви ОСОБА_2 про розірвання шлюбу з ОСОБА_3 , та ухвали Подільського районного суду міста Києва від 07 лютого 2018 року про відкриття провадження у справі (том №1, а.с. 103-105);

- банківських виписок по рахунках ОСОБА_2 відкритих в АТ «Райффайзен» (том №1, а.с. 112-122);

- документів з ЛДЦ «Арника плюс» про результати обстеження ОСОБА_4 в 2018 року (том №1, а.с. №123,125, том №3, а.с.108-110);

- виписки по картці 4149 4978 4818 4729 у АТ Комерційний Банк «ПриватБанк» ОСОБА_2 за період 2016-2018 роки (том №1, а.с. 126);

- акту обстеження житлових умов від 09 січня 2019 про те, що ОСОБА_2 з грудня 2018 року та її співмешканець ОСОБА_13 , 1978 року народження, мешкають в окремій кімнаті в житловому одноповерховому чотирьохкімнатному будинку АДРЕСА_2 (том №1, а.с. 144, том №3, а.с.132);

- довідки №1 від 11 січня 2019 р. про те, що ОСОБА_2 працює у ПП «КАІС Плюс» в м. Луцьку на посаді-інженера-програміста з 10 січня 2019 року з посадовим окладом 4400 грн. та характеристика з місця роботи (том №1, а.с. 145, 146, 186);

- письмової заяви ОСОБА_2 від 14 січня 2019 року про її згоду на проживання у ОСОБА_1 її дитини до прийняття судового рішення (том №1 а.с.152);

- заяви до служби у справах дітей від 16 січня 2019 року про перегляд висновку органу опіки та піклування (том №1, а.с. 182, том №3, а.с.123);

- довідки з місця роботи від 15 січня 2019 р. (том №1, а.с. 186, том №3, а.с.127);

- листа до ОСОБА_1 про повідомлення реквізитів для перерахування коштів на утримання дитини (том №1, а.с. 187);

- відповіді Світловодського відділу поліції від 23 січня 2019 р. вих.№1/203/111/2018 про те, що між відповідачою та позивачкою за місцем проживання останньої сварка щодо перешкод у спілкуванні з дитиною (том №1, а.с. 216);

- листа від 06 лютого 2019 року про добровільну сплату коштів на утримання дитини до вирішення судом спору та квитанцій про сплату коштів на утримання дитини (том №1, а.с. 220-223);

- квитанції про перерахування ОСОБА_2 грошових коштів на користь ОСОБА_1 за лютий 2019 року - в розмірі 2000 грн., за березень 2019 року - в розмірі 2000 грн., за квітень 2019 року - в розмірі 2000 грн. (том №4, а.с.3, 5, 7);

- довідки про доходи ОСОБА_2 з ТОВ «Телесвіт» за період з травня по вереснень 2017 року, з листопада 2017 року по квітень 2018 року ( том №4, а.с. 9, том №6 а.с.26, 27);

- копія трудового договору від 03.09.2018 р. між рестораном «Срібна Гора» (м. Краків Польща) та ОСОБА_2 на період з 06.09.2018 року по 31.08.2021 року (том №4, а.с.12, том №6, а.с. 28);

- договору оренди житлового приміщення від 20 березня 2019 року, який укладено в с. Оздів Луцького району Волинської області між ОСОБА_14 (орендодавець) і ОСОБА_2 (орендатор), відповідно до якого ОСОБА_2 за щомісячну орендну плату в розмірі 100 грн. приймає у строкове користування окрему кімнату в житловому будинку АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_14 на строк 2 роки 11 місяців (том №4, а.с.13, 14);

- акту обстеження житлових умов від 15 лютого 2019 про те, що ОСОБА_2 з грудня 2018 року та її співмешканець ОСОБА_13 , 1978 року народження, мешкають в окремій кімнаті в житловому одноповерховому чотирьохкімнатному будинку АДРЕСА_2 (том №4, а.с.15);

- свідоцтва про шлюб відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (том №6, а.с.7);

- свідоцтва про народження сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (том №6, а.с.8).

3. В судовому засіданні відповідачка, ОСОБА_2 та її представник зустрійний позов підтримали з підстав в ньому викладених, проти задоволення позовів ОСОБА_1 заперечували.

4. На підставі викладеного, Відповідачка-1 ОСОБА_2 зазначаючи, що ОСОБА_1 чинить їй перешкоди в спілкуванні з дитиною, та в її участі у вихованні сина, вона як матір малолітньої дитини має переважне право про визначення місця проживання дитини з нею, право на безперешкодне спілкування з дитиною, просила суд задовольнити її позов про відібрання від ОСОБА_1 дитини, а в задоволенні позовів ОСОБА_1 - відмовити (том №3, а.с.101-103).

Позиція Відповідача-2, ОСОБА_3 :

1. Відповідач-2, ОСОБА_3 , позов ОСОБА_1 про визначення з нею місця проживання його сина та стягнення з нього аліментів на утримання сина визнав.

В судовому засіданні зазначив, що дійсно з серпня 2015 року він перебував з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, та у них народився син ОСОБА_4 . На момент народження сина, він навчався в КУП НАН України та з ОСОБА_2 мешкали в гуртожитку в м. Києві, де умови для проживання з дитиною не відповідали для нормального проживання, а тому вирішили, що дитина буде проживати з матір`ю відповідачки ОСОБА_2 - ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 з листопада 2015 року, де і проживає дитина до теперішнього часу. Фактичні шлюбні відносини з відповідачкою ОСОБА_2 остаточно припинились з травня 2017 року. Рішенням Подільського районного суду м. Києва 27 березня 2019 року шлюб мі ними розірвано. Він та його матір ОСОБА_15 після народження ОСОБА_4 , допомагали матеріально забезпечувати дитину, але через погіршення стосунків між позивачкою та її донькою, він був позбавлений можливості спілкуватись з сином та бачитись з ним. Він не відмовляється від свого сина та готовий надавати матеріальну допомогу на його утримання та займатись його вихованням. Так, відповідно до фіскальних чеків від 12.02.2019 року, 21 березня 2019 року, від 23 квітня 2019 року, від 27 травня 2019 року він перерахував грошові кошти аліменти по 2040 грн. на ім`я позивачки ОСОБА_1 . Останнім часом, позивачка ОСОБА_1 дозволила його матері провідувати його сина та передавати подарунки, про що свідчать зроблені спільні з дитиною фотознімки.

Вважає, що ОСОБА_1 не надано до суду доказів на підтвердження позовних вимог щодо позбавлення відповідача ОСОБА_3 батьківських прав стосовно малолітнього сина ОСОБА_4 , а тому просив відмовити в цій частині позову.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення з нього аліментів на її користь на утримання онука ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% відсотків прожиткового мінімуму дитини відповідного віку з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , з урахуванням сплачених аліментів у лютому 2019 року, він не заперечує.

В обгрунтування направлення ОСОБА_1 грошей на утримання сина, Відповідач-2 надав копії чеків та квитанції (том №3, а.с.161, 162, 168, 173, 174, 227, 228, том №4, а.с. 63-65, том №6, а.с.42-46).

Також, надав копію рішення Подільського районного суду від 27 березня 2019 року яким задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та розірвано шлюб, зареєстрований між ними 05 серпня 2015 року. Вказаним судовим рішенням відмовлено в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , оскільки позивачкою ОСОБА_2 не доведено перед судом, що дитина знаходиться на її утриманні (том №4, а.с.66, 67).

Крім того, ОСОБА_3 заперечив щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про відібрання дитини, зазначивши, що їх дитиною майже з народження по теперішній час повністю опікується та матеріально забезпечує матір ОСОБА_2 - ОСОБА_1 , незважаючи на те, що у останньої були певні захворювання та вона отримала інвалідність за станом здоров`я. Він, як батько дитини, був позбавлений можливості спілкуватись з сином та бачитись з ним, оскільки ні позивачка, ні її матір не відповідали на телефоні дзвінки, а коли він приїздив щоб побачитись із сином, йому не відчиняли двері, тим самим усіляко чинили перешкоди щоб він не мав можливість спілкуватись із сином та матеріально допомагати. З лютого 2019 року він надає на утримання сина матеріальну допомогу, добровільно сплачуючи аліменти в розмірі 2000 грн. щомісячно переховуючи кошти позтвачці ОСОБА_1 .

Окрім того, його матір - ОСОБА_15 відвідує онука, бачиться з ним, спілкується та допомагає позивачці зі своєї сторони. Також вважає, що позивачка ОСОБА_2 намагається зашкодити інтересам дитини позбавивши спілкування дитини з відповідачкою ОСОБА_1 , батьком дитини ОСОБА_3 та бабусею ОСОБА_15 .

Щодо постійного місця проживання дитини з Відповідачкою-1 ОСОБА_2 , зазначав, що вона за адресою: АДРЕСА_2 стала проживати лише нещодавно з грудня 2018 року зі співмешканцем ОСОБА_13 та його батьками. Враховуючи всі обставини справи просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 щодо відібрання від ОСОБА_1 малолітнього сина ОСОБА_4 , так як це буде порушувати його право на спілкування з дитиною. При цьому, пояснив, що ОСОБА_2 через свій образ життя не готова бути матірю (том №6 а.с.42, 43)

Позиція третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Світловодської міської ради:

1. Орган опіки та піклування подав до суду такі висновки по суті справи.

Згідно висновку від 01 серпня 2018 року, враховуючи всі обставини та інтереси малолітнього ОСОБА_4 орагн опіки та піклування одноголосно прийняв рішення визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , з рідною бабусею ОСОБА_1 (том №1 а.с. 52, 53).

Згідно висновку від 04 квітня 2019 року, враховуючи інтереси малолітнього ОСОБА_4 прийнято одноголосне рішення про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відносно малолітнього ОСОБА_4 (том №3, а.с.235, 236).

Згідно висновку від 31 травня 2019 року, орган опіки та піклування, враховуючи всі обставини справи, вважає за доцільне відібрання малолітнього сина ОСОБА_4 від ОСОБА_1 , яка тримає його у себе не на підставі закону або рішення суду, та повернення дитини матері ОСОБА_2 (том №6 а.с. 65, 66).

Згідно висновку від 16 липня 2019 року, орган опіки та піклування, враховуючи всі обставини справи та інтереси малолітнього ОСОБА_4 орагн опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання ОСОБА_4 з матір`ю ОСОБА_2 (том №7 а.с. 53, 54).

2. В судовому засіданні представник органу опіки та піклування пояснив, що висновок від 01 серпня 2018 року було зроблено за відсутності батьків дитини, оскільки не було відомо місце їх знаходження.

Висновки від 04 квітня 2019 року, від 31 травня 2019 року та від 16 липня 2019 року було зроблено після заслуховування батьків дитини.

Під час судового розгляду справи підтвердилося, що між Відповідачкою-1, ОСОБА_2 та її малолітнім сином ОСОБА_4 відсутній належний контакт як матері і дитини. Після народження сина з листопада 2015 року його матір, ОСОБА_2 , з дитиною майже чотири роки не проживала, вихованням дитини не займалася, не проявила свою материнську любов, і турботу, що призвело до повної втрати контакту між дитиною та матір`ю дитини. Для відновлення такого контакту потрібен час, потрібні регулярні зустрічі ОСОБА_2 зі своїм сином в присутності ОСОБА_1 . Встановлені в судовому засіданні обставини вказують на те, що на час вирішення справи в суді, враховуючи пояснення сторін, показання свідків в тому числі практикуючого психолога, діючи в інтересах дитини, відбирати малолітнью дитину ОСОБА_4 від ОСОБА_1 та передавати матері ОСОБА_2 є передчасним, оскільки призведе до стресу та психологічної травми дитини та вплине на стан його здоровя. Правильно та доцільно визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 з його рідною бабусею ОСОБА_1 до відновлення між матір`ю дитини та дитиною належного, здорового психологічного контакту досягнення якого повинно бути підтверджено спеціалістом, зокрема, дитячим психологом.

Позиція третьої особи служби у справах дітей Луцької районної державної адміністрації Волинської області:

Згідно листа від 21 лютого 2019 року служба у справах дітей Луцької РДА не підтримує позовні вимоги про позбавлення батьківських прав матері ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , та надало акт обстеження від 15 лютого 2019 року та додані до нього документи (том №3, а.с.205-209, том №7, а.с.112, 131).

В судовому засіданні за клопотанням позивачки, ОСОБА_1 , були допитані свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_29 , ОСОБА_19 .

Свідок ОСОБА_15 суду пояснила, що проживає в Кременчуцькому районі. Відповідач-2, ОСОБА_3 , є її сином. У 2015 року її син, навчаючись в інституті в м. Києві, вступив у шлюб з Відповідачкою-1 ОСОБА_2 з якою проживали в гуртожитку. У сина від шлюбу з ОСОБА_2 народився син ОСОБА_4 , її онук. Після народження її онук попав у лікарню. Вона у 2015 році двічі приїжджала в Київ да помогала чим могла. З лікарні батьки онука відвезли до матері ОСОБА_2 - бабусі ОСОБА_1 у м. Світловодськ, де і залишили. Вона допомагала сину та невістці в побуті. У сина та ОСОБА_2 виникали побутові конфлікти. ОСОБА_2 часто уходила гуляти, та не приховувала холодного відношення до її сина. ОСОБА_2 провокувала сварки, у неї неврівноважений характер. Одного разу ОСОБА_2 прокусила нос ОСОБА_3 . ОСОБА_2 проживаючи з ОСОБА_3 не займалася по домашньому господарству, неадекватно себе поводила. Коли дитина стала жити у ОСОБА_1 , її син приїжджав до дитини в Світловодськ, але іноді йому не відкривали двері. Через деякий час її син і ОСОБА_2 розійшлись. ОСОБА_2 майже не приїжджала до своєї дитини у Світловодськ, і не намагалася виконувати свої материнські обов`язки. На день народження своєї дитини не приїжджає. ОСОБА_2 для своєї дитини є чужою людиною. Її онук майже з народження знаходиться на вихованні та утриманні Позивачки ОСОБА_1 , яка його доглядає, і фактично протягом чотирьох років заміняє дитині матір. Оскільки Відповідачка-1, ОСОБА_2 , не проявила себе як мати, вихованням, доглядом, утриманням, лікуванням своєї дитини не займалася та не займається, зайнята лише своїм особистим життям, дитина не знає її як матір, тому забирати дитину від ОСОБА_1 та передавати дитину ОСОБА_2 не треба, так як це буде для дитини сильна психологічна травма. Для ОСОБА_4 зараз сама рідна людина ОСОБА_1 . Її син працює в Києві, а ОСОБА_2 уїхала за кордон. Її син у 2019 році став бачитися з дитиною, помогає ОСОБА_1 і платить їй гроші на дитину. Її син працює в Києві, не має свого житла, але від свого сина не відмовляється. ОСОБА_3 налагоджує стосунки з дитиною, направляє гроші ОСОБА_1 , та бажає приймати участь у вихованні свого сина ОСОБА_4 . Вона з 2019 року на вихідних приїжджає до ОСОБА_1 відбвідує свого онука ОСОБА_4 . Вона з ОСОБА_2 не спілкувалася майже три останні роки.

Свідок ОСОБА_16 суду пояснила, що працює та має стаж 20-ть років роботи сімейним психологом. За зверненням ОСОБА_1 та адвоката, вона із залученням колеги-спостерігача, проводила дослідження психологічного стану малолітньої дитини ОСОБА_4 та його бабусі ОСОБА_1 . Під час дослідження, яке тривало декілька зустрічей з квітня до листопада 2019 року включно, вони використовували методичні рекомендації щодо діагностики дітей та проводили декілька тестувань. ОСОБА_4 проявив себе складно соціалізованим для спілкування з людьми. На поставленні для ОСОБА_4 питання, не відповідаючи він дивився на свою бабусю. Людина, яка з народження дитини, рік з дитиною, для дитини основна людина. Вони побачили, що для дитини родина - це його бабуся ОСОБА_1 та прабабуся. ОСОБА_1 для ОСОБА_4 це його мати. А мати ОСОБА_2 - «холодна акула, яку кусається». Образ батьку у ОСОБА_4 стертий. У ОСОБА_1 було діагостовано яскраво виражене насильство від своєї дочки. Для ОСОБА_4 необхідне індивідуальне навчання та довірливі стосунки. Після приїзду мами ОСОБА_2 та зустрічі у червні 2019 року, у ОСОБА_4 був психологічний зрив. Мати у дитини викликає страх, і є далекий образ. Новий образ який ОСОБА_4 боїться (дитина відчуває небезпеку), - це мамин новий чоловік. Мати ОСОБА_2 з ОСОБА_4 не спілкувалася, тому дитина постійно в інформаціному полі бабусі.

Щодо вимог ОСОБА_2 про відібрання дитини від бабусі ОСОБА_1 психолог ОСОБА_16 суду пояснила, що мати дитині потрібна. Проте, необхідно, щоб мати ОСОБА_2 зайшла в родину бабусі, і поступово, для налагодження контакту до року, дійшла до своєї дитини. Треба реабілітація матері ОСОБА_4 , близько року мама повинна бути в родині у бабусі з дитиною. Якщо мати забере у бабусі ОСОБА_4 , відвезе в інший населений пункт де дитина нікого не знає, це негативно відобразится на дитині, це небезпечно для дитини. Необхідно, щоб мати ОСОБА_4 почала спілкуватися з бабусею та дитиною під контролем дитячого невролога і дитячого психолога. Для ОСОБА_4 необхідно, щоб налагодився контакт у мами з бабусею. Доньці потрібно подружитися зі своєю мамою. Бабусі треба навчитися довіряти доньці. На даний час ідеальне місце для дитину бути у бабусі ОСОБА_1 .

На питання суду, свідок ОСОБА_16 відповіла, що оскільки мати ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , протягом перших чотирьох років життя свого сина ОСОБА_4 з ним не жила, дитиною не опікувалася та не виховувала, для встановлення у даних обставинах відповідного контакту дитини з матірю потрібен періоду часу не менше одного року. Перші 2-3 місяці поступово, зустрічі матері з дитиною мають відбуватися в присутності ОСОБА_1 . Через шість місяців тривалість їх спілкування має збільшуватися, слід також проводити спільний відпочинок. Проте, якщо стосунки матері дитини з бабусею дитини не зміняться, психологічного контакту матері і дитини не буде. На даний час, без зазначеної підготовки дитини і матері, без встановлення між ними контакту, відбирати дитину від бабусі та віддавати її матері, для ОСОБА_4 протипоказано, та буде небезпечно.

Свідок ОСОБА_17 суду пояснила, що працює у дитячому садочку, та живе неподалік ОСОБА_1 . Вона добре знає ОСОБА_1 , яка сама декілька років виховує онука ОСОБА_4 , так як донька ОСОБА_1 не бажала виховувати свого сина.

Свідок ОСОБА_29 суду пояснила, що знайома зі ОСОБА_1 та її донькою ОСОБА_2 . Між донькою і матір`ю неприязнені стосунки. У ОСОБА_2 в дитинстві була травма голови і її лікували. Вона знає, що ОСОБА_2 народила ОСОБА_4 , проте його не годувала, плохо відносилася, залишила дитину у своєї матері, та не приїжджає до сина і матері. ОСОБА_4 чотири роки виховує ОСОБА_1 . У ОСОБА_2 не має материнського відношення до своєї дитини. На її звернення ОСОБА_2 реагувала агресивно, грубила. Вона знає, що ОСОБА_2 легковажна в стосунках з чоловіками, та їздить на заробітки за кордон.

Свідок ОСОБА_19 суду пояснила, що ОСОБА_2 її онука. В дитинстві у ОСОБА_2 була травма голови. ОСОБА_2 уїхала навчатися в Київ, де вступила у шлюб. ОСОБА_2 не хотіла дитину, а тому до сина ставиться як не до рідного. Народивши ОСОБА_4 , вона не хотіла його доглядати, а тому ОСОБА_4 привезла в Світловодськ до ОСОБА_1 , а сама поїхала далі вчитися та працювати. Після народження ОСОБА_4 , ОСОБА_2 не виконує свої батьківські обов`язки щодо виховання сина. ОСОБА_4 постійно протягом чотирьох років проживає у ОСОБА_1 , яка його виховує, утримує та доглядає. ОСОБА_2 за цей час навіть не купляла дитині одяг. Вона знає, що ОСОБА_2 веде вільне життя з чоловіками. Коли ОСОБА_2 приїздить 4-5 разів у рік до Світловодська, то вимагає від неї та ОСОБА_1 їхати на заробітки в Польщу та заробляти для неї на житло, а за відмову, їх ображає. Був випадок, коли ОСОБА_2 ображала свою матір нецензурною лайкою та наносила ОСОБА_1 побої. Вона чула як ОСОБА_2 свого сина називає - « кокос ». Вона знає, що новий співмешканець ОСОБА_2 не бажає з нею одружуватися, і вони стала випивати.

Розглянувши справу в порядку загального позовного провадження, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та зміст заяв сторін по суті справи, оцінивши у єдності та в сукупності надані позивачкою та відповідачами докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, та висновки органу опіки та піклування, проаналізувавши норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов до висновків, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити частково, а в задоволенні позову ОСОБА_2 слід відмовити.

Встановлені судом обставини справи:

1. Позивачка, ОСОБА_1 , є матір`ю Відповідачки-1, ОСОБА_2 .

2. Відповідачка-1, ОСОБА_2 , та Відповідач-2, ОСОБА_3 , уклали шлюб, який було зареєстровано 05 серпня 2015 року.

3. На момент укладення шлюбу відповідачі були студентами та проживали у сімейному гуртожитку вищого навчального закладу в м. Києві.

4. Відповідачі, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Києві.

5. Відповідачка-1, ОСОБА_2 , у жовтні 2015 року самостійно привезла свого сина ОСОБА_4 до своєї матері ОСОБА_1 .

6. Батьки дитини, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у жовтні 2015 року усно домовилися з ОСОБА_1 , що їх син ОСОБА_4 буде проживати з позивачкою за адресою: АДРЕСА_1

7. Відповідачі, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як батьки новонародженого ОСОБА_4 , добровільно визначили постійне місце проживання своєї дитини передавши її ОСОБА_1 .

8. З жовтня 2015 року малолітня дитина, ОСОБА_4 , проживає зі своєю бабусею ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , яка її виховує, доглядає та піклується.

9. З жовтня 2015 року малолітня дитина, ОСОБА_4 , ніколи не проживав зі своїми батьками.

10. Відповідно до медичних документів, які містяться в матералах справи, після народження дитина хворіє та за станом здоров`я (синдром мязково - дістонічних розладів як наслідок гіпоксично - ішемічного пошкодження головного мозку за гіпертонічним типом, лівобічна пірамідна недостатність) дитина потребує постійного лікування та догляду.

11. З 27 жовтня 2015 року малолітній ОСОБА_4 спостерігається дільничним педіатром та дільничною медичною сестрою за адресою: АДРЕСА_1

12. Малолітній, ОСОБА_4 за місцем проживання у м. Світловодську з жовтня 2018 року відвідує дошкільний навчальний заклад - ясла-садок №14.

13. Згідно акту обстеження житлових умов від 15 травня 2018 року ОСОБА_1 , одна займається вихованням та розвитком дитини, для малолітнього ОСОБА_4 створила всі необхідні умови для проживання.

14. Фактично перші чотири роки свого життя малолітня дитина ОСОБА_4 перебуває на постійному вихованні, догляді та утриманні своєї бабусі - ОСОБА_1 .

15. Вказані факти у судовому засіданні відповідачами не спростовано.

16. Відповідачка-1, ОСОБА_2 , не має місця реєстрації, та з грудня 2018 року тимчасово проживає без реєстрації в с. Оздів Луцького району Волинської області, де орендує зі своїм співмешканцем одну кімнату в приватному будинку. Співмешканець зі слів Відповідачки-1 працює за кордоном у Польщі. ОСОБА_2 з січня 2019 року працює по найму в м. Луцьку.

17. Відповідачка-1, ОСОБА_2 , зі своїм співмешканцем не перебуває у зареєстрованому шлюбі.

18. Відповідачка-1, ОСОБА_2 на заробітки з України виїжджала за кордон 12 червня 2017 року повернулася 20 листопада 2017 року; виїжджала з України 20 квітня 2018 року повернулася 11 грудня 2018 року; виїхала з України 05 червня 2019 року.

19. Відповідачка-1 до сина в м. Світловодськ приїжджає лише декілька раз (3-5) у рік, і її зустрічі з дитиною тривають декілька годин.

20. Відповідач-2, ОСОБА_3 , зареєстрований в с. Недогарки Кременчуцького району Полтавської області, проживає без реєстрації в м. Києві, де періодично змінює місце проживання. Працює тимчасово по найму, другого шлюбу не укладав.

21. У липні 2018 року позивачка, ОСОБА_1 , звернулася до суду в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_4 з позовною заявою до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини з нею за адресою: АДРЕСА_1 , та про стягнення з Відповідача-2, ОСОБА_3 , аліментів на утримання дитини.

22. Також, у липні 2018 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду в інтересах свого онука ОСОБА_4 з позовною заявою, з врахуванням доповнень, до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про позбавлення їх батьківських прав щодо сина ОСОБА_4 на підставі п.2 ч.1 ст.164 СК України, та про стягнення аліментів.

23. Також, у жовтні 2018 року позивачка, ОСОБА_1 , звернулася до суду в інтересах свого онука ОСОБА_4 з позовною заявою до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про призначення її опікуном їх дитини та про стягнення аліментів.

24. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 27 березня 2019 року за позовом ОСОБА_2 шлюб між нею та ОСОБА_3 розірвано.

Вказаним рішення суду встановлено такі факти, що подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 тривалий час не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, не ведуть спільного господарства.

ОСОБА_2 не було надано до суду жодного доказу які б підтверджували, що її син ОСОБА_4 перебуває на її утриманні, а тому відмовлено в задоволенні її позовних вимог про стягнення з батька дитини, ОСОБА_3 , аліментів на утримання сина.

Вказане судове рішення ОСОБА_2 не оскаржувала, що вказує на те, що вона погодилася з ухваленим судовим рішенням.

25. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав Відповідачка-1, ОСОБА_2 , 15 березня 2019 року подала до суду позовну заяву до Позивача, ОСОБА_1 , про відібрання від неї малолітньої дитини.

26. Відповідачка-1, ОСОБА_2 періодично надсилала кошти на картковий рахунок позивачки ОСОБА_1 на утримання дитини.

27. Відповідач, ОСОБА_3 з лютого 2019 року щомісячно надсилає кошти на картковий рахунок позивачки, ОСОБА_1 в рахунок сплати аліментів на утримання дитини.

28. Відповідачка-1, ОСОБА_2 , в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 просить відмовити, вважає позовні вимоги безпідставними. Вона не ухилялася від виконання батьківських обов`язів. Оскільки її мати ОСОБА_1 перешкоджала їй у спілкуванні з дитиною, вона бажає забрати сина від ОСОБА_26 та виховувати його самостійно.

29. Відповідач-2, ОСОБА_3 , в задоволенні позову про позбавлення його батьківських прав просив відмовити. Не заперечував проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визначення місця проживання його сина зі ОСОБА_1 . Також не заперечував проти стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_1 для утримання його дитини.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про відібрання від ОСОБА_1 просив відмовити, зазначаючи, що ОСОБА_2 не зможе самостійно виховувати та утримувати сина так як до цього не готова.

30. Орган опіки та піклування виконавчого комітету Світловодської міської ради 01 серпня 2018 року, враховуючи відсутність батьків дитини, оскільки не було відомо місце їх знаходження, дійшов до висновку за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 з рідною бабусею ОСОБА_1 .

31. 04 квітня 2019 року орган опіки та піклування дійшов висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відносно малолітнього ОСОБА_4 .

32. 31 травня 2019 року орган опіки та піклування дійшов висновку за доцільне відібрати малолітнього ОСОБА_4 від ОСОБА_1 , яка тримає його у себе не на підставі закону або рішення суду, та повернути дитину матері ОСОБА_2 .

33. 16 липня 2019 року орган опіки та піклування дійшов висновку за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 з матір`ю ОСОБА_2 .

34. В судовому засіданні представник орагну опіки та піклування, ОСОБА_27 , пояснила, що висновки від 04 квітня, 31 травня та 16 липня 2019 року були прийняті на користь матері дитини ОСОБА_2 на підставі висновку служби у справах дітей Луцької районної державної адміністрації.

Проте, представник органу опіки та піклування просив не брати до уваги вказані висновки оскільки в ході судового розгляду справи підтвердилося, що між Відповідачкою-1, ОСОБА_2 , та її малолітнім сином ОСОБА_4 відсутній належний здоровий психологічний контакт як матері і дитини. Після народження сина з листопада 2015 року ОСОБА_2 з дитиною майже чотири роки не проживала, вихованням дитини не займалася, не проявила свою материнську любов, і турботу, що призвело до повної втрати контакту між дитиною та матір`ю дитини. Для відновлення такого контакту потрібен час, потрібні регулярні зустрічі ОСОБА_2 зі своїм сином в присутності ОСОБА_1

На переконання представника орагну опіки та піклування на час вирішення справи в суді, враховуючи пояснення сторін, показання свідків та практикуючого психолога, діючи в інтересах дитини, відбирати малолітнью дитину ОСОБА_4 від ОСОБА_1 та передавати матері ОСОБА_2 є передчасним, оскільки призведе до стресу та психологічної травми дитини та вплине на стан його здоров`я. Тому, вірно та доцільно визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 з його рідною бабусею ОСОБА_1 до відновлення між матір`ю дитини та дитиною належного здорового психологічного контакту.

35. Спеціаліст, практикуючий сімейний та дитячий психолог, на підставі досліджень зробив висновок згідно якого не рекомендує насильно відокремлювати бабусю ( ОСОБА_1 ) від онука ОСОБА_4 та міняти місце проживання дитини, оскільки це негативно вплине на дитину.

Вказані обставини справи підтверджуються належними та допустимими доказами, сторонами визнаються та не спростовані.

36. Допитані в судовому засіданні свідки підтвердили, що з жовтня 2015 року вихованням, доглядом та утриманням малолітнього ОСОБА_4 займається лише ОСОБА_1 . Батьки дитини, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , з дитиною не живуть, працюють та живуть в інших містах країни, вихованням та доглядом свого сина з жовтня 2015 року не займалися.

37. Ухвалою суду від 25 листопада 2019 року у даній справі прийнято відмову позивачки ОСОБА_1 від позову до Відповідача-2 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , і провадження у справі в цій частині закрито.

Джерела права та оцінка суду щодо позовних вимог про позбавлення Відповідачки-1 ОСОБА_2 батьківських прав:

1. Згідно зі статтею 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

2. Відповідно ч.2 ст.1 СК України регулювання сімейних відносин здійснюється Сімейним кодексом з метою:

- зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб;

- утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї;

- побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки;

- забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку.

3. Відповідно до ч.2 ст.2 СК України Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини, зокрема. між бабою, дідом, прабабою, прадідом та внуками, правнуками.

4. Статтею 3 СК України визначено, що сім`я є первинним та основним осередком суспільства.

Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

5. Статтею 5 СК України визначено, що держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї.

Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини.

6. Відповідно до ст.6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років.

7. Положеннями ч. ч. 2, 7, 8, 9 ст.7 СК України передбачено, що сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками.

Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних члені сім`ї.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добровільності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

8. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Батьки зобов`язані поважати дитину.

Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

9. Згідно ст.151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам.

10. Згідно ч.1 ст.152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

11. Згідно ч. ч. 1, 2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

12. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

13. Відповідно до ст.164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоровя без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Отже, відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, - мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

14. Відповідно до ст.165 СК України, - право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

15. Відповідно до ст.ст. 3, 5, 7, 9, 18, 20, 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ою сесією Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держава зобов`язується забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих та адміністративних заходів.

Дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Пункт 1 статті 9 Конвенції про права дитини гарантує те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Дитина, яка тимчасово або постійно позбавлена сімейного оточення або яка в її власних якнайкращих інтересах не може залишатися в такому оточенні, має право на особливий захист і допомогу, що надаються державою.

Держави-учасниці відповідно до своїх національних законів забезпечують зміну догляду за дитиною.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом.

Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками або іншими особами, які відповідають за дитину як всередині Держави-учасниці, так і за кордоном.

16. Пунктом 15 та 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

При цьому, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

17. Статтею 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектувального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно ст. 11 вказаного Закону сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Отже, згідно вказаної статті, якою визначено права, обов`язки та відповідальність батьків за виховання та розвиток дитини, встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Стаття 14 вказаного Закону передбачає, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

18. Відповідно до ст. 257 СК України баба, дід мають право спілкуватися зі своїми внуками, брати участь у їх вихованні.

19. Відповідно до ст. 258 СК України баба, дід мають право на самозахист внуків. Баба, дід мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх внуків до органу опіки або до суду без спеціальних на те повноважень.

Висновок суду щодо позовних вимог про позбавлення Відповідачки-1, ОСОБА_2 , батьківських прав:

Відповідачка-1, ОСОБА_2 , є матір`ю малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд зазначає, що Відповідачка-1, ОСОБА_2 , діючи свідомо та за усною згодою батька дитини - ОСОБА_3 , через неспроможність виконувати свої батьківські обов'язки та зайнятість власними справами та особистим життям, у жовтні 2015 року свого малолітнього сина ОСОБА_4 самостійно передала на догляд, виховання та утримання своїй матері - Позивачці, ОСОБА_1 .

Суд відмічає, що з жовтня 2015 року, тобто більше чотирьох років поспіль, малолітній ОСОБА_4 постійно проживає разом з ОСОБА_28 , ОСОБА_1 , яка є його рідною бабусею, та яка самостійно його утримує, виховує, доглядає і опікується його розвитком.

Отже, фактично Відповідачі, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як батьки новонародженого ОСОБА_4 , добровільно визначили постійне місце проживання своєї дитини з Позивачкою, передавши свого сина ОСОБА_1 .

Суд враховує, що Відповідачка-1, ОСОБА_2 , з жовтня 2015 року і до звернення ОСОБА_1 до суду, особисто не оспорювала факт визначеного місця проживання свого сина з Позивачкою, ОСОБА_1 , тим самим, вона погоджувалася з вказаним.

Позивачка, ОСОБА_1 , у жовтні 2015 року прийняла у свою сім'ю свого онука, малолітнього ОСОБА_4 , та стала сама його виховувати, займатися його доглядом, утриманням розвитком та піклуванням.

Фактично позивачка, ОСОБА_1 замінила дитині рідну матір, оскільки ОСОБА_2 свідомо самоусунулася від виховання новонародженого сина, та продовжила займатися власним життям, навчанням та працею.

Рішенням Подільського районного суду від 27 березня 2019 року достовірно встановлено, що Відповідачка , ОСОБА_2 , вже тривалий час не підтримувала сімейно-шлюбних стосунків з Відповідачем, ОСОБА_3 , спільного господарства не мають, а тому їх сім'я розпалася внаслідок чого їх шлюб було розірвано.

При цьому, сімейні стосунки Відповідачка-1, ОСОБА_2 , з Позивачкою, ОСОБА_1 , і до жовтня 2015 року не підтримувала та не підтримує, мешкала та мешкає окремо в інших населених пунктах та за кордоном.

Під час нетривалих відвідувань Позивачки, ОСОБА_1 , та свого сина ОСОБА_4 , які відбувалися з періодичністю декілька разів у рік, Відповідачка-1, ОСОБА_2 , створювала сварки та конфлікти з різних побутових причин та через особисту неприязнь до своїх рідних.

Суд відмічає, що після відвідувань свого сина Відповідачка-1, ОСОБА_2 , завжди відїжджала до свого місця перебування, залишаючи малолітнього сина з позивачкою.

Суд зазначає, що позивачкою, ОСОБА_1 , достовірними та належними доказами доведено, що Відповідачка-1, ОСОБА_2 , дійсно ухилялася від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітнього сина ОСОБА_4 , повноцінно не цікавилася життям та здоров`ям дитини, не піклувалася про фізичний і духовний розвиток дитини, належної та повноцінної матеріальної допомоги на утримання дитини не надавала.

Досліджені в судовому засіданні докази у своїй єдності, сукупності та взаємозв`язку, переконують суд в тому, що Відповідачка-1, ОСОБА_2 , з жовтня 2015 року свідомо самоусунулася від постійного та систематичного виконання своїх обов`язків матері малолітньої дитини, та тривалий час ухилялася від виховання свого малолітнього сина ОСОБА_4 , належно не піклувалася про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, що на час звернення Позивачки, ОСОБА_1 до суду було достатньою підставою для застосування відповідальності, передбаченої п.2 ч.1 ст.164 СК України, у виді позбавлення батьківських прав.

Разом з цим суд враховує, що позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Суд зазначає, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.

Враховуючи викладене, суд не може залишити поза увагою той факт того, що після звернення позивачки, ОСОБА_1 , до суду з позовом до батьків дитини, та після початку судового розгляду справ, з грудня 2018 року відповідачі під впливом совісті зробили вірні висновки щодо недопустимості ухиляння від виконання своїх обов`язків по вихованню свого малолітнього сина ОСОБА_4 .

Своїми активними діями відповідачі довели суду, що вони виправилися, бажають та можуть в подальшому належно виконувати свої обов`язки щодо виховання та розвитку дитини, яка з їхньої згоди та дозволу вже понад чотири роки проживає, виховується й утримується Позивачкою, ОСОБА_1 .

При цьому, позивачка, ОСОБА_1 , повідомила суд про те, що Відповідач-2, ОСОБА_3 , після її звернення до суду почав надавати їй матеріальну допомогу на утримання дитини, почав цікавитися життям сина, приїжджає спілкуватися та налагодити з ним контакт.

Як наслідок зміни свого відношення до рідного сина та вчинення активних дій Відповідача-2, ОСОБА_3 , ухвалою суду від 25 листопада 2019 року у даній справі прийнято відмову позивачки ОСОБА_1 від позову про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , і провадження у справі в цій частині закрито.

Суд відмічає, що Відповідачка-1, ОСОБА_2 , після повернення з заробітків на Україну, дізнавшись про звернення позивачки, ОСОБА_1 , до суду, звернулася до суду для участі в судових розглядах справ, та заявила про своє бажання повернутися до виховання дитини.

Суд оцінює позицію Відповідачки-1, ОСОБА_2 , як дійсний прояв позитивних змін у її відношенні до належного виконання своїх материнських обов`язків та намагання повернутися до виховання сина.

Дії Відповідачки-1, ОСОБА_2 , доводять, що вона свідомо бажає припинити ухилення від виховання дитини, та почати належно виконувати свої обов`язки.

При цьому, суд звертає увагу, що право матері ОСОБА_2 , яка поспіль чотири роки проживала окремо від своєї дитини, на спілкування зі своєю дитиною, передбачено та захищається законом, а тому створення у цьому будь-ким штучних перешкод є недопустимим, і є в свою чергу може бути перешкодою у належному виконанні нею своїх обов`язків по вихованню дитини.

Проживання в інших населених пунктах на значній відстані від дитини, перебування тривалий час на заробітках за кордоном, суд розцінює як об`єктивні причини, які були особисто створені Відповідачкою-1 та перешкоджали ОСОБА_2 більше разів та часу зустрічатися з сином, особисто брати участь у його вихованні, розвитку та спілкуванні з ним.

Крім цього, зустрічі Відповідачки-1, ОСОБА_2 , з сином обумовлені наявністю або відсутністю на це дозволу з боку позивачки, ОСОБА_1 , яка самостійно у своїй сім`ї виховує дитину, і для якої через негативну поведінку ОСОБА_2 такі зустрічі Відповідачки-2 з дитиною були небажаними.

Суд в ході судових засідань переконався, що Відповідачка-1, ОСОБА_2 , бажає брати активну участь у вихованні, розвитку, утриманні свого сина ОСОБА_4 , та заперечує проти існування заявлених позивачкою підстав на час судового розгляду справи для позбавлення її батьківських прав щодо сина.

Отже, ставлення Відповідачки-1, ОСОБА_2 , до своєї дитини, до участі в її вихованні, навчанні, розвитку змінилося в кращу сторону та не є негативним.

В судовому засіданні як Позивачка , ОСОБА_1 , так і Відповідачка-1, ОСОБА_2 , висловили один до одного багато претензій та незадоволення своїми стосунками, що вказує на те, що між ними існували недоброзичливі стосунки, які перешкоджали та перешкоджають їх контакту та взаємному вирішенню питань у вихованні дитини, розвитку та спілкування з дитиною.

Суд погоджується з доводами Позивачки, ОСОБА_1 , про те, що Відповідачка-1 майже не надавала належну матеріальну допомогу на утримання дитини.

Разом з тим, суд відмічає, що Відповідачка-1 періодично направляла грошові кошти позивачці для утримання дитини, оскільки не мала стабільного та достатнього для цього доходу.

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На виконання зазначених вимог Позивачкою не надано достовірних, належних та допустимих доказів винної поведінки Відповідачки-1, ОСОБА_2 , з часу повернення її з-за кордону з грудня 2018 року щодо умисного злісного ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо своєї дитини, отже, такі докази відсутні.

На переконання суду Позивачкою також не доведено, в чому будуть полягати позитивні зміни в житті дитини в разі застосування до Відповідачки-1 такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав.

Проаналізувавши всі надані докази у справі у їх сукупності, виходячи із конкретних обставин даної справи, суд дійшов висновку, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не буде відповідати меті такого заходу: захисту інтересів дитини та стимулювання матері щодо належного виконання своїх обов`язків.

Разом з тим, судом встановлено, що Відповідачці-1, ОСОБА_2 , необхідно приймати більш активну участь у вихованні та утриманні дитини.

Суд вважає, що сам факт звернення позивачки ОСОБА_1 до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, є достатнім стимулюючим заходом щодо спонукання Відповідачки-1, ОСОБА_2 , змінити ставлення до виховання дитини, піклування про її фізичний і духовний розвиток.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовної вимоги про позбавлення Відповідачки-1, ОСОБА_2 , батьківських прав.

Джерела права та оцінка суду щодо позовних вимог про визначення місця проживання дитини та щодо зустрічних позовних вимог про відібрання дитини:

1. Відповідно до ст.ст. 3, 5, 7, 9, 18, 20, 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ою сесією Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держава зобов`язується забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих та адміністративних заходів.

Держави-учасниці поважають відповідальність, права і обов`язки батьків і у відповідних випадках членів розширеної сім`ї чи общини, як це передбачено місцевим звичаєм, опікунів чи інших осіб, що за законом відповідають за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються.

Дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Пункт 1 статті 9 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ою сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року) гарантує те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

3 метою гарантування і сприяння здійсненню прав, викладених у цій Конвенції, Держави-учасниці надають батькам і законним опікунам належну допомогу у виконанні ними своїх обов`язків по вихованню дітей та забезпечують розвиток мережі дитячих установ.

Дитина, яка тимчасово або постійно позбавлена сімейного оточення або яка в її власних якнайкращих інтересах не може залишатися в такому оточенні, має право на особливий захист і допомогу, що надаються державою.

Держави-учасниці відповідно до своїх національних законів забезпечують зміну догляду за дитиною.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом.

Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками або іншими особами, які відповідають за дитину як всередині Держави-учасниці, так і за кордоном.

2. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючи такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року в справі «Хант проти України»).

Так, ЄСПЛ зазначав, що з метою недопущення порушень статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року під час розгляду справ про визначення місця проживання дитини та захисту основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови:

- по-перше, в найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сімєю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною (дисфункціональна);

- по-друге, у найкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, надійному, спокійному, стійкому та стабільному середовищі, що не є неблагополучним, що не є дисфункціональним (Рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України».

3. Згідно зі статтею 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

4. Статтею 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.

Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектувального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно вказаного Закону сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно ст. 11 вказаного Закону, якою визначено права, обов`язки та відповідальність батьків за виховання та розвиток дитини, встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів.

Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Статтею ст. 14 вказаного Закону пепредбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Згідно ст. 15 вказаного Закону, яка визначає право дитини на контакт з батьками, які проживають окремо дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.

Положеннями ст. 16-1 Закону України «Про охорону дитинства», визначено заходи і гарантії забезпечення виконання рішення суду про реалізацію права дитини на контакт визначаються судом у кожному конкретному випадку.

Такими заходами і гарантіями є:

- зобов`язання особи, яка контактує з дитиною, оплачувати витрати, пов`язані з переїздом та проживанням дитини, а також, у разі потреби, - будь-якої іншої особи, яка супроводжує дитину, повідомляти особі, з якою проживає дитина, про місце перебування дитини під час реалізації нею права на контакт, з`являтися особисто разом з дитиною до органу опіки та піклування з періодичністю, визначеною судом;

- заборона зміни місця перебування дитини під час реалізації нею права на контакт.

5. Частиною четвертою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоровя, в якому вона проживає.

6. Відповідно ч.2 ст.1 СК України регулювання сімейних відносин здійснюється Сімейним кодексом з метою:

- зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб;

- утвердження почуття обов'язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім'ї;

- побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки;

- забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку.

7. Відповідно до ч.2 ст.2 СК України Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини, зокрема. між бабою, дідом, прабабою, прадідом та внуками, правнуками.

8. Статтею 3 СК України визначено, що сім`я є первинним та осносним осередком суспільства.

Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

9. Статтею 5 СК України визначено, що держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї.

Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини.

10. Відповідно до ст.6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років.

11. Положеннями ч. ч. 2, 7, 8, 9 ст.7 СК України передбачено, що сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками.

Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов''язковість яких надана Верховною Радою України.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних члені сім`ї.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добровільності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

12. Відповідно до ст.141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

13. Згідно ст.151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам.

14. Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

15. Згідно ч.1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

16. Відповідно статті 161 Сімейного Кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них.

Якщо дитина не може бути передана жодній із цих осіб, суд на вимогу органу опіки та піклування може постановити рішення про відібрання дитини від особи, з якою вона проживає, і передання її для опікування органу опіки та піклування.

17. Статтею 162 СК України передбачено, що якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Особа, яка самочинно змінила місце проживання малолітньої дитини, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому, з ким вона проживала.

18. Відповідно до статті 163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними.

Батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду.

Суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам.

19. Відповідно до ч.1 ст.170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання.

У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування.

Висновки суду щодо позовних вимог про визначення місця проживання дитини та щодо зустрічних позовних вимог про відібрання дитини:

Відповідачка-1, ОСОБА_2 , є матір`ю малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У липні 2018 року позивачка, ОСОБА_1 , звернулася до суду в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_4 з позовною заявою до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини з нею за адресою: АДРЕСА_1 , та про стягнення з Відповідача-2, ОСОБА_3 , аліментів на утримання дитини.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав Відповідачка-1, ОСОБА_2 , 15 березня 2019 року подала до суду позовну заяву до Позивача, ОСОБА_1 , про відібрання від неї малолітньої дитини, ОСОБА_4 .

Суд враховує, що Відповідачка-1, ОСОБА_2 , подаючи позов про відібрання сина фактично заявила зустрічний позов про визначення місця проживання дитини з нею для захисту свого права на виховання, спілкування, тобто, контакт зі своєю дитиною, яка з жовтня 2015 року проживає не з нею.

Суд враховує, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 27 березня 2019 року за позовом ОСОБА_2 шлюб між нею та ОСОБА_3 розірвано.

Вказаним рішення суду встановлено такі факти, що подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 тривалий час не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, не ведуть спільного господарства. При цьому, ОСОБА_2 не було надано до суду жодного доказу які б підтверджували, що її син ОСОБА_4 перебуває на її утриманні, а тому судом відмовлено в задоволенні її позовних вимог про стягнення з батька дитини, ОСОБА_3 , аліментів на утримання сина.

Вказане судове рішення ОСОБА_2 не оскаржувала, що вказує на те, що вона з ним погодилася.

Суд повторно зазначає, що Відповідачка-1, ОСОБА_2 , діючи свідомо та за усною згодою батька дитини - ОСОБА_3 , через неспроможність виконувати свої батьківські обов'язки та зайнятість власними справами та особистим життям, у жовтні 2015 року свого малолітнього сина ОСОБА_4 самостійно передала на догляд, виховання та утримання своїй матері - Позивачці, ОСОБА_1 .

Суд відмічає, що з жовтня 2015 року, тобто більше чотирьох років поспіль, малолітній ОСОБА_4 постійно проживає разом з ОСОБА_28 , ОСОБА_1 , яка є його рідною бабусею, та яка самостійно його утримує, виховує, доглядає і опікується його розвитком.

Отже, фактично Відповідачі, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як батьки новонародженого ОСОБА_4 , добровільно визначили постійне місце проживання своєї дитини з Позивачкою, передавши свого сина позивачці ОСОБА_1 на невизначений термін.

Суд враховує, що Відповідачка-1, ОСОБА_2 , з жовтня 2015 року і до звернення ОСОБА_1 до суду, особисто не оспорювала факт визначеного місця проживання свого сина з Позивачкою, ОСОБА_1 , тобто, вона погоджувалася з вказаним.

Позивачка, ОСОБА_1 , у жовтні 2015 року прийняла у свою сім'ю свого онука, малолітнього ОСОБА_4 , та весь час сама його виховує, займається його доглядом, утриманням розвитком та піклуванням.

Фактично позивачка, ОСОБА_1 , з перших місяців життя дитини, замінила дитині рідну матір, ОСОБА_2 , яка свідомо самоусунулася від виховання новонародженого сина, займаючись роками власним життям, навчанням та працею.

При цьому, сімейні стосунки Відповідачка-1, ОСОБА_2 , з Позивачкою, ОСОБА_1 , і до жовтня 2015 року не підтримувала та на даний час не підтримує, мешкала та мешкає окремо в інших населених пунктах України та за кордоном.

Під час нетривалих відвідувань своєї матері - Позивачки, ОСОБА_1 , та свого сина ОСОБА_4 , які відбувалися з періодичністю декілька разів у рік, Відповідачка-1, ОСОБА_2 , створювала сварки та конфлікти з різних побутових причин та через особисту неприязнь до своїх рідних.

Суд відмічає, що після відвідувань свого сина Відповідачка-1, ОСОБА_2 , завжди відїжджала до свого місця перебування, залишаючи малолітнього сина з Позивачкою, ОСОБА_1 .

Враховуючи викладене, на переконання суду Відповідачкою-1 ОСОБА_2 фактично заявлено позов на забезпечення свого права на спілкування з дитиною, отже, на захист права матері на контакт з дитиною.

При цьому, суд повторює, що позивачкою, ОСОБА_1 , достовірними та належними доказами доведено, що Відповідачка-1, ОСОБА_2 , дійсно ухилялася від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітнього сина ОСОБА_4 , повноцінно не цікавилася життям та здоров`ям дитини, не піклувалася про фізичний і духовний розвиток дитини, належної та повноцінної матеріальної допомоги на утримання дитини не надавала.

Досліджені в судовому засіданні докази у своїй єдності, сукупності та взаємозв`язку, переконують суд в тому, що Відповідачка-1, ОСОБА_2 , з жовтня 2015 року свідомо самоусунулася від постійного та систематичного виконання своїх обов`язків матері малолітньої дитини, та тривалий час ухилялася від виховання свого малолітнього сина ОСОБА_4 , належно не піклувалася про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, що на час звернення Позивачки, ОСОБА_1 до суду було достатньою підставою для застосування відповідальності, передбаченої п.2 ч.1 ст.164 СК України, у виді позбавлення батьківських прав.

Також, судом враховується, що після звернення позивачки, ОСОБА_1 , до суду з позовами на захист інтересів свого онука, та після початку судового розгляду справ, з грудня 2018 року відповідачі під впливом совісті зробили вірні висновки щодо недопустимості ухиляння від виконання своїх обов`язків по вихованню свого малолітнього сина ОСОБА_4 .

Своїми активними діями відповідачі довели суду, що вони виправляються, бажають та спроможні в подальшому належно виконувати свої обов`язків щодо виховання та розвитку дитини, яка з їхньої згоди та дозволу вже понад чотири роки проживає, виховується й утримується Позивачкою, ОСОБА_1 .

При цьому, позивачка, ОСОБА_1 , повідомила суд про те, що Відповідач-2, ОСОБА_3 , після її звернення до суду почав надавати їй матеріальну допомогу на утримання дитини, почав цікавитися життям сина, приїжджає спілкуватися та налагодити з ним контакт.

Як наслідок зміни свого відношення до рідного сина та вчинення активних дій Відповідача-2, ОСОБА_3 , ухвалою суду від 25 листопада 2019 року у даній справі прийнято відмову позивачки ОСОБА_1 від позову про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , і провадження у справі в цій частині закрито.

Суд відмічає, що Відповідачка-1, ОСОБА_2 , після повернення з заробітків на Україну, дізнавшись про звернення позивачки, ОСОБА_1 , до суду, звернулася до суду для участі в судових розглядах справ, та заявила про своє бажання повернутися до виховання дитини.

Суд оцінює позицію Відповідачки-1, ОСОБА_2 , як дійсний прояв позитивних змін у її відношенні до належного виконання своїх материнських обов`язків та намагання налагодити контакт з дитиною та повернутися до виховання сина.

Дії Відповідачки-1, ОСОБА_2 , доводять, що вона свідомо бажає припинити ухиляння від виховання дитини, та почати належно виконувати свої обов`язки.

При цьому, суд звертає увагу, що право матері ОСОБА_2 , яка поспіль чотири роки проживала окремо від своєї дитини, на спілкування зі своєю дитиною, передбачено та захищається законом, а тому створення у цьому будь-ким штучних перешкод є недопустимим, і є в свою чергу може бути перешкодою у належному виконанні нею своїх обов`язків по вихованню дитини.

Проживання в інших населених пунктах на значній відстані від дитини, перебування тривалий час на заробітках за кордоном, суд розцінює як об`єктивні причини, які були особисто створені Відповідачкою-1 ОСОБА_2 та перешкоджали їй більше разів та часу зустрічатися з сином, особисто брати участь у його вихованні, розвитку та спілкуванні з ним, що в свою чергу призвело до втрати належного здорового психологічного контакту між матір`ю та дитиною.

Крім цього, зустрічі Відповідачки-1, ОСОБА_2 , з сином обумовлені наявністю або відсутністю на це дозволу з боку позивачки, ОСОБА_1 , яка самостійно у своїй сім`ї виховує дитину, і для якої через негативну поведінку ОСОБА_2 такі зустрічі Відповідачки-2 з дитиною були небажаними.

Суд в ході судових засідань переконався, що Відповідачка-1, ОСОБА_2 , бажає брати активну участь у вихованні, розвитку, утриманні свого сина ОСОБА_4 .

Отже, ставлення Відповідачки-1, ОСОБА_2 , до своєї дитини, до участі в її вихованні, навчанні, розвитку змінилося в кращу сторону та не є негативним.

В судовому засіданні як Позивачка , ОСОБА_1 , так і Відповідачка-1, ОСОБА_2 , висловили один до одного багато претензій та незадоволення своїми стосунками, що вказує на те, що між ними існували недоброзичливі стосунки, які перешкоджали та перешкоджають їх контакту та взаємному вирішенню питань у вихованні дитини, розвитку та спілкуванню з дитиною.

Суд наголошує, що такі недоброзичливі стосунки, в тому числі і під час виховання, спілкування з дитиною, є неприпустимими.

Тому суд закликає Позивачку, ОСОБА_1 та Відповідачку-1, ОСОБА_2 , до вжиття ними всіх необхідних заходів для виправлення своїх недоброзичливих стосунків та припинення їх у подальшому.

Суд погоджується з доводами Позивачки, ОСОБА_1 , про те, що дитина через тривалу відсутність не сприймає Відповідачку-1, ОСОБА_2 як свою матір.

Суд враховує, що між матір`ю та дитиною з різних об'єктивних та суб'єктивних причин а також постійної відсутності ОСОБА_2 біля своєї дитини, втрачено, а отже відсутній належний психологічний контакт.

Суд наголошує, що статтею ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства», яка визначає розлучення дитини з сім`єю, передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Суд звертає уваги на те, що дитина не досягла визначеного законом віку для врахування її думки.

Згідно ст. 15 вказаного Закону, яка визначає право дитини на контакт з батьками, які проживають окремо від дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Разом з цим, батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.

Вирішуючи позовні вимоги щодо визначення місця проживання дитини з позивачкою ОСОБА_1 та зустрічні позовні вимоги про відібрання дитини від позивачки ОСОБА_1 суд враховує висновків спеціалістів - практикуючих дитячих та сімейних психологів щодо соціально-психологічного портрету ОСОБА_1 та її онука малолітнього ОСОБА_4 , згідно якого психологи не рекомендують насильно відокремлювати бабусю від онука, міняти без потреби (якщо це не загроза для його життя) місце проживання хлопчика. Малолітній ОСОБА_4 потребує індивідуального навчання, постійного догляду та присутності близьких людей, яким він довіряє. Міняти умови та спосіб життя, в зв'язку з низькою та повільною адаптацією хлопчика, наявністю певних ускладень його психіатричних захворювань, психологи не рекомендують різко змінювати звичне та зрозуміле для дитини оточуюче середовище.

Психологом зазначено, що якщо мати, ОСОБА_2 , планує стати частиною життя свого сина, то має пройти сама курс реабілітації та навчання догляду за дітьми з особливими потребами, школу материнства, обстежитися, а при потребі і лікуватися.

Також, суд враховує, що психолог ОСОБА_16 , суду пояснила, що для малолітнього ОСОБА_4 родина - це його бабуся ОСОБА_1 та прабабуся. ОСОБА_1 для ОСОБА_4 це його мати. А мати ОСОБА_2 - «холодна акула, яку кусається». Образ батьку у ОСОБА_4 стертий. У ОСОБА_1 було діагостовано яскраво виражене насильство від своєї дочки. Для ОСОБА_4 необхідне індивідуальне навчання та довірливі стосунки. Після приїзду мами ОСОБА_2 та зустрічі у червні 2019 року, у ОСОБА_4 був психологічний зрив. Мати у дитини викликає страх, і є далекий образ. Новий образ який ОСОБА_4 боїться (дитина відчуває небезпеку), - це мамин новий чоловік. Мати ОСОБА_2 з ОСОБА_4 не спілкувалася, тому дитина постійно в інформаціному полі бабусі. Щодо вимог ОСОБА_2 про відібрання дитини від бабусі ОСОБА_1 психолог ОСОБА_16 суду пояснила, що мати дитині потрібна. Проте, необхідно, щоб мати ОСОБА_2 зайшла в родину бабусі, і поступово, для налагодження контакту до року, дійшла до своєї дитини. Треба реабілітація матері ОСОБА_4 , близько року мама повинна бути в родині у бабусі з дитиною. Якщо мати забере у бабусі ОСОБА_4 , відвезе в інший населений пункт де дитина нікого не знає, це негативно відобразится на дитині, це небезпечно для дитини. Необхідно, щоб мати ОСОБА_4 почала спілкуватися з бабусею та дитиною під контролем дитячого невролога і дитячого психолога. Для ОСОБА_4 необхідно, щоб налагодився контакт у мами з бабусею. Доньці потрібно подружитися зі своєю мамою. Бабусі треба навчитися довіряти доньці. На даний час ідеальне місце для дитину бути у бабусі ОСОБА_1 Оскільки мати ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , протягом перших чотирьох років життя свого сина ОСОБА_4 з ним не жила, дитиною не опікувалася та не виховувала, для встановлення у даних обставинах відповідного контакту дитини з матірю потрібен періоду часу не менше одного року. Перші 2-3 місяці поступово, зустрічі матері з дитиною мають відбуватися в присутності ОСОБА_1 . Через шість місяців тривалість їх спілкування має збільшуватися, слід також проводити спільний відпочинок. Проте, якщо стосунки матері дитини з бабусею дитини не зміняться, психологічного контакту матері і дитини не буде. На даний час, без зазначеної підгтовки дитини і матері, без встановлення між ними контаку, відбирати дитину від бабусі та віддавати матері, для ОСОБА_4 протипоказано, та буде небезпечно.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що до для відібрання та передачі дитини матері для їх спільного та постійного проживання, Відповідачці-1, ОСОБА_2 , протягом визначеного періоду часу слід навчитися відповідально ставитися до виконання своїх батьківських обов`язків, створити належні матеріально-побутові умови для забезпечення потреб малолітньої дитини, налагодити психолоічний контакт з дитиною, самостійно добитися доброго та адекватного ставлення дитини до неї як до матері.

На підставі викладеного, позовні вимоги ОСОБА_2 про відібрання дитини від ОСОБА_1 є необгрунтованими і недоведеними, тому їх задоволення буде передчасним.

Вирішуючи спір суд виходить також із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей та у першу чергу ухвалює рішення, яке має відповідати інтересам малолітньої дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання.

При цьому, визначаючи місце проживання дитини суд бере до уваги, що відповідачі не мають власного житла, проживають тривалий час на відстані від постійного місця проживання дитини. Відповідачка-1 ОСОБА_2 має лише тимчасове житло.

Проте, у Позивачки, ОСОБА_1 створені кращі матеріально-побутові умови, вона має будинок, є власником будинку, в якому понад чотири роки проживає так зареєстрована дитина.

Суд також враховує, що представник органу опіки та піклування в судовому засіданні просив не брати до уваги раніше зроблений висновок про доцільність відібрання дитини від ОСОБА_1 та про доцільність визначення місця проживання дитини з Відповідачкою-1, ОСОБА_2 , оскільки вказані висновки було зроблені без врахування встановлених в ході судового розгляду справи дійсних обставин справи.

Крім того, суд враховує, що батько дитини, Відповідач-2, ОСОБА_3 , заперечює щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про відібрання дитини, зазначивши, що їх дитиною майже з народження по теперішній час повністю опікується та матеріально забезпечує матір ОСОБА_2 . Окрім того, його матір - ОСОБА_15 відвідує онука, бачиться з ним, спілкується та допомагає позивачці зі своєї сторони. Також вважає, що позивачка ОСОБА_2 намагається зашкодити інтересам дитини позбавивши спілкування дитини з ОСОБА_1 , батьком дитини ОСОБА_3 та бабусею ОСОБА_15 . Щодо постійного місця проживання дитини з Відповідачкою-1 ОСОБА_2 , зазначав, що вона за адресою: АДРЕСА_2 стала проживати лише нещодавно з грудня 2018 року зі співмешканцем ОСОБА_13 . Враховуючи всі обставини справи просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 щодо відібрання від ОСОБА_1 малолітнього сина ОСОБА_4 , так як це буде порушувати його право на спілкування з дитиною та участь у вихованні сина. При цьому, пояснив, що ОСОБА_2 через свій образ життя не готова бути матірю.

Відповідно до Принципу ст. 6 Декларації про права дитини від 20.11.1959 року, дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Дитини повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків або інших відповідальних осіб, якщо батьки неможуть чи не бажають забезпечити піклування за дитиною, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

В судовому засіданні в цій справі встановлено наявність виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які свідчать про неможливість на даний час проживання дитини разом з матір`ю до налагодження протягом певного часу психолоічного контакту матері і дитини.

Судом також встановлено, що мати дитини не має постійного зареєстрованого місця проживання, орендує зі своїм співмешканцем одну кімнату, житлова площа якої суду так і не була повідомлена. При цьому, ОСОБА_2 не перебуває у зареєстрованому шлюбі, її співмешканець для дитини є сторонньою особою, зі слів відповідачки постійно знаходиться на заробітках, отже не має психологічного контакту з дитиною. Також суду не надано відомості про працевлаштування чоловіка відповідачки, та наявність у нього сталих доходів та власного житла. Крім цього, мати також не має сталого джерела існування, отже, відповідачка не створила всіх належних умов для проживання, виховання та розвитку дитини.

В зв`язку з вищевказаними життєвими обставинами відповідачів -батьків дитини, які свідчать про те, що вони фактично з жовтня 2015 року та на даний час не проживають з дитиною, їх місце проживання неодноразово змінювалося і не є сталим, суд визнає, що відповідачі у вказаний період не змогли створити дитині належних умов за своїм місцем проживання для постійного її виховання, навчання, духовного та фізичного розвитку.

На підставі викладеного, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про відібрання малолітньої дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , від ОСОБА_1 , слід відмовити.

В судовому засіданні заслухана думка представника Органу опіки та піклування Світловодського міськвиконкому який зазначав, що для малолітньої дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка з жовтня 2015 року проживає з рідною бабусею ОСОБА_1 за місцем її реєстрації за адресою АДРЕСА_1 , створено належні умови для їх виховання, навчання, тому місце проживання дитини слід визначити з бабусею до налагодження ОСОБА_2 психологічного контакту з сином, а тому відібрання дитини буде порушувати інтереси та права дитини.

Також, суд зазначає, що згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Світловодської міської ради №01-16/154 від 01 серпня 2018 року одноголосно вирішено визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , з рідною бабусею ОСОБА_1 .

Згідно ч.3 статті 161 Сімейного Кодексу України якщо суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них.

Відповідно до ст. 257 СК України баба, дід мають право спілкуватися зі своїми внуками, брати участь у їх вихованні.

Відповідно до ст. 258 СК України баба, дід мають право на самозахист внуків. Баба, дід мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх внуків до органу опіки або до суду без спеціальних на те повноважень.

Враховуючи викладене, те що суд визнав, що жоден із батьків на даний час не створив та не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку в зв`язку з чим відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , керуючись ч.3 ст.161 СК України, в інтересах малолітньої дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , для забезпечення повного гармонійного, духовного, морального і фізичного його розвитку, суд вважає за можливе передати дитину його бабі ОСОБА_1 та тимчасово визначити місце проживання дитини разом з бабою за місцем її реєстрації за адресою АДРЕСА_1 .

При цьому, суд надає Відповідачці-1, ОСОБА_2 , достатній строк для усунення причин, які перешкоджали належному вихованню дитини, що буде слугувати підставою для повернення дитини.

Разом з цим, суд повторює, що право матері ОСОБА_2 , яка проживає окремо від дитини, на спілкування зі своєю дитиною, та налагодження психологічного контакту, передбачено та захищається законом, а тому створення у цьому будь-ким, в тому числі зі сторони ОСОБА_1 , штучних перешкод є недопустимим, і є в свою чергу перешкодою у належному виконанні матір'ю батьківських обов`язків.

Частиною 1 статі 12 ЦК України встановлено, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Згідно ч.ч. 1, 2, 6 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені, зокрема частиною другою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст.16 ЦК України).

У пунктах 1-10 ч. 2 ст. 16 ЦК України наведено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів.

До того ж, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. При цьому, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Статтею 153 СК України встановлено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно ч.ч.1-3 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно ст.159 СК України якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ст.1 Закону України «Про охорону дитинства» контакт з дитиною - реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

Суд враховує, що ОСОБА_2 не надано належних, допустимих та переконливих доказів які б доводили, що ОСОБА_1 створювала перешкоди у спілкуванні з дитиною.

При цьому, ОСОБА_1 не заперечувала, проти спілкування ОСОБА_2 з сином, і не має на це права.

На підставі викладеного, для забезпечення права малолітньої дитини сина ОСОБА_4 та його матері ОСОБА_2 на підтримання особистих відносин і прямих контактів для встановлення психолоічного контакту, враховуючи, що на час розгляду справи дитина є малолітньою і постійно проживає з позивачкою, ОСОБА_1 , та знаходиться на повному її догляді й утриманні, беручи до уваги вік дитини, відсутність у ОСОБА_2 постійного місця проживання в м. Світловодську, також, що вона не має практичного досвіду у догляді за малолітньою дитиною, суд визнає, що в інтересах малолітнього ОСОБА_4 для забезпечення повного гармонійного, духовного, морального його розвитку, порядок спілкування його з матір`ю, на час проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з його бабусею ОСОБА_1 за місцем її реєстрації та проживання за адресою АДРЕСА_1 , слід визначити у такі способи:

1. Після набрання рішенням суду законної сили перші три місяці у першу та третю неділю щомісяця з 09-ї до 11-ї години за місцем проживання ОСОБА_1 , а саме: за адресою АДРЕСА_4 , та за присутності ОСОБА_1 , або з її дозволу на території подвір`я вказаного будинку.

2. Четвертий, п`ятий та шостий місяці, після набрання рішенням суду законної сили, щонеділі щомісяця з 09-ї до 12-ї години на території подвір`я за місцем проживання ОСОБА_1 біля будинку за адресою АДРЕСА_1 , та за присутності ОСОБА_1 , або з її дозволу без її присутності в будинку та на території подвір`я вказаного будинку.

3. Починаючи з сьомого місяця після набрання рішенням суду законної сили щонеділі щомісяця з 09-ї до 13-ї години в м. Світловодську Кіровоградської області.

4. В день народження сина ОСОБА_4 , щороку ІНФОРМАЦІЯ_10 , - з 09-ї до 14-ї години в м. Світловодську Кіровоградської області.

ОСОБА_1 має право обмежити час зустрічей ОСОБА_2 зсином або відмовити в зустрічі в разі хвороби дитини, але з подальшим узгодженням наступної дати та часу їх зустрічі.

На переконання суду строк для налагодження психологічного контакту матері і дитини може бути за домовленістю сторін змінено (зменшено або збільшено) в залежності від досягнення позитивних результатів у налагодженні психологічного контакту, та створення матір`ю всіх належних умов для проживання, виховання дитини за місцем її проживання.

Джерела права та оцінка суду щодо позовних вимог про встановлення опіки над дитиною:

Відповідно до ст.58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.

Відповідно до ч.3 ст.60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Відповідно до ч. 3 ст. 63 ЦК України, - опікун призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним.

Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України.

Згідно ст.1 Закону України «Про охорону дитинства»:

- дитина-сирота - дитина, в якої померли чи загинули батьки;

- діти, позбавлені батьківського піклування, - діти, які залишилися без піклування батьків у зв`язку з позбавленням їх батьківських прав, відібранням у батьків без позбавлення батьківських прав, визнанням батьків безвісно відсутніми або недієздатними, оголошенням їх померлими, відбуванням покарання в місцях позбавлення волі та перебуванням їх під вартою на час слідства, розшуком їх органами Національної поліції, пов`язаним з відсутністю відомостей про їх місцезнаходження, тривалою хворобою батьків, яка перешкоджає їм виконувати свої батьківські обов`язки, а також діти, розлучені із сім`єю, підкинуті діти, діти, батьки яких невідомі, діти, від яких відмовились батьки, діти, батьки яких не виконують своїх батьківських обов`язків з причин, які неможливо з`ясувати у зв`язку з перебуванням батьків на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, та безпритульні діти;

- дитина, розлучена із сім`єю, - дитина, яка прибуває чи прибула на територію України без супроводу батьків чи одного з них, діда чи баби, повнолітніх брата чи сестри або опікуна чи піклувальника, призначених відповідно до законодавства країни походження, або інших повнолітніх осіб, які до прибуття в Україну добровільно чи в силу звичаю країни походження взяли на себе відповідальність за виховання дитини;

Висновок суду щодо встановлення опіки над дитиною:

Оскільки батьки малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідачі у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не позбавлені батьківських прав, дитина не набула статусу «дитини, позбавленої батьківського піклування» відсутні правові підстави для встановлення опіки над дитиною, а тому в задоволенні вказаних позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

Джерела права та оцінка суду щодо позовних вимог простягнення аліментів:

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Висновок суду щодо позовних вимог простягнення аліментів:

Суд зауважує, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Малолітня дитина ОСОБА_4 проживає з жовтня 2015 року з позивачкою ОСОБА_1 , яка її утримує.

Батьки дитини частково надають матеріальну допомогу ОСОБА_1 на утримання дитини. Спір щодо розміру наданої допомоги між сторонами відсутній.

Встановлені у судовому розгляді фактичні обставини справи, переконують суд у тому, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, а тому їх належить задовольнити, та на час проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з його бабусею ОСОБА_1 слід:

- стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів її доходу (заробітку), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 липня 2018 року, з врахуванням сплачених сум, і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- стягувати з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу (заробітку), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16 липня 2018 року, з врахуванням сплачених сум, і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів належить стягнути судовий збір в дохід держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 18, 141, 150, 151, 153, 155, 157, 159, 160, 161, 163-167, 170, 180-183, 191, 257, 258 СК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позови ОСОБА_1 , в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_4 , до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини, про позбавлення батьківських прав, про встановлення опіки над дитиною та про стягнення аліментів, треті особи - орган опіки та піклування виконавчого комітету Світловодської міської ради, орган опіки та піклування Луцької районної державної адміністрації Волинської області, - задовольнити частково.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, треті особи - орган опіки та піклування виконавчого комітету Світловодської міської ради, орган опіки та піклування Луцької районної державної адміністрації Волинської області.

Попередити ОСОБА_2 про неприпустимість в подальшому порушення з її боку батьківських обов`язків щодо її малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та про їх можливі наслідки у разі їх неналежного виконання, - позбавлення батьківських прав.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи - орган опіки та піклування виконавчого комітету Світловодської міської ради, орган опіки та піклування Луцької районної державної адміністрації Волинської області, - про встановлення опіки над дитиною.

Задовольнити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Світловодської міської ради, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з його бабусею ОСОБА_1 за місцем її реєстрації та проживання за адресою АДРЕСА_1 .

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів її доходу (заробітку), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 липня 2018 року, з врахуванням сплачених сум, і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягувати з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу (заробітку), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16 липня 2018 року, з врахуванням сплачених сум, і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відмовити в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи - орган опіки та піклування виконавчого комітету Світловодської міської ради, орган опіки та піклування Луцької районної державної адміністрації Волинської області, ОСОБА_3 , - про відібрання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На час проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з його бабусею ОСОБА_1 за місцем її реєстрації та проживання за адресою АДРЕСА_1 , визначити порядок спілкування ОСОБА_2 з малолітнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у такі способи:

1. Після набрання рішенням суду законної сили перші три місяці у першу та третю неділю щомісяця з 09-ї до 11-ї години за місцем проживання ОСОБА_1 , а саме: за адресою АДРЕСА_1 , та за присутності ОСОБА_1 , або з її дозволу на території подвір`я вказаного будинку.

2. Четвертий, п`ятий та шостий місяці, після набрання рішенням суду законної сили, щонеділі щомісяця з 09-ї до 12-ї години на території подвір`я за місцем проживання ОСОБА_1 біля будинку за адресою АДРЕСА_1 , та за присутності ОСОБА_1 , або з її дозволу без її присутності в будинку та на території подвір`я вказаного будинку.

3. Починаючи з сьомого місяця після набрання рішенням суду законної сили щонеділі щомісяця з 09-ї до 13-ї години в м. Світловодську Кіровоградської області.

4. В день народження сина ОСОБА_4 , щороку ІНФОРМАЦІЯ_10 , - з 09-ї до 14-ї години в м. Світловодську Кіровоградської області.

ОСОБА_1 має право обмежити час зустрічей ОСОБА_2 зсином або відмовити в зустрічі в разі хвороби дитини, але з подальшим узгодженням наступної дати та часу їх зустрічі.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 768,40 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в сумі 768,40 грн.

Рішення підлягає негайному виконанню в межах стягнення аліментів на утримання дитини за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Складання повного рішення суду відкладено на десять днів з дня закінчення розгляду справи.

Дата складення повного судового рішення - 06 грудня 2019 року.

Повне найменування сторін:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце реєстрації: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору:

Орган опіки та піклування виконавчого комітету Світловодської міської ради, місцезнаходження за адресою: вулиця Героїв України будинок №14 місто Світловодськ Кіровогрдської області, .

Орган опіки та піклування Луцької районної державної адміністрації Волинської області, місцезнаходження за адресою: за адресою вулиця Ковельська, будинок №53 місто Луцьк, Волинської області, .

Суддя: підпис Згідно з оригіналом

Суддя Світловодського

міськрайонного суду Ю.С. Мельничик