справа № 381/2365/17 головуючий у суді І інстанції - Соловей Г.В.
провадження № 22-ц/824/2840/2019 суддя-доповідач у ІІ Інстанції - Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 лютого 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Ткаченка І.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом та просив визнати 40 % трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 спільним майном подружжя ОСОБА_3; визнати за ОСОБА_3 право власності на вказану квартиру, де: 60% квартири є його особистою приватною власністю, 20 % квартири - особистою власністю після поділу майна подружжя, 20 % квартири - після врахування взаєморозрахунків за отримане майно; визнати за позивачем в порядку поділу майна подружжя право особистої приватної власності на речі зазначені в Переліку № 2 та Переліку № 4, а саме: шафа для одягу, Wi-Fi роутер, стілець металевий із спинкою, шафа над раковиною, пральна машина LG F1048ND, газова поверхня, телевізор «Samsung білий Smart TV», люстра, стінка на три секції: 2-ві шафи, тумба під телевізор, прасувальна дошка, праска «Philips GC4410/02», світильник над прасувальною дошкою, м'який куток з 5-ма подушками, комп'ютерний стіл, монітор, системний блок, колонки, клавіатура, комп'ютерне крісло «Narbutas VERSO», лампа настільна, мережевий фільтр «VIKO», кондиціонер «C&HLHR09», тюль, штори, ламбрекен, килим «shaggy», килим, шафа-купе другий (з інструментами) шуруповерт «Зенит ЗШ-550», перфоратор «Зенит», ящик з інструментами набір гайкових ключів, інструмент «рубанок», пилосос «Thomas Vestfalia ХТ», драбина-стрем'янка, ванна, тумба с раковиною, унітаз з бачком, електричний чайник «Tefal silver ION», мікрохвильова піч «SAMSUNG ME83KRW-1», холодильник «Hotpoint-Ariston HBD 1201.4 FH», wеЬ-камера, сканер загальною вартістю 95 692 грн.; визнати за ОСОБА_4 в порядку поділу майна подружжя право особистої приватної власності на речі, зазначені в Переліку № 3, а саме: люстра на 3 лампочки (поруч з дверима), люстра на 3 лампочки (по центру), люстра кругла - 2шт (біля спальні і біля кухні), стабілізатор напруження ruself новий в коробці, вішалка з тумбою, шафа трапецієвидна, шафа для взуття, куртка шкіряна жіноча, шуба хутряна, стіл розкладній темний, радіотелефон, стіл розсувний бежевого кольору та табуретки (у вітальні), дитячий манеж, шафа для посуду, вази для квітів (2 шт), кухонний комбайн, часи настінні, маркерна дошка,карта світу настінна, велосипед дитячий, килим (основна частина), килим (поруч з кухнею), килим (поруч з коморою), душовий шланг з насадкою, фен для сушіння волосся, плитка кахельна 2 упаковки під ванною, телескопическая держалка, шторка над ванной, килимок пухнастий зелений, люстра, кухонний гарнітур, тумбочка і шафа на балконі, мийка трапецевидна, кутовий навіс на релінг, друшлаг металевий, фільтр для води «Аквафор», релінг навіс для посуди, посудомийна машина, духовна шафа «Samsung», витяжка, каструлі для приготування їжі кількістю - 3 шт., кавоварка звичайна металева, деко для запікання кількістю - 2 шт., кухонний набір: черпак, велика ложка, ложка с перфораціями, дворіжкова вилка, набір інструментів: штопор, часникодавка, подрібнювач для горіхів на підставці, судочки кількістю - 10 шт., каструлі в шухляді, кількістю - 4 шт., блендер «BRAUN MQ 5077 WH BUFFET», ємкість для заварювання чаю, кухонний стіл, кухонний куточок, килим червоний, картина над кухонним столом, тарілки кількістю - 10 шт., чашки, столові прибори: вилки, ложки ніж керамічний сковорідки кількістю - 2 шт., табуретка металева із спинкою, кондиціонер «C&HLHR11», газовий котел «IMMERGAS EOLO Міпі», газовий лічильник, м'ясорубка «Моulinех ME6061 (2W91101IL)», мультиварка «Panasonic SR-TMH18LTW», міксер, йогуртниця «TEFALYG 6528», деко металеве, люстра, тюль для вікон, стіл металевий із спинкою, лампа настільна, шафа на три відділення, комод, шафа кутова для одягу, диван розкладний покривало (євро розмір), зелене покривало, комплект постільної білизни бордового кольору, комплект постільної білизни зеленого кольору, комплект постільної білизни (білого кольору), столик для сповивання немовлят, дитяче ліжко, тумба біля ліжка (2 шт), світильники над ліжком (2 шт), кондиціонер «DAIKINFTX20KV», штори, тюль, ламбрекен, телевізор «SamsungUE32H62Q0AK», годинник настінний, комод, акваріум, килим біля дверей килим під телевізором, килим біля балкону, шкіра із вівці, табуретка (не висока), килимова доріжка загальною вартістю 260 428 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 22 жовтня 2010 року ОСОБА_3 перебував з ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 10 травня 2017 року. Після одруження мати позивача подарувала йому гроші на придбання квартири у розмірі 1 050 000 російських рублів, що становило 286 300 грн. Крім того, мати позивача також подарувала ОСОБА_3 на придбання холодильника, мікрохвильової печі, чайника, унітазу, ванної, раковини у ванну 80 000 російській рублів, що станом на 20 липня 2012 року становило 19 920 грн. Позивач зазначає, що ці кошти склали 60 % вартості придбаної квартири по АДРЕСА_1, яка коштувала 470 956 грн., а решту - 184 656 грн. подружжя доклало з грошей, подарованих на весілля. Позивач вважає, що він є одноосібним власником 60 % квартири, як особистого майна, а також 20 %, як половини від спільного майна подружжя. Крім того, за час подружнього життя сторонами були куплені речі на загальну суму 336 200 грн.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16 жовтня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що суд порушив право позивача на поділ майна подружжя, не встановив обсяг нажитого подружжям майна, не заслухав думку відповідача з цього приводу, не мотивував свою відмову у задоволенні позову, не дав оцінку наданим у справі доказам. Суд не встановив також за які кошти це майно було придбано. Суд зобов'язаний дослідити наявність погодження між подружжям щодо обсягу та вартості набутого у шлюбі майна. У рішенні суд зазначив дві взаємовиключних обставини, зазначаючи з однієї сторони про те, що сторони придбали по Ѕ частині квартири на кожного і відповідно це є право особистої власності, а з іншої сторони зазначає, що не має значення на чиє ім'я і у яких частках було зареєстровано майно подружжя.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено,що з 22 жовтня 2010 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10 травня 2017 року (а.с.9).

26 липня 2011 року між ТОВ «Білоцерківський домобудівельний комбінат» та ОСОБА_3, ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу квартири, згідно якого покупці придбали по Ѕ частині квартири АДРЕСА_1 кожен. Продаж квартири вчинено за 470 956 грн. (а.с.18).

Згідно копії заяви про міжнародний переказ ОСОБА_5 через структурний підрозділ Сбербанка Росії 22 лютого 2011 року на ім'я ОСОБА_4 переказала кошти в розмірі 1 000 000 рублів. Згідно роздруківки з сайту Національного банку України станом на 22 лютого 2011 року 10 руб. вартувало 2,72 грн., тобто 1 000 000 російський рублів становить 272 000 грн. З тексту вказаної заяви вбачається, що ціллю переказу зазначено (рукописно): «Дарение сыну ОСОБА_3 на покупку квартиры» (а.с.10,11).

22 липня 2011 ОСОБА_5 на ім'я ОСОБА_4 через структурний підрозділ Сбербанка Росії було перераховано 50 000 рублів. Відповідно до офіційного курсу валют на 22 липня 2011 року, 10 руб. вартувало 2,86 грн. тобто ОСОБА_4 були отримані гроші в розмірі 14 300 грн. Мета переказу: «подарок сыну ОСОБА_3 для покупки квартиры» (а.с.12,13).

20 липня 2012 року ОСОБА_5 переказала ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 80 000 руб., що відповідно до офіційного курсу валют становило 19 920 грн., призначення переказу: «подарок сыну ОСОБА_3 на покупку холодильника, микроволновой печи, чайника, унитаза, ванной, раковины в ванную» (а.с.14,15).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що належність квартири до спільної сумісної власності подружжя спростовується наявним у матеріалах справи договором купівлі-продажу. Майно, заявлене позивачем, як об'єкт права спільної сумісної власності подружжя, яке вказане в переліках № 1, 2, 3, 4 не підтверджене належними доказами, зокрема квитанціями на їх придбання, що унеможливлює встановити час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання) та мету придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч.1 ст.61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 7 ст. 57 СК України якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 вказує на те, що він є одноосібним власником 60 % квартири, як особистого майна, а також 20 %, як половини від спільного майна подружжя. 20 % квартири належатиме позивачу після врахування взаєморозрахунків за отримане рухоме майно.

Однак, зі змісту договору купівлі-продажу квартири від 26 липня 2011 року вбачається, що сторони у справі придбали по Ѕ частині спірної квартири кожен.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Враховуючи зазначене,вимоги ОСОБА_3 щодо визнання 40 % квартири спільним майном подружжя ОСОБА_3 та визнання за позивачем права власності на вказану квартиру є необґрунтованими.

Крім того, матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження придбання спірної квартири саме за особисті кошти позивача, оскільки перерахування коштів позивачу його матір'ю беззаперечно не свідчить, що позивач витратив їх саме на придбання квартири.

Що стосується поділу між сторонами рухомого майна, зазначеного у переліках № 2-4, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

У пунктах 22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року роз'яснено судам, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60 , 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Заявляючи позовні вимоги про поділ рухомих речей, зазначених у переліках № 2-4, ОСОБА_3 не надав належних та достатніх доказів того, що це майно наявне у сторін на час розгляду справи, не зазначив джерела походження цього майна та часу його придбання, а також не надав документів, які підтверджують вартість рухомого майна.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 вказує на те, що суд не встановив обсяг нажитого подружжям майна та за які кошти було придбано майно. Суд зобов'язаний дослідити наявність погодження між подружжям щодо обсягу та вартості набутого у шлюбі майна.

Однак, у силу вимог ст. 81 ЦПК України обов'язок доказування обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, покладено на позивача. У відзиві на позовну заяву ОСОБА_4 просила відмовити у задоволенні позову, що свідчить про її незгоду з вимогами, що стосуються рухомого та нерухомого майна. В судовому засіданні суду апеляційної інстанції відповідач та його представник позов не визнали, як і не визнали обсяг, ціну та належність до сумісного майна подружжя заявленого до поділу рухомого майна.

Зазначення у своєму рішенні двох взаємовиключних обставин, які на думку позивача, мають місце, не є підставою для скасування судового рішення, оскільки воно не призвело до неправильного вирішення спору по суті.

За таких обставин,суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для поділу майна подружжя у заявлений позивачем спосіб, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на наявних у справі доказах, доводи апеляційної скарги не спростовують зазначених висновків, а, відтак, вимоги апеляційної скарги задоволені бути не можуть.

У позовній заяві ОСОБА_3 просить стягнути на його користь витрати на правничу допомогу у розмір 59 286 грн.

Проте, у силу вимог ст. 133, 137, 141 ЦПК України такі витрати є судовими витратами і підлягають стягненню на користь сторони у разі ухвалення рішення на її користь.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16 жовтня 2018 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 06 лютого 2019 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

ЯворськийМ.А.