ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1619/19 Справа № 206/2212/18 Суддя у 1-й інстанції - Маштак К.С. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі: головуючого - Деркач Н.М.

суддів - Каратаєвої Л.О., Ткаченко І.Ю.

при секретарі - Лященко С.Г.

розглянула в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційні скарги Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк та Самарського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13 серпня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк, Самарського відділу державної виконавчої служби м.Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Держаного підприємства СЕТАМ Міністерства Юстиції України, приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ПАТ КБ Приватбанк, Самарського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області, Держаного підприємства СЕТАМ Міністерства Юстиції України, приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів.

В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що 18.07.2017 Самарським ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області було відкрито виконавче провадження № 54328875 з примусового виконання виконавчого напису, виданого 28.04.2017 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» суми у розмірі 49347,65 грн. В ході виконання вказаного виконавчого напису, з позивача було стягнуто 49347,65 грн. на користь ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК», 8778,83 грн. - Самарському ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області, 2825 грн. - ДП «СЕТАМ» МЮУ, які позивач просила повернути, як безпідставно отримані кошти, а також, стягнути з приватного нотаріуса ДМНО ОСОБА_2 суму у розмірі 58500 грн., яка складається з 50000 моральної шкоди та 8500 різниці між дійсною вартістю автомобіля, реалізованого під час примусового виконання напису нотаріуса та стягнутої суми. Вимоги позивача були обґрунтовані тим, що виконавчий напис, на підставі якого позивач понесла матеріальні витрати, було визнано таким, що не підлягає виконанню (а.с. 2-7, 25-30).

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13 серпня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 безпідставно отримані кошти у сумі 49 347 грн. 65 коп. та судовий збір у розмірі 493 грн. 46 коп.

Стягнуто з Самарського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 безпідставно отримані кошти у сумі 8 778 грн. 83 коп. та судовий збір у розмірі 87 грн. 77 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, АТ КБ Приватбанк звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити нове в цій частині, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Не погодившись з рішенням суду, Самарський ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог до нього скасувати, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Предметом перегляду в апеляційному порядку є рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ КБ Приватбанк, Самарського ВДВС м.Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області про стягнення безпідставно отриманих коштів.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

З огляду на те, що згідно з частиною першою статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, така інформація оприлюднюється на офіційному веб-порталі судової влади України.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 28.04.2017 р. приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 вчинено виконавчий напис, яким запропоновано стягнути грошові кошти у сумі 49347,65 грн., яка складається з: 6179,18 грн. - залишок заборгованості за кредитом, 35299,92 грн. - залишок заборгованості за відсотками, 2899,61 грн. - пеня та комісія, 250 - штраф (фіксована частина), 1718,94 грн. - штраф (відсоток від суми заборгованості), 3000,00 грн. - витрати, пов'язані із вчинення виконавчого напису, з ОСОБА_1, тобто позивача, які є боргом за кредитним договором б/н від 30.10.2007, укладеним з ПАТ «КБ «ПриватБанк», яке є правонаступником ЗАТ «КБ «Приват Банк»(а.с. 14).

18.07.2017 р. на підставі виконавчого напису та заяви стягувача ПАТ КБ Приват Банк було відкрито виконавче провадження № 54328875 (а.с. 103).

В ході виконавчого провадження було арештовано майно ОСОБА_1, а саме: автомобіль марки ВАЗ модель 21124, д/н НОМЕР_1, призначено субєкта оціночної діяльності субєкта господарювання для визначення вартості арештованого майна (а.с. 104).

Згідно висновку про вартість майна, ринкова вартість вказаного автомобіля склала 65000 грн. (а.с. 105).

14.09.2017 р. державним виконавцем була подана заявка № 17431 на реалізацію в «СЕТАМ», вказаного вище автомобіля (а.с. 106).

06.12.2017 р. виконавче провадження було закінчено у звязку із фактичним виконанням виконавчого документу у повному обсязі (а.с. 108).

Таким чином, за рахунок майна позивача на адресу стягувача ПАТ «КБ «Приват Банк» та державної виконавчої служби надійшли грошові кошти у розмірі 49347,65 грн. та 8778 грн. 83 коп. відповідно.

13.03.2018 р. постановою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області, визнано виконавчий напис, виданий приватним нотаріусом ОСОБА_2 28.04.2017 на підставі кредитного договору № б/н від 30.10.2007, про стягнення грошових коштів в розмірі 49347,65 грн. таким, що не підлягає виконанню.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині вимог до ПАТ КБ Приватбанк, Самарського ВДВС м.Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області про стягнення безпідставно отриманих коштів, суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивач втратив право користування, володіння та розпорядження своїм майном, у звязку із примусовою реалізацію його транспортного засобу з наступним перерахуванням коштів на рахунки ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» та Самарського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області, отриманих від його реалізації, на виконання виконавчого напису, який був визнаний таким, що не підлягає виконанню, тобто, за рахунок майна позивача, а відтак, право позивача як законного володільця було порушено, що не відповідає Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, та принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до вимог ст. 3 ЦК України та підлягає відновленню.

Доводи апеляційних скарг ПАТ КБ Приватбанк та Самарського ВДВС м.Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області про те, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального права та невірно застосував до спірних відносин ст. 1212 ЦК України, не можуть бути прийняті до уваги з огляду на наступне.

Згідно з частинами першою та другою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. З урахуванням змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондикційного зобовязання.

Характерною особливістю кондикційних зобовязань є те, що підстави їх виникнення мають широку сферу застосування: зобовязання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобовязання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобовязанні не має правового значення, чи вибуло майно з володіння власника за його волею або всупереч його волі, чи є набувач добросовісним або недобросовісним.

Кондикційне зобовязання виникає за наявності таких умов: а) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); б) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності достатньої правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що предявлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не повязаний договірними правовідносинами щодо речі.

Узагальнюючи викладене, можна дійти висновку про те, що кондикція це позадоговірний зобовязальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та субєктним складом підпадає під визначення зобовязання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України, у разі наявності речово-правових відносин безпосередньо між власником та володільцем майна.

Доводи апеляційної скарги Самарського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області про те, що їх дії чи бездіяльність у вищевказаному виконавчому провадженні не оскаржувались, незаконними визнані не були, а тому відсутні підстави для стягнення з них коштів, є безпідставними, оскільки законність чи незаконність дій державного виконавця не впливає на право позивача на захист свої прав у відповідності до ст. 1212 ЦК України.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Інші доводи апеляційних скарг не спростовують висновків місцевого суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що зясувавши в достатньо повному обємі права та обовязки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Враховуючи викладене, апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Судові витрати понесені сторонами в звязку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційні скарги залишені без задоволення.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, ч.ч.3-6 ст.147 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк та Самарського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: Н.М. Деркач

ОСОБА_3

ОСОБА_4