Постанова

Іменем України

30 січня 2019 року

м. Київ

справа № 442/6022/17

провадження № 61-39821 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Погрібного С. О., Усика Г. І. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивач - Кредитна спілка «Львівська»,

відповідачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від

03 листопада 2017 року у складі судді Хомика А. П. та постанову Апеляційного суду Львівської області від 26 квітня 2018 року у складі колегії суддів:

Мельничук О. Я., Крайник Н. П., Савуляк Р. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2017 року Кредитна спілка «Львівська» (далі - КС «Львівська») звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обгрунтування позовних вимог зазначала, що 14 вересня 2016 року між

КС «Львівська» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2016-416 «Ринковий-Готівковий», за умовами якого ОСОБА_1 надано кредит (грошові кошти) у розмірі 5 000,00 грн зі сплатою 60 процентів річних на строк до

14 вересня 2017 року.

З метою забезпечення виконання умов кредитного договору, 14 вересня

2016 року між КС «Львівська» та ОСОБА_2 укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобов'язалася відповідати у повному обсязі та солідарно з боржником за виконання нею усіх зобов'язань, що виникли з кредитного договору.

Відповідно до підпункту 5 пункту 2.1.1. кредитного договору, кредитодовець наділений правом збільшити відсоткову ставку за кредитом до 95 процентів річних, якщо позичальник більш ніж на 30 днів протермінував щомісячний платіж зі сплати кредиту та відсотків згідно графіку, визначеного пунктом 3.3. договору.

Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором, станом на 15 серпня 2017 року утворилась заборгованість у розмірі 11 205,59 грн, з яких: 5 000,00 грн - тіло кредиту, 2 753,42 грн - відсотки за користування кредитом, 2 512,50 грн - додаткові відсотки за користування кредитом, 137,67 грн - три проценти річних, 802,00 грн - інфляційні втрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від

03 листопада 2017 року позовні вимоги КС «Львівська» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь

КС «Львівська» заборгованість у розмірі 11 205,59 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачі не виконали зобов'язань щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів та інших платежів, а відтак заборгованість за кредитним договором, а також інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми, відповідно до статті 625 ЦК України, підлягають стягненню солідарно з боржника та поручителя.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 26 квітня 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишено без задоволення, рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 листопада 2017 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що оскільки боржником не погашено заборгованість за кредитним договором, а договір поруки діє до повного виконання зобов'язань за яким поручитель є солідарним боржником, висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальника та поручителя є законним та обгрунтованим. Підстави для припинення договору поруки в частині щомісячних зобов'язань за кредитним договором, строк виконання яких настав у період з жовтня 2016 року по лютий 2017 року, відсутні.

Узагальнені доводи касаційної скарги

У липні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, у якій заявник, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 листопада

2017 року і постанову Апеляційного суду Львівської області від 26 квітня

2018 року, та ухвалити у справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 в частині солідарного стягнення з неї заборгованості за кредитним договором або змінити судові рішення судів попередніх інстанцій у цій частині, не передаючи справи на новий розгляд.

Касаційна скарга обгрунтована тим, що суди попередніх інстанцій не урахували часткового припинення поруки ОСОБА_2 у зв'язку з пропуском кредитною спілкою шестимісячного строку звернення до суду з позовом до поручителя про виконання відповідної частини зобов'язань за кредитним договором. Умовами кредитного договору строк виконання зобов'язань визначено щомісячними платежами, а тому оскільки позичальник не здійснював погашення щомісячних платежів починаючи з жовтня 2016 року тому, ураховуючи положення частини четвертої статті 559 ЦК України, порука є припиненою за період до березня 2017 року. Зазначене відповідає правовим висновкам Верховного Суду України, викладеним у постанові від

06 квітня 2016 року у справі № 6-2387цс15, від 17 вересня 2014 року у справах

№ 6-53цс14, 6-125цс14, № 6-170цс13. Крім того, оскільки кредитна спілка не повідомила її про невиконання боржником прийнятих на себе зобов'язань до дня пред'явлення позову, як визначено пунктом 2.3. договору поруки, то згідно приписів частини четвертої статті 613 та частини першої статті 614 ЦК України у поручителя не виник обов'язок зі сплати солідарно з позичальником процентів, додаткових процентів, неустойки, індексу інфляції та трьох відсотків за період з жовтня 2016 року по серпень 2017 року. У зв'язку з викладеним до стягнення з поручителя солідарно з позичальником підлягає лише 2 733,85 грн основної суми заборгованості за кредитом за період з березня 2017 року по серпень

2017 року.

Станом на дату розгляду справи відзиви на касаційну скаргу не надійшли

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 23 липня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 20 грудня 2018 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє у межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судові рішення в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальника ОСОБА_1 не оскаржуються, а тому в цій частині у касаційному порядку не переглядаються.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами попередніх інстанцій установлено, що 14 вересня 2016 року між

КС «Львівська» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2016-416 «Ринковий-Готівковий», за умовами якого ОСОБА_1 надано кредит (грошові кошти) у розмірі 5 000,00 грн зі сплатою 60 процентів річних, які вона зобов'язалася повернути до 14 вересня 2017 року.

З метою забезпечення виконання умов кредитного договору, 14 вересня

2016 року між КС «Львівська» та ОСОБА_2 укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобов'язалася відповідати у повному обсязі та солідарно з боржником за виконання нею усіх зобов'язань, що виникли з указаного вище кредитного договору, а саме: повернення кредиту у сумі 5 000,00 грн не пізніше14 вересня 2017 року; сплати відсотків за користування кредитом за ставкою 60 процентів річних; сплати пені за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом та повернення кредиту у розмірі 0,15 процентів від суми кредиту за кожен день прострочення; сплати збитків, завданих кредитору у зв'язку з неналежним виконанням боржником зобов'язань за кредитним договором.

Пунктом 4.2. договору поруки передбачено, що договір діє до повного виконання зобов'язань боржника або поручителя за кредитним договором.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Ухвалюючи оскаржувані рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, суди попередніх інстанцій виходили з того, що КС «Львівська» виконаласвої зобов'язання за кредитним договором, надавши позичальнику кошти, тоді як відповідач належним чином зобов'язання з повернення кредитних коштів та нарахованих процентів не виконав, у зв'язку з чим станом на

15 серпня 2017 року виникла заборгованість у розмірі 11 205,59 грн, з яких: 5 000,00 грн - тіло кредиту, 2 753,42 грн - відсотки за користування кредитом, 2 512,50 грн - додаткові відсотки за користування кредитом, 137,67 грн - три проценти річних, 802,00 грн - інфляційні втрати, що підлягає стягненню з позичальника та поручителя як солідарного боржника.

Про те з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій в частині стягнення заборгованості з поручителя погодитися не можна з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

За змістом частини першої, другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

За умовами кредитного договору позичальник зобов'язувався повернути суму кредиту з відповідними процентами до 14 вересня 2017 року, сплачуючи її частинами згідно з графіком погашення кредиту та сплати процентів, визначеним пунктом 3.3. кредитного договору (до 14 числа кожного місяця).

Сторони встановили не лише строк дії договору, а й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення періодичних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Таким чином, у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Отже, саме з часу прострочення несплаченої заборгованості починається обчислення встановленого частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя щодо окремих зобов'язань за кредитом.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Аналогічна правова позиція, висловлена Верховним Судом України у постановах від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, від 20 квітня

2016 року у справі № 6-2662цс15, від 29 березня 2017 року у справі

№ 6-3087цс16.

Правильне застосування частини четвертої статті 559 ЦК України було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18) та у справі № 202/4494/16-ц, за наслідками розгляду яких Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 червня

2018 року та у постанові від 31 жовтня 2018 року виклала правовий висновок про відсутність підстав для відступлення від сталої практики Верховного Суду України й Верховного Суду та вказала, що з огляду на положення другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором, повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій не врахували наведених норм матеріального права та того, що кредитним договором передбачено виконання грошових зобов'язань шляхом здійснення періодичних платежів (згідно з графіком), та дійшли помилкового висновку, що порука діє до повного виконання зобов'язань боржника або поручителя за кредитним договором шляхом повернення наданого боржнику кредиту та сплати процентів.

Положення пункту 4.2. договору поруки від 14 вересня 2016 року про його дію до повного виконання зобов'язань боржника або поручителя за кредитним договором, не є встановленням строку дії поруки у розумінні статей 251, 252 ЦК України.

Ураховуючи, що строк поруки не встановлено, відповідальність поручителя настає з наступного дня за датою платежу, яка передбачена кредитним договором, однак суди першої та апеляційної інстанцій не встановили, коли позичальник вчинила останній черговий платіж на погашення заборгованості за кредитним договором

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Перевіряючи законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд мав можливість усунути недоліки неповноти судового розгляду, допущені судом першої інстанції, проте не урахував зазначеного при вирішенні вимог про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальника та поручителя, не перевірив чи пред'явив позивач вимоги до поручителя у межах шести місяців за кожним періодичним платежем, та щодо яких платежів порука ОСОБА_2 припинилася, а щодо яких вона діє.

Зазначене унеможливлює встановлення фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду бере до уваги, що справа тривалий час розглядається у суді, разом з тим, оскільки до повноважень Верховного Суду не належить установлення фактичних обставин справи, надання оцінки та переоцінки доказів, зазначене унеможливлює ухвалення ним власного рішення.

Згідно з підпунктом першим частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Оскільки позичальник ОСОБА_1 рішення судів першої та апеляційної інстанції не оскаржила, а касаційна скарга містить доводи щодо законності та обгрунтованості оскаржуваних судових рішень лише в частині вирішених позовних вимог заявлених до поручителя ОСОБА_2, Верховний Суд дійшов висновку, що рішення апеляційного суду не може вважатись законним та обгрунтованим, а тому в силу статті 411 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи в частині вимог до ОСОБА_2 на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Апеляційного суду Львівської області від 26 квітня 2018 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: В. А. Стрільчук

Судді: С. О. Карпенко

В.О. Кузнєцов

С.О. Погрібний

Г. І. Усик