Справа № 136/815/19
Провадження № 22-ц/801/2407/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кривенко Д. Т.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2019 рокуСправа № 136/815/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого : Копаничук С.Г.

Суддів: Медвецького С.К., Оніщука В.В.

учасники справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень»;

відповідач: ОСОБА_1 ;

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Вінниці апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» на рішення Липовецького районного суду від 16.09.2019 року, ухваленого в приміщенні цього ж суду суддею Кривенко Д.Т., у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В с т а н о в и в :

25.04.2019 року ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (далі - ТОВ « «ФК «ЦФР») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Вказало, що 27.07.2016 року відповідач підписав Заяву на отримання кредиту № (далі - Заява) та оформив кредитний договір, згідно якого позивач зобов`язався надати відповідачу грошові кошти у сумі 47 242,00 грн. шляхом їх переказу на банківський рахунок, зазначений позичальником у заяві на отримання кредиту. Відповідач зобов`язувався виконувати умови кредитного договору, погасити кредит і сплачувати процентну ставку за користування кредитом. Оскільки відповідач належним чином не виконував умови договору, не здійснював вчасне погашення кредитних коштів у повному обсязі, станом на 13.03.2019 року утворилась заборгованість у розмірі 75 425,73 грн., що складається з: 34339,26 грн. - тіло кредиту; 5306,72 грн. - річні відсотки; 24119,55 грн. - щомісячні відсотки; 11 660,20 грн. - штрафні санкції/пеня. Просило стягнути з ОСОБА_1 вказану заборгованість та судові витрати.

Рішенням Липовецького районного суду від 16.09.2019 року у задоволенні позову відмовлено, судові витрати залишено за позивачем.

В апеляційній скарзі ТОВ «ФК «ЦФР» просило рішення суду скасувати через порушення судом норм матеріального права, а по справі ухвалити нове рішення яким позов задовольнити. Зазначило, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, не відповідає дійсним обставинам справи та ухвалене без належного дослідження доказів у справі. Відповідач сплачував щомісячно платежі для погашення заборгованості з 26.08.2016 року по 15.12.2017 року, що свідчить про визнання відповідачем кредитного договору, його обізнаність та усвідомлення кредитного обов`язку погашення заборгованості, внесення щомісячної суми відповідно до графіку платежів. Вважає, що провівши розгляд в спрощеному позовному провадженні, суд позбавив його можливості додати докази щодо руху коштів по кредиту.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що останню слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду відповідає.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Суд встановив, що 27.07.2016 року ОСОБА_1 , бажаючи отримати кредит у ТОВ «ФК «ЦФР», підписав Заяву про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» та Заяву на отримання кредиту № . Відповідач погодився, що Заява на отримання кредиту разом з умовами отримання кредиту та інших послуг становлять між ним та ТОВ «ФК «ЦФР» кредитний договір, з умовами якого він ознайомився шляхом роздрукування з веб - сайту кредитодавця www.kreditmarket.ua та погодився.

Банк зобов`язувався надати Позичальнику грошові кошти у сумі 47 242 грн. у розмірах та на умовах, обумовлених цим Договором, а Позичальник зобов`язувався своєчасно виконувати умови Кредитного договору, сплачувати проценту ставку за користування кредитом. Сторони узгодили графік платежів та дату останнього платежу по поверненню кредиту - 29.07.2020 року.

Відповідно до п. 2 Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» у редакції від 30.03.2015 року, кредитодавець надає позичальнику кредит шляхом переказу грошових коштів на банківський рахунок, зазначений позичальником у заяві на отримання кредиту.

Із п.3 Заяви на отримання кредиту вбачається, що позичальник доручив ТОВ «ФК «ЦФР» перерахувати, за рахунок отриманого ним кредиту, грошові кошти на користь АКБ «Правекс -Банк» - в розмірі 10000 грн.; ПАТ «Ідея Банк» - в розмірі 26700 грн., ПАТ «Страхова компанія «ТАС» - в розмірі 400 грн та 8808 грн., ТОВ «майСейфеті» - 600 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав суду та матеріали справи не містять доказів фактичного перерахунку відповідачу, чи зазначеним ним третім особам, грошових коштів і, відповідно, виникнення обов`язку за даним кредитним договором у відповідача. За таких обставин, суд виходив з того, що заява на отримання кредиту та ознайомлення з Умовами отримання кредитів та інших послуг від позивача, а також розрахунок заборгованості не є достатніми доказами для задоволення позову та стягнення коштів. матеріали справи не містять первинних документів на підтвердження руху грошових коштів. Окрім того, наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідача не містить повних відомостей, строків виникнення заборгованості за кожним платежем та напрямки зарахування грошових коштів, якщо такі проводились, не є доказом розміру грошових вимог позивача до відповідачів.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Згідно з ч. ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч. 1 ст. 78 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Постановляючи рішення у справі, суд вірно встановив обставини справи ,які перевірив доказами, оціненими відповідно до ст. 89 ЦПК України, правильно визначив спірні правовідносини та застосував до них норми права та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про наявність підстав для стягнення кредитної заборгованості з відповідача через його обізнаність та усвідомлення кредитного обов`язку погашення заборгованості, внесення щомісячної суми відповідно до графіку платежів є необґрунтованими, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог. Так, згідно п. 2 Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» у редакції від 30.03.2015 року, кредитодавець надає позичальнику кредит шляхом переказу грошових коштів на банківський рахунок, зазначений позичальником у заяві на отримання кредиту. Однак, заява на отримання кредиту, що підписана ОСОБА_1 , не містить у собі реквізитів банку та номеру банківського рахунку позичальника. Крім того, позивач не надав суду першої інстанції належних та допустимих доказів виникнення у відповідача обов`язку по даному кредитному договору, так як не надав доказів переказу на рахунок позичальника чи вказаних ним осіб кредитних коштів, руху грошових коштів, що підтверджували розмір отриманих відповідачем грошових коштів та об`єм його зобов`язання.

ТОВ «ФК «ЦФР» до апеляційної скарги додало довідку про графік руху коштів по кредиту, як новий доказ, однак колегія суддів відхиляє його, оскільки ч. 3 ст. 367 ЦПК України передбачає, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Заявник апеляційної скарги не надав суду доказів поважності причин, що об`єктивно не залежали від цього та перешкоджали подачі вказаної довідки до суду першої інстанції, через що суд не може розцінювати вказану довідку в якості нового доказу.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, здійснення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та позбавлення позивача можливості надати докази про рух коштів по кредиту, є необґрунтованими виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Частиною 9 статті 19 ЦПК України встановлено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня 2019 року встановлено в розмірі 1 921 грн.

Оскільки предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої 75 425,73 грн. не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доцільність розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Отже, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» - залишити без задоволення.

Рішення Липовецького районного суду від 16.09.2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий: Копаничук С.Г.

Судді: Медвецький С.К.

Оніщук В.В.