Справа № 344/9762/19
Провадження № 22-ц/4808/1430/19
Головуючий у 1 інстанції Шамотайло О. В.
Суддя-доповідач Матківський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів Василишин Л.В., Горейко М.Д.,

секретаря Турів О. М.

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, з апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни на заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 вересня 2019 року, ухвалене суддею Шамотайлом О.В.,

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

У червні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») з позовом до відповідача про стягнення заборгованості в сумі 12289,05 гривень.

Позов обґрунтував тим, що відповідно до договору № б/н від 23.09.2014 року, укладеного між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , остання отримала кредит у розмірі 4300 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач не виконував свої зобов`язання за кредитним договором, що призвело до виникнення заборгованості, розмір якої на 21.05.2019 року становить 12289,05 грн. та складається з: 3711,80 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 2163,21 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 5152,66 грн.- заборгованість за пенею, 200,00 грн. пені за несвоєчасну сплату боргу на суму від 100,00 грн., 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 561,38 грн. - штраф (процентна складова). Також просив стягнути понесені судові витрати в розмірі 1921 гривня.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 вересня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №б/н від 23.09.2014 року в розмірі 4300 гривень непогашеного тіла отриманого кредиту.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» витрати по сплаті судового збору в розмірі 672,17 гривень.

В решті вимог позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що згідно з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду під час розгляду справи №342/180/17, висловленими в постанові від 03 липня 2019 року, з відповідача підлягає стягненню тільки заборгованість за тілом кредиту, вимоги про стягнення пені та штрафу стягненню не підлягають. При цьому, суд вважав, що з матеріалів справи та тверджень позивача у позовній заяві випливає, що фактично отримана сума кредитних коштів відповідачем складає 4300 гривень, а не як просив позивач у розмірі 5875,01 гривень.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У поданій апеляційній скарзі представник АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись незаконність рішення просить його скасувати в частині відмови у стягненні заборгованості та задовольнити вимоги банку у цій частині; судові витрати покласти на відповідача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що посилання на висновок Великої Палати Верховного Суду є безпідставним, оскільки у цій справі інші обставини, зокрема, відсутні заперечення відповідача та відповідні докази проти вимог позивача. Тому вважає, що Умови та Правила, надані позивачем, є складовою частиною кредитного договору. Заборгованість по тілу кредиту підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі, оскільки банк надав відповідачу кредит, відповідач його не повернув, розрахунок заборгованості відповідачем не оскаржувався, доказів належного виконання зобов`язань відповідачем не надано, випискою по рахунку підтверджується факт користування кредитними коштами. Апелянт стверджує, що матеріалами справи доведено наявність неналежного виконання боржником зобов`язань щодо повернення кредитних коштів, у зв`язку з чим кредитор має усі законні підстави для нарахування та стягнення неустойки. Місцевий суд порушив принцип змагальності сторін.

Сторони по справі в судове засідання апеляційного суду не з`явились, хоча належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, що відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає її розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Відповідно до договору № б/н від 23.09.2014 року, укладеного між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 4300 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Як вбачається з розрахунку заборгованості (а.с.5-8) відповідач порушувала графік погашення заборгованості, кредит вчасно не сплачувала та внаслідок чого виникла заборгованість, розмір якої на 21.05.2019 року становив 12289,05 грн., що складається з: 3711,80 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 2163,21 грн. - заборгованості за простроченим тілом кредиту, 5152,66 грн.- заборгованість за пенею, 200,00 грн. пені за несвоєчасну сплату боргу на суму від 100,00 грн., 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 561,38 грн. - штраф (процентна складова).

Позиція суду апеляційної інстанції

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

До правовідносин між сторонами у цій справі суд першої інстанції правильно врахував правові висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 і дійшов обґрунтованого висновку, що надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг (а.с.11-25) та Тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна»(а.с.10), які не підписані відповідачем, не є частиною кредитного договору, укладеного між сторонами 23 вересня 2014 року.

Суд вірно встановив, що у заяві позичальника від 23 вересня 2014 року процентна ставка не зазначена, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

За таких обставин відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

З огляду на це, суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача 5152,66 грн. заборгованості за пенею, 200,00 грн. пені за несвоєчасну сплату боргу на суму від 100,00 грн., 500,00 грн. - штрафу (фіксована частина), 561,38 грн. - штрафу (процентна складова) у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу.

Доводи апелянта про те, що посилання на вищевказаний висновок Великої Палати Верховного Суду є безпідставним, оскільки у цій справі інші обставини, колегія суддів відхиляє, так як вони спростовуються вищенаведеним обґрунтуванням.

Застосувавши правові висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач зобов`язаний повернути позивачу фактично отриману суму кредитних коштів, однак не вірно визначив суму фактичного наданого відповідачу кредиту.

Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість по тілу кредиту в розмірі 5875 грн., що складається із 3711,80 грн. заборгованості за тілом кредиту та 2163,21 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту.

Суд першої інстанції помилково встановив, що фактично отримана сума кредитних коштів відповідачем складає 4300,00 грн., оскільки це сума встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Випискою по рахунку розрахунком заборгованості підтверджується, що відповідач користувалась платіжною карткою: знімала кредитні кошти та знову їх повертала, і фактично отримала кредит у розмірі 5875 грн.

Визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок заборгованості та виписка по рахунку про рух коштів по 09.10.2019 роки), перевірити його, оцінити у сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні суду свій розрахунок, оскільки це процесуальний обов`язок суду.

У суду першої інстанції не було жодних підстав вважати, що фактично отримана сума кредитних коштів відповідачем складає 4300 грн., а не 5875 грн., як зазначав позивач, будь-які докази цього в матеріалах справи відсутні, відповідачем не було надано належних та допустимих доказів на спростування розрахунку про розмір заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5875 грн., не порушувалось питання про призначення у справі відповідної експертизи.

Отже, відповідач фактично отримав від позивача кредит у розмірі 5875 гривень, тому саме такий розмір кредиту необхідно було стягнути з відповідача в користь позивача.

Враховуючи вищенаведене, рішення суду першої інстанції необхідно змінити в частині визначення розміру заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги, а саме у розмірі 19,71%, сплачений позивачем судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 567,94 гривень (2881,50 гривень (сплачений судовий за подання апеляційної скарги) х 19,71%) необхідно покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни задовольнити частково.

Заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 вересня 2019 року в частині визначення розміру заборгованості за кредитним договором в розмірі 4300 гривень змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (01133, м. 01101, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1д, , рах. № НОМЕР_2 ) заборгованість за кредитним договором №б/н від 23.09.2014 року в розмірі 5875 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь АТ КБ «Приватбанк» (01133, м. 01101, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1д, , рах. № НОМЕР_2 ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 567 гривень 94 копійки за подання апеляційної скарги.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 грудня 2019 року.

Головуючий: Р.Й. Матківський

Судді: Л.В. Василишин

М.Д. Горейко