КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 753/22090/17

провадження № 22-ц/824/10211/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А.,

суддів - Мазурик О.Ф., Мараєвої Н.Є.

за участю помічника судді, який за дорученням головуючого судді здійснює повноваження секретаря судового засідання - Виноградової А.І.

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті»

відповідач - ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргупредставника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» - Андрейківа Олега Володимировича

на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 лютого 2019року у складі судді Коренюк А.М.

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет застави, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року представник ТОВ «Порше Мобіліті» - Горячев А.В.звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованостіза кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет застави, в якому просив у рахунок часткового погашення заборгованості відповідача за кредитним договором звернути стягнення на предмет застави для подальшого його продажу з публічних торгів, установивши його початкову вартість на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, а також стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 07 жовтня 2013 року був укладений кредитний договір № 50010742, відповідно до умов якого позивач зобов`язався надати відповідачу кошти у розмірі 256 686 грн. 69 коп. строком на 60 місяців зі змінною процентною ставкою з цільовим призначенням для придбання автомобіля марки VW, модель T5GP Caravelle, кузов НОМЕР_7 , об`єм двигуна 1 968 куб.см, рік випуску 2013, а відповідач зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути позивачу кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за використання кредиту та інші платежі відповідно до умов договору.

Окрім того, в якості забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 09 жовтня 2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 було укладено договір застави транспортного засобу № 50010742, за умовами якого ОСОБА_1 в рахунок забезпечення виконання умов кредитного договору надано в заставу майно, належне йому на праві власності, а саме, автомобіль марки VW, модель T5GP Caravelle, кузов НОМЕР_7 , об`єм двигуна 1 968 куб.см, рік випуску 2013, державний номерний знак НОМЕР_4 .

Посилався на те, що у зв`язку з систематичним невиконанням відповідачем умов кредитного договору ТОВ «Порше Мобіліті» останньому було направлено вимогу (повідомлення) про дострокове повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором №50010742 від 16 вересня 2016 року, яка була отримана ОСОБА_1 24 листопада 2016 року, проте така вимога відповідачем проігнорована.

Указував на те, що позивач виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти в повному обсязі, проте відповідач належним чином не виконував умови договору, внаслідок чого станом на 11 листопада 2017 року загальна сума заборгованості відповідача перед банком становить 680 888 грн. 67 коп. та складається з основної суми боргу зі сплати кредиту у розмірі 401 659 грн. 50 коп., відсотків за користування кредитом - 45 488 грн. 81 коп., збитків - 170 462 грн. 45 коп., штрафу - 52 514 грн. 14 коп., пені - 217 грн. 05 коп., 3% річних - 10 546 грн. 72 коп.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 07 лютого 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із заочним рішенням, 19 червня 2019 року представник позивача ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позов у повному обсязі та вирішити питання судових витрат, оскільки вважає, що рішення є незаконним та необґрунтованим.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що позивачем було письмово повідомлено відповідача про дострокове повернення невиплаченої суми кредиту, а також про те, що у випадку неповернення кредиту та несплати заборгованості протягом 30 календарних днів ТОВ «Порше Мобіліті» буде змушено вдатися до примусового стягнення суми кредиту та заборгованості, у тому числі за рахунок автомобіля, що був переданий у заставу для забезпечення виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором.

Зазначає, що відповідачем частково не сплачений щомісячний платіж за вересень 2016 року у розмірі 1 890,75 грн.

Зауважує на тому, що виконавче провадження за виконавчим написом нотаріуса від 16 грудня 2016 року закінчене 05 березня 2018 року.

Звертає увагу на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, з огляду на те, що в оскаржуваному рішенні взагалі не містяться мотиви відхилення вимоги, яка надсилалася позивачем на адресу ОСОБА_1 через неналежне виконання умов договору, доказів її направлення та зведеної облікової виписки з рахунку відповідача.

Відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направив.

Представник позивача у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав, наведених в ній.

Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, свого представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися відповідно до вимог чинного законодавства, клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що письмова вимога, передбачена ст. 35 Закону України «Про іпотеку» банком іпотекодавцю/боржнику не направлялась, а тому позов про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави є передчасним. Окрім того, зважаючи на пред`явлену позивачем вимогу, за умови проведення виконавчих дій по виконавчому напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет застави по одному й тому ж предмету застави за аналогічними борговими зобов`язаннями, дана вимога вважається подвійним стягненням.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, вказаним вимогам рішення суду не відповідає з огляду на наступне.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 07 жовтня 2013 року був укладений кредитний договір № 50010742 щодо надання кредитних коштів у загальній сумі 256 686 грн. 69 коп., що еквівалентно 31 330 доларів 00 центів США, на придбання автомобіля марки «Вольксваген», строком на 60 місяців, на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів та з оплатою 9,90% річних.

Окрім того, в якості забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 09 жовтня 2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 було укладено договір застави транспортного засобу №50010742, за умовами якого ОСОБА_1 у рахунок забезпечення виконання умов кредитного договору надано в заставу майно, належне йому на праві власності, а саме, автомобіль марки «Вольксваген», державний номерний знак НОМЕР_4 (а.с. 30-33).

Відповідно до умов кредитного договору позивач зобов`язаний надати відповідачу кредит на умовах, передбачених кредитним договором.

Позивач виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти в повному обсязі, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.32), проте відповідач неналежним чином виконує умови договору, за якими, як позичальник, зобов`язувався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, дотримуватися графіку повернення кредитних коштів, повернути кредит у визначені договором терміни, а також виконати інші зобов`язання згідно кредитного договору, й погасити всю суму кредиту у визначений договором строк.

Відповідач, підписавши кредитний договір, засвідчив, що всі умови договору йому зрозумілі й він вважає їх справедливими по відношенню до себе та підтвердив свою здатність їх виконувати.

З матеріалів справи убачається, що відповідач під час розгляду справи не заперечував факт укладення кредитного договору та договору застави, отримання кредитних коштів у розмірі 256 686,69 грн. та додаткового кредиту у сумі 107 611,35 грн., а також не оспорював умови вказаних договорів.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 626 цього Кодексу договором є домовленість двох або більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних справа та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1ст. 1055 ЦК України).

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини перша, друга статті 1054 ЦК України).

Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено Законом (право застави).

За рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави (стаття 19 Закону України «Про заставу»).

Частиною першою статті 20 Закону України «Про заставу» передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

За змістом цієї статті звернення стягнення на предмет іпотеки повинне задовольнити вимоги кредитора за основним зобов`язанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобов`язання, що вважається виконаним згідно зі статтею 599 ЦК України.

Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному.

Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет застави надається заставодержателю.

Пунктом 3.2.1 кредитного договору передбачено, що у випадку порушення відповідачем терміну сплати будь-якого чергового платежу (його частини) з повернення кредиту та/або додаткового кредиту відповідно до графіка погашення кредиту та/або сплати плати за користування кредитом на строк щонайменше 1 (один) календарний місяць, позивач має право визнати термін повернення кредиту та додаткового кредиту таким, що настав та/або вимагати дострокового розірвання кредитного договору.

Відповідно до пункту 2.1.1 Договору застави транспортного засобу №50010742 від 09 жовтня 2013 року у разі невиконання заставодавцем зобов`язань за договором, зазначеним у пункті 1.3 цього договору, заставодержатель має право задовольнити за рахунок предмету застави свої вимоги у порядку, зазначеному у розділі 5 цього договору, у повному обсязі, включаючи основну суму боргу, проценти за користування кредитом, відшкодування збитків, завданих простроченням виконання, неустойки, необхідні витрати на отримання предмету застави та його реалізацію.

У розділі 5 договору застави сторонами обумовлено, що заставодержатель має право задоволення своїх вимог за цим договором та за кредитним договором, яке виникає у заставодержателя у випадку невиконання (або часткового виконання) заставодавцем своїх зобов`язань перед заставодержателем за кредитним договором та в інших випадках, передбачених цим договором, при простроченні належного платежу та згідно з розділом 4 цього договору.

Згідно з пунктом 5.4 договору застави звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду або на підставі виконавчого напису нотаріуса.

За змістом пункту 3.3 договору кредиту відповідач зобов`язаний повернути позивачеві у повному обсязі суму кредиту та суму додаткового кредиту, плату за кредит та штрафні санкції, якщо такі підлягають застосуванню (сума до повернення позичальником розраховується позивачем та вказується у повідомленні), протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу відповідачем. Якщо з будь-яких причин повідомлення не буде отримано, перебіг вказаного строку починається з дати відправлення цього повідомлення.

З матеріалів справи убачається, що позивачем у зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору 21 вересня 2016 року направлено боржнику вимогу щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором (а.с. 35 т. 1), яка отримана відповідачем 24 листопада 2016 року, про що свідчить копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 37).

Таким чином, строк виконання зобов`язання позивачем змінено та останнім днем повернення кредитних коштів та заборгованості за кредитом було 24 грудня 2016 року.

Проте, у визначений строк відповідач кредит не повернув, у зв`язку з чим позивач звернувся до нотаріуса з метою позасудового врегулювання спору та звернення стягнення на предмет застави шляхом вчинення виконавчого напису.

Так, 16 грудня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маринець О.С. вчинено виконавчий напис №1137, яким запропоновано звернути стягнення на транспортний засіб марки VW, модель T5GP Caravelle, кузов НОМЕР_7 , об`єм двигуна 1 968 куб.см, рік випуску 2013.

Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 03 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Порше Мобіліті», третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Маринець О.С. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню позовні вимоги задоволено. Рішення набрало законної сили.

Виходячи з викладеного, колегія уважає, що суд першої інстанції, не перевіривши станом на час ухвалення рішення наявність незавершеного виконавчого провадження з виконання виконавчого напису нотаріуса щодо звернення стягнення на предмет застави, дійшов передчасного висновку про подвійне стягнення за одним й тим самим предметом застави, за аналогічними борговими зобов`язаннями у судовому та позасудовому порядку.

Щодо посилань суду першої інстанції на неповідомлення позивачем боржника про наявність непогашеної заборгованості за кредитним договором та наміру звернути стягнення на предмет застави, колегія уважає такі доводи помилковими з огляду на те, що законодавство, яке регулює правовідносини за договором застави, не містить норми, яка б зобов`язувала заставодержателя повідомляти боржника про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання у разі, якщо обтяжувач має намір звернути стягнення на предмет застави у судовому порядку. У даному випадку посилання місцевого суду на Закон України «Про іпотеку» є помилковими.

Окрім того, згідно матеріалів справи позивач належним чином повідомив боржника про наявність заборгованості та необхідність дострокового повернення кредиту, про що ОСОБА_1 стало відомо 24 листопада 2016 року (а.с. 37).

Таким чином, установивши, що відповідач належним чином не виконує взяті на себе кредитні зобов`язання щодо своєчасного погашення кредиту і сплати нарахованих процентів, що призвело до утворення заборгованості за кредитом станом на 11 листопада 2017 року у розмірі 680 888 грн. 67 коп., яка складається з основної суми боргу зі сплати кредиту у розмірі 401 659 грн. 50 коп., відсотків за користування кредитом - 45 488 грн. 81 коп., збитків - 170 462 грн. 45 коп., штрафу - 52 514 грн. 14 коп., пені - 217 грн. 05 коп., 3% річних - 10 546 грн. 72 коп., колегія суддів доходить висновку про задоволення вимог позивача про звернення стягнення на предмет застави шляхом, обраним заставодержателем, оскільки існуюче зобов`язання між сторонами не виконано, а кредитний договір та договір застави є чинними.

Розмір заборгованості під час розгляду справи стороною відповідача не спростовано та свого розрахунку суду не надано.

Отже, ураховуючи вищевикладене, колегія доходить висновку, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, залишив поза увагою обставини, за яких виконавчий напис нотаріуса щодо звернення стягнення на предмет застави визнано таким, що не підлягає виконанню, а повідомлення позивачем боржника про необхідність погасити кредитну заборгованість та намір звернути стягнення на предмет застави у судовому порядку не є обов`язковою умовою та не передбачено нормами законодавства як обов`язок заставодержателя.

З огляду на зазначене, колегія доходить висновку, що суд першої інстанції допустив неповноту встановлення фактичних обставин та неправильне застосування норм матеріального права у спірних правовідносинах, що призвело до неправильного вирішення справи.

Отже, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими.

Статтею 6 Конвенції встановлено, що справедливість судового рішення вимагає аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючі докази, мають обов`язок обґрунтовувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

Відповідно до статті 374 ЦК України суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Наведені порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 10 213,34 грн. та за подання апеляційної скарги у розмірі 15 320,02 грн., що загалом складає 25 533,36 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» - Андрейківа Олега Володимировича - задовольнити.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 лютого 2019 року - скасувати.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет застави - задовольнити.

У рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки фізичної особи-платника податків: НОМЕР_5 ) перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (місцезнаходження: проспект Павла Тичини, 1В, офіс «В», м. Київ, 02152, ідентифікаційний код: 36422974, п/р: НОМЕР_6 , філія ПАТ «Креді Агріколь Банк», м. Київ, МФО: 300379) за кредитним договором №50010742 від 07 жовтня 2013 року у розмірі 680 888,67 грн., що складається з основної суми боргу зі сплати кредиту - 401 659 грн. 50 коп., відсотків за користування кредитом - 45 488 грн. 81 коп., збитків - 170 462 грн. 45 коп., штрафу - 52 514 грн. 14 коп., пені - 217 грн. 05 коп., 3% річних - 10 546 грн. 72 коп., звернути стягнення на предмет застави (транспортний засіб марки VW, модель T5GP Caravelle, кузов НОМЕР_7 , об`єм двигуна 1 968 куб.см, рік випуску 2013, реєстраційний номер НОМЕР_4 ) згідно договору застави №50010742 від 09 жовтня 2013 року для подальшого його продажу з публічних торгів на умовах, визначених у договорі застави транспортного засобу №20010742 від 09 жовтня 2013 року, встановивши його початкову вартість на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» 25 533,36 грн. судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 серпня 2019 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.Ф. Мазурик

Н.Є. Мараєва