Провадження № 2/742/33/19
Єдиний унікальний № 742/3016/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2019 року м.Прилуки

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області

в складі: головуючого - судді - Павлова В.Г.,

секретаря - Назаренко О.М.,

з участю сторін:

представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу недійсним -

ВСТАНОВИВ:

11.09.2018 року позивач ОСОБА_2 звернувся до Прилуцького міськрайонного суду з цивільним позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу недійсним. Заявлені вимоги мотивовані тим, що оспорюваний договір між відповідачами був укладений фіктивно з метою уникнення відшкодування шкоди позивачу за попередньо ухваленим судовим рішенням.

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні, мотивуючи свою правову позицію з вище наведених підстав.

Відповідачі та їх представники в судове засідання не з'явились, надіслали клопотання про розгляд справи без їх участі. Цивільний позов не визнають з підстав, що викладені у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

З обставин, які згідно з ч.5 ст.82 ЦПК не підлягають доказуванню, встановлено, що рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 08.07.2016 року в цивільній справі №742/3051/15-ц було стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2: 74 088 грн 68 к. в рахунок відшкодування заподіяної матеріальної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 716 грн 52 к. витрат пов'язаних з експертним дослідженням, 1629 грн 08 к. витрат на правову допомогу та 721 грн 83 к. судового збору. Вказане судове рішення в частині заявлених вимог ОСОБА_2 рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 28.09.2016 року було залишено без змін.

Як вбачається з наданих в розпорядження суду вище вказаних судових рішень, ОСОБА_3 був присутній в судових засіданнях, а відтак він достеменно був обізнаний про стягнення з нього грошових коштів на користь позивача по справі та міг передбачати негативні наслідки для себе у випадку виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на це нерухоме майно.

Згідно договору купівлі-продажу від 30.07.2016 року, ОСОБА_3 продав ОСОБА_4 належний йому транспортний засіб ВАЗ 217030 /д.н.з. НОМЕР_1/ за ціною 12 000 грн. Тобто, беззаперечним є факт укладення спірного договору саме після ухвалення судового рішення. Окрім того, з огляду на відзив ОСОБА_3, судом констатовано, що покупцем вище вказаного автомобіля є його матір.

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом ч.5 ст.203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правовими наслідками договору купівлі-продажу для його сторін є перехід від продавця до покупця права власності на предмет договору за сплату певної грошової суми.

Згідно з вимогами ст.234 ЦК України фіктивним є правочин який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, а метою його укладення є досягнення іншої цілі, ніж передбачені правочином.

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину.

Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки, що в силу ст.ст.12,76 ЦПК України є його процесуальним обов'язком.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п'ятої статті 203 ЦК України, що за правилами ст.215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до ст.234 ЦК України.

Визнаючи оспорюваний договір недійсним, суд враховує обізнаність ОСОБА_3 щодо прийнятого відносно нього судового рішення про стягнення грошових коштів, незначну часову віддаленість від моменту ухвалення судового рішення до укладення договору купівлі-продажу, а також вочевидь занижену вартість власне предмету договору. Окрім того, вказаний висновок суду посилюється і тим, що відповідачі по справі є близькими родичами та проживають за однією адресою, а відтак можливість продовження продавцем здійснювати володіння та користування попередньо відчуженим транспортним засобом, з огляду на відсутність в ОСОБА_4 прав на керування транспортними засобами взагалі, є безумовно переконливою.

Вище вказаний висновок суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України від 19.10.2016 року, викладеною під час розгляду справи № 6-1873цс16.

Інші доводи відповідачів та їх представників не спростовують правомірність заявлених позивачем позовних вимог та вище наведені висновки суду, а відтак не враховуються при ухваленні рішення.

Відповідно до положень ст.265 ЦПК України під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання про судові витрати. Згідно вимог ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат пов'язаних з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу.

Як вбачається з матеріалів справи позивач 07.09.2018 року уклав договір про надання правничої допомоги з адвокатом ОСОБА_1 За надання правової допомоги останньому було проведено оплату в розмірі 7 200 грн, що підтверджується розрахунковою квитанцією.

Суд, визначаючи розмір витрат на оплату послуг адвоката, керуючись вимогами ст.137 ЦПК України, враховує складність справи та виконані адвокатом послуги, а саме - надання консультації, підготовлення адвокатського запиту, позовної заяви та заяви про забезпечення позову, загальний час представництва в судових засіданнях, а також ціну позову та значення справи для сторони, з огляду на принцип обґрунтованості та пропорційності, вважає за доцільне зменшити суму заявлених до відшкодування витрат та стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 000 грн.

Слід звернути увагу, що наявний в справі розрахунок розміру наданої правничої допомоги, всупереч вимогам п.2 ч.4 ст.137 ЦПК України не містить часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт. Визначений судом розмір витрат на правничу допомогу обумовлений невеликою складністю вирішеного питання та обсягом послуг і виконаних робіт, наданих адвокатом на стадії судового розгляду в суді першої інстанції.

Згідно ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи задоволення позову в повному обсязі, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір.

Заходи забезпечення позову - арешт шляхом заборони відчуження на транспортний засіб типу легкового автомобіля ВАЗ 217030 /д.н.з. НОМЕР_1/, номер кузова НОМЕР_3, який належить на праві власності ОСОБА_4, накладений ухвалою Прилуцького міськрайонного суду від 13.09.2018 року - скасувати.

Керуючись ст.ст.13,76-89,258,263-265,271-273,354-355 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Цивільний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу недійсним - задовольнити.

Договір купівлі-продажу транспортного засобу легкового автомобіля ВАЗ року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_3, укладеного 30.07.2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - визнати недійним.

Арешт шляхом заборони відчуження на транспортний засіб типу легкового автомобіля ВАЗ 217030 /д.н.з. НОМЕР_1/, номер кузова НОМЕР_3, який належить на праві власності ОСОБА_4, накладений ухвалою Прилуцького міськрайонного суду від 13.09.2018 року - скасувати.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1000 грн витрат на правничу допомогу та судовий збір в розмірі 352 грн 40 к.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 1000 грн витрат на правничу допомогу та судовий збір в розмірі 352 грн 40 к.

Рішення суду може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду через Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Прилуцького міськрайонного суду В.Г.Павлов