ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 599/340/16-цГоловуючий у 1-й інстанції Чорна В.Г.
Провадження № 22-ц/817/806/19 Доповідач - Шевчук Г.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Міщій О. Я., Ткач З. Є.,

з участю секретаря - Романюк Х.Ю.

сторін: позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

адвоката - Жеребецької І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №599/340/16-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Жеребецька Ірина Орестівна, на рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 22 березня 2019 року, ухваленого суддею Чорною В.Г., повний текст якого складено 1 квітня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. В обгрунтування вимог посилається на те, що він у власності в с.Підберізці, Зборівського району має земельну ділянку, яка межує із земельною ділянкою відповідача ОСОБА_2 26.02.2016 року складено акт про проведення геодезичних робіт по встановленню меж його земельної ділянки на місцевості, яким відповідно до креслення перенесення в натуру меж земельної ділянки встановлено, що зі сторони відповідача є захват його земельної ділянки в розмірах від 0,92 м. до 0.48 м. Вважає, що його право власності на земельну ділянку порушено, та підлягає захисту шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав. На підставі вищевказаного просить зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою.

Рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 22 березня 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою задоволено частково.

Усунуто перешкоди в користуванні земельною ділянкою, відновивши межу згідно додатку №8 до висновку експертів Хмельницького відділення КНДІСЕ за результатами проведення додаткової земельно-технічної експертизи 3529/3530/17-26 від 27.02.2019 року, тобто вирішено усунути накладення контуру (межі) земельної ділянки ОСОБА_2 , на контур (межі) земельної ділянки ОСОБА_1 . згідно правоветановлювальних документів, площа накладення 0,0028 га (28 м2).

Відмовлено в задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання ОСОБА_2 виконати норми пункту 3.25 ДБН 360-92 по демонтуванню споруд на відстань не менше 1 м від межі.

ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на рішення суду, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позовних вимог. В обгрунтування вимог посилається на порушення судом першої інстанції вимог матеріального та процесуального права. Зазначає, що в основу оскаржуваного судового рішення покладено Висновок експертів за результатами проведення додаткової земельно - технічної експертизи № 3529/3530/17-26 Хмельницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 27 лютого 2019 року.

Зміст дослідницької частини Висновку судових експертів суперечить його підсумковій частині. Згідно фактичної межі (контуру) між землеволодіннями ОСОБА_1 і ОСОБА_2 контур (межі) земельної ділянки ОСОБА_2 накладається на контур (межі) земельної ділянки ОСОБА_1 згідно правовстановлюючих документів. Контур (межі) земельної ділянки ОСОБА_2 накладається на контур земельної ділянки ОСОБА_1 згідно правовстановлюючих документів, площа накладання складає - 0,0028 га (28 м2), розміри накладання наведені у Додатку № 8. З таким твердженням експертів не можна погодитися через факти встановленні тими ж таки судовими експертами.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача підтримав апеляційну скаргу, зіславшись на доводи, викладені у апеляційній скарзі.

Позивач апеляційну скаргу заперечив, рішення суду вважає законним і обґрунтованим.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, заслухавши сторін колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрутованість рішення суду першої інстанції в межа доводів та вимог апеляційної скарги.

В силу частин 1,2 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення відповідає зазначеним вимогам закону дивлячись на таке.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ №348893 від 17 вересня 2009 року позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0.12 га, розташованої АДРЕСА_1 , цільове призначення землі житлової та громадської забудови (для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд) кадастровий номер земельної ділянки :03:001:0019 .

Відповідач ОСОБА_2 згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯГ №473206 від 12 лютого 2007 року є власником земельної ділянки площею 0.194 га, розташованої Тернопільська область, Зборівський район, с.Підберізці, Серетецької сільської ради Зборівського району, цільове призначення якої для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, кадастровий помер земельної ділянки :03:001:0014 .

Зазначені земельні ділянки є суміжні та мають спільну межу .

За результатами проведення додаткової земельної експертизи №3529/3530/17-26 від 27.02.2019 р. встановлено, що фактичні площі земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідають визначеним державним актам на право власності на земельні ділянки, а фактична конфігурація земельних ділянок не відповідає конфігурації цих земельних ділянок, відповідно до правовстановлюючих документів на земельні ділянки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по АДРЕСА_3 , накладення їх контурів (меж) земельних ділянок між собою відсутнє згідно: правовстановлюючих документів, однак контур (межі) земельних ділянок ОСОБА_2 накладається на контур (межі) земельної ділянки ОСОБА_1 , площа накладення складає - 0.0028 та (28 м.2), розміри накладення наведені у додатку №8 згаданої експертизи.

Статті 125, 126 Земельного Кодексу України передбачають, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

Згідно зі статтями 316, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За змістом частини першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із частиною першою статті 78 ЗК України право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Відповідно до пунктів «г» та «е» частини першої статті 91 ЗК України власники земельних ділянок повинні дотримуватися правил добросусідства та не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Частиною 1 статті 107 Земельного кодексу України встановлено, що основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації.

За змістом частини третьої статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом способів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що права ОСОБА_1 порушені та підлягають поновленню шляхом усунення перешкоди в користуванні земельною ділянкою відновивши межу згідно додатку №8 до висновку експертів Хмельницького відділення КНДІСЕ за результатами проведення додаткової земельно-технічної експертизи 3529/3530/17-26 від 27.02.2019 року, тобто вирішено усунути накладення контуру (межі) земельної ділянки ОСОБА_2 , на контур (межі) земельної ділянки ОСОБА_1 . згідно правовстановлювальних документів, площа накладення 0,0028 га (28 м2).

З такими висновками суду слід погодитись, оскільки суд дійшов їх з дотриманням вимог процесуального законодавства щодо всебічності й повноти з?ясування дійсних обставин справи, прав та обов?язків сторін в даних правовідносинах належної правової оцінки наданих сторонами в справі доказів та норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 не доведено порушення його прав колегія суддів не приймає до уваги як не обгрунтовані.

В суді апеляційної інстанції позивач пояснив, що спір між ним та відповідачем з приводу користування земельною ділянкою існує вже декілька років. В зв`язку з тим, що на його земельну ділянку постійно потрапляють дощові води з земельної ділянки відповідача він побудував тимчасову підпірну стінку для водовідведення і в даний час він хоче перебудувати підпірну стінку та поставити огорожу у відповідності до свого державного акту, однак не може цього зробити, оскільки відповідач захопив частину земельної ділянки, що підтверджено експертизою, не визнає встановлену межу та перешкоджає йому належно користуватись своєю земельною ділянкою.

З матеріалів справи вбачається, що 26.02.2016 року складено акт про проведення геодезичних робіт по встановленню меж земельної ділянки ОСОБА_1 на місцевості, яким відповідно до креслення перенесения в натуру меж земельної ділянки встановлено, що зі сторони ОСОБА_2 є захват земельної ділянки ОСОБА_1 в розмірах від 0,92 м. до 0.48 м.(а.с.4-5).

Додатковою земельною експертизою №3529/3530/17-26 від 27.02.2019 р. встановлено, що контур (межі) земельної ділянки ОСОБА_2 накладається на контур (межі) земельної ділянки ОСОБА_1 . згідно правовстановлювальних документів, площа накладення складає - 0,0028 га 28 м2), розміри накладення наведені у Додатку № 8.

Доводи апеляційної скарги, що суд безпідставно в рішенні послався на висновки експертизи №3529/3530/17-26 від 27.02.2019 р., оскільки зміст дослідницької частини Висновку судових експертів суперечить його підсумковій частині, колегія суддів не приймає до уваги як безпідставні.

Так, експертиза проведена у відповідності з вимогами Закону України «Про судову експертизу» і положень Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5 яка є належним та допустимим доказом та обґрунтовано покладена в основу судового рішення про усунення перешкод користування земельною ділянкою.

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що позивачем було доведено порушення його права користування земельною ділянкою .

Отже, переглядаючи справу, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, ухвалив законне та обгрунтоване рішення про задоволення позову частково, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, яке слід залишити без змін.

В апеляційній скарзі апелянтом не наведено доводів, які б спростували висновки суду, викладені в рішенні.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

За ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, не відносяться до підстав, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, таким, що ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи та письмовим доказам, які містяться в матеріалах справи, у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 22 березня 2019 року залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 27 серпня 2019 року.

Головуюча : Шевчук Г.М.

Судді: Міщій О.Я.

Ткач З.Є.