Справа №313/310/18
Провадження № 2/313/43/2019
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2019 смт. Веселе

Веселівський районний суд Запорізької області у складі:головуючого судді: Кравцова С.О за участю секретаря судового засідання Василенко Л.В., позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 його представника адвоката Фролова М.М., представника третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: орган опіки та піклування Веселівська РДА Запорізької області Дмитерко Л.Т. розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відібрання доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у її батька ОСОБА_2 , повернення її за попереднім місцем проживання (яким є місцем проживання матері), ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В цій частині допустити негайне виконання судового рішення та визначити місце проживання доньки - ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , - разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 13.03.2018 року звернулася до суду з зазначеною позовною заявою про відібрання малолітньої дитини від батька та повернення її матері, про визначення місця проживання малолітньої дитини разом з матір`ю, де зазначила що, починаючи з 2005 року по 15.01.2017 року позивач ОСОБА_1 , разом з відповідачем ОСОБА_2 , та донькою позивача, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживали однією сім`єю, без реєстрації шлюбу.

За час проживання ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася донька - ОСОБА_3 , про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Веселівського управління юстиції Запорізької області в Книзі реєстрації народжень 01.04.2010 року зроблено відповідний актовий запис за № 34 та видано Свідоцтво про народження Серії НОМЕР_1 де батьком її молодшої доньки ОСОБА_5 , записаний за їх спільною заявою поданою в порядку ст. 126 Сімейного Кодексу України ОСОБА_2

Обидві доньки позивача зареєстровані разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Довідкою про склад сім`ї за № 3324 від 25.01.2018 року та Довідкою № 748 про реєстрацію місця проживання від 06.02.2018 року., виданих Виконавчим комітетом Веселівської селищної ради Запорізької області.

Як зазначає позивач ОСОБА_1 , Відповідач (батько дитини) в незаконний спосіб, всупереч її волі, та з застосуванням фізичної сили,щодо неї та психологічного тиску на доньку ОСОБА_6 самочинно змінив її місце проживання, встановлене законом. Відповідач категорично відмовляється повертати матері дитину, забороняє позивачу, спілкуватися з донькою та всіляко обмежує її участь у її вихованні,порушуючи, її батьківські права. Між ними виник спір, який, нажаль, вирішити в позасудовому порядку позивачеві не вдалося, адже відповідач ігнорує не тільки закон, її материнські почуття люблячої матері, а також нехтує думкою та інтересами дитини. А тому, з метою захисту своїх батьківських прав та діючи в інтересах своєї донечки вона вимушена звернутися до суду з позовом про відібрання від батька та повернення їй малолітньої дитини та визначення місця проживання дитини разом з матір`ю.

Позивач в своїх поясненнях в судових засіданнях, та цивільному позові зазначила що,вони разом з відповідачем прожили майже 12 років, з 2011 року вони як одна сім`я мешкали за адресою: АДРЕСА_2 . На початку спільного життя все було гаразд, але з часом стосунки почалися погіршуватись, особливо після народження їхньої спільної донечки ОСОБА_5 . Все частіше між ними спалахували сварки. Відповідач вчиняв сварки, які все частіше закінчувалися фізичною розправою над нею. Побиття та надругу над собою, вона терпіла, виправдовуючи це наміром та бажанням зберегти сім`ю, то примиритися з його ставленням до її старшої донечки ОСОБА_7 вона не могла. Його придирки, гнів, неповага, приниження, жорстокість, психологічне та фізичне насильство відносно її старшої доньки траплялись все частіше та ставали дедалі страшнішими. Вважає що, з появою їхньої спільної дитини відповідача почала дратувати присутність в їхньому житті, та домі її старшої донечки. Позивача не задовольняло буквально все, що стосувалось її старшої донечки, а тому за найменшу, на його думку, провину він карав дитину: змушував віджиматися від полу по 100 разів, не дозволяв їй зайти до будинку допоки вона не виконає той обсяг роботи по домогосподарству, який він їй наказав та багато інших неприємних речей. Позивач вступалась за свою дитину та боронила її як могла, вмовляла та благала не чіпати її, але марно - в гніві він перетворювався в звіра та щоразу погрожував фізичною розправою за витік з дому будь-якої інформації стосовно нашого спільного життя. А щоб його погрози не були голослівними, періодично бив. Використовуючи своє право на таємницю особистого життя, вона не хотіла та соромилась «виносите все сміття із дому. Так дійсно, саме боячись його погроз позивач не скаржилась нікому і навіть будучі в крайньому відчаї не зверталась до правоохоронних органів, тому що відповідач і є одним із «слуг народу» - має звання «майор» та працює у Веселівському відділенні національної поліції.

Вона з дітьми жила в постійному страху та очікуванні, вважає що їх життя напряму залежало від того в якому настрої з роботи повернеться їх тато. Окрім того, відповідач забороняв позивачеві та її дітям спілкуватися з ріднею позивача ОСОБА_1 , відповідач також суворо заборонив, щоб будь-хто із її рідних та близьких відвідував їх вдома, а тому до будинку, де вони мешкали, були вхожі лише його друзі. У неї з дітьми існувало також безліч інших суворих табу. В якийсь час відповідач перестав утримувати її з дітьми - він оплачував лише комунальні платежі, а все інше домогосподарство вона «тягла» сама. Ситуація ставала дедалі критичною і її старша донька, переборовши в собі страх, зізналась їй в тому, що не має сил далі так жити та терпіти знущання вітчима, прохала відпустити її жити до її мами(її бабусі). Позивач вкотре намагалась поговорити з Відповідачем, але розгнівавшись він знову побив її, а потім за допомогою душу( води) привів до тями.

А потім сталася подія, яка і стала останньою крапкою у їхніх стосунках - за те що дитина забруднила в коридорі будинку підлогу(наслідила взуттям) Відповідач застосував фізичну силу до старшої доньки ОСОБА_7 - він схопив її за волосся та штовхнув в інший кут кімнати. Цей жах трапився в присутності позивача та присутності її молодшої сестри ОСОБА_8 . Позивач кинулась боронити дитину, у відповідь на її непокору Відповідач, схопив за горло та кинув на підлогу вже її та почав нещадно бити позивача на очах у дітей. Діти, які були свідками такого спалаху жорстокості, дуже налякались, плакали та кричали і лише тільки після істеричних вмовлянь меншої доньки ОСОБА_5 він перестав бити її, та вийшов із будинку поцікавившись лише про те, скільки їм часу потрібно на те щоб вони зібрали свої речі та пішли геть із будинку.

В цей же день 15.01.2017 року позивач разом зі своїми донечками, прихопивши з собою лише їхні з дітьми особисті речі, пішли жити до мами позивачки - повернулись до зареєстрованого місця їхнього проживання. Відповідачу було байдуже, він не заперечував проти того, що вона з дітьми пішли жити до мами, адже уже на той час він зав`язав стосунки з іншою жінкою, а тому вона з дітьми стали для нього зайвими.

Через деякий час Відповідач почав навідувати їх за місцем проживання, вибачався та прохав повернутися, і в якийсь час позивачеві здалося, що вони порозумілися та примирилися допоки одного разу вона прийшла до будинку, де вони раніше мешкали разом, без попередження. В будинку поралась нова господиня, а тому Відповідач розгнівався і за цей проступок знову побив її. Після цього вони, взагалі, перестали спілкуватися і Відповідач, як батько, зовсім не переймався життям дитини.

Згодом Відповідач висловив бажання брати участь у вихованні доньки, щоб їхня донька ОСОБА_9 перебувала у нього 3-4 рази на тиждень. Незважаючи на те, що позивачеві було нестерпно боляче, придушивши своє жіноче его, розуміючи, що дитині окрім материнської любові потрібна і батьківська опіка, керуючись виключно інтересами дитини вона погодилась. Так тривало пів року, а потім Відповідач та його батьки (дідусь та бабуся ОСОБА_5 ) розпочали перешкоджати та всіляко намагалися усунути позивачку від виховання доньки.

Позивач працює вихователем в дитячому садку та заочно навчається в Бердянському державному педагогічному університеті.

З 07.11.2017 року вона перебувала у м. Бердянськ на навчанні, під час її відсутності ОСОБА_6 проживала в сім`ї Відповідача. Повернувшись з навчання вона відразу пішла до школи та забрала ОСОБА_6 додому.

Вранці 03.12.2017 року Відповідач разом зі своїм товаришем, в зламали вхідні двері та увірвались до їхнього помешкання з метою забрати ОСОБА_6 . Вона разом зі старшою донькою намагались завадити йому забрати ОСОБА_6, але марно - Відповідач застосувавши до них фізичну силу утримав їх, а в цей час його товариш схопивши налякану та роздягнуту ОСОБА_6 виніс її із будинку. При цьому Відповідач прокоментував свої дії, мовляв, суд уже все вирішив і тому ОСОБА_6 вона більше не побачить. Позивач викликала поліцію, повідомивши про проникнення до житла та викрадення дитини. Поліція прибула на виклик, склали нібито протокол, але повідомили про те, що це не їх компетенція - адже дитину забрав її рідний батько. Прагнучи справедливості позивач 20.12.2017 року вона подала письмову заяву до поліції , але знову ж таки марно.

Вона наполегливо стала ходити до Відповідача та його батьків, благаючи повернути дитину, в якості милостині їй дозволяти інколи забирати дитину додому та спілкуватися з нею без сторонніх, при цьому постійно погрожуючи позбавити її батьківських прав щодо неї.

Врешті-решт втомившись жити у вічному страху, не маючи сил терпіти фізичне та психологічне насильство зі сторони Відповідача, вона з дітьми вирішили виїхати з селища до м. Запоріжжя. Позивач подала до школи заяву про те, що її діти будуть відсутні на заняттях 18-19 грудня по сімейним обставинам, а за місцем роботи взяла відпустку за свій рахунок. Вони поїхали до м. Запоріжжя, зняли житло, домовилась про зарахування її донечок до одній із шкіл м. Запоріжжя. Зважаючи на святкові заходи та канікули діти повинні були приступити до навчання в новій школі 10.01.2018 року, але не судилося.

22.12.2017 року Відповідач разом зі своїм братом та товаришем, втрьох, знову ввірвались до житлового приміщення у м. Запоріжжя, яке вона винаймала разом з дітьми, і знову з застосуванням до них (її та старшої доньки ОСОБА_7 ) фізичної сили, немов якусь річ забрали донечку ОСОБА_6. Вона викликала поліцію, яка зареєструвала її заяву, але знову марно, адже як їй пояснили це не правопорушення, а цивільний спір між батьками щодо визначення місця проживання дитини, який має вирішуватись cаме судом, а не правоохоронними органами. Угамовуючи свої амбіції, Відповідач абсолютно не переймався психоемоційним станом дитини, ігноруючи її думку та бажання.

Дитину силоміць відвезли назад в смт. Веселе, без документів влаштували до школи і їй нічого іншого не залишалось як повернутися назад, адже вона не уявляє свого життя без своєї донечки. Вона знову почала «оббивати пороги», зверталась до школи, за місцем роботи Відповідача до його керівника, була на прийомах в прокуратурі, Веселівській РДА, КУ «Центр соціальних послуг» Веселівської селищної ради та благала допомогти. Керівництво школи та спеціалісти служби у справах дітей Веселівської РДА обіцяли, що мовляв вони провели бесіди з Відповідачем(батьком дитини) і що за умови, що донька буде проживати та навчатися в смт. Веселе у них з її батьком будуть рівні права на участь у вихованні дитини.

Позивач виконала усі умови, натомість, нічого не змінилось на краще - дитині навіть заборонено спілкуватися зі нею та старшою сестрою, не говорячи вже про її рідню. Так, 24.01.2018 року вона разом зі старшою донькою пішли до будинку, де проживає Відповідач, та звернулись до нього з проханням дозволити ОСОБА_6 бодай декілька днів пожити разом з ними, адже вони страшенно сумують за нею . Їм в грубій формі відмовили, вчинився скандал, який знову супроводжувався погрозами в їх сторону.

На дії позивача, Відповідач розпочав свої протидії - поширював про неї всілякі несимітниці та наклепи, погрожував їй, донечці ОСОБА_7 та її рідним фізичною розправою, намагаючись всіляко залякати позивача та її родину.

Єдиним місцем зустрічі позивача з дитиною є саме школа. Дитину в школу та зі школи супроводжують батьки Відповідача, а тому задля уникнення скандалу в присутності дитини, вона спілкуюся з донькою лише під час шкільної перерви. Та і більшу частину часу донечка проводить саме у батьків Відповідача(баби та діда), які живуть окремо, адже Відповідач також працює.

Позивач зазначає, що це її дитина, і тому допоки вона жива, вона за жодних обставин не відмовиться від своєї дитини та попри будь-які погрози буде боротися за права своєї малолітньої донечки та за свої материнські права. Як педагог вона всіляко намагається уникнути психологічного травмування дитини, адже вона розуміє, що дитині однаково потрібними є обидва із батьків, а тому ніколи не перешкоджала спілкуванню доньки з батьком та його ріднею.

Позивача вкрай непокоять спроби Відповідача зіпсувати та розірвати стосунки між рідними сестрами, що вона вважає неприпустимим. Діти навчаються в одній школі, проте не мають можливості нормально та достатньо спілкуватися між собою, спілкуються також лише під час шкільних перерв. Вважає що, в даному випадку, очевидним є стороннє навіювання та вплив на думку дитини, що в силу її малолітнього віку справляє серйозний вплив на її особисту думку та бачення ситуації через призму суб`єктивних поглядів зацікавлених осіб, з якими дитина на даний час проживає.

Відповідач створив нову сім`ю з жінкою, яка не має власних дітей. Материнство - це щастя та природне покликання жінки, а тому їй по - жіночому шкода жінку, позбавлену цього щастя, але вона нізащо не поступиться своєю дитиною заради чужого щастя та і для дитини стороння людина не замінить рідної мами.

Вважає що дитина також відчуває брак материнської любові, це ж дівчинка, а дівчатка по своїй природі більш прихильні та тісніше пов`язанні саме зі своїми мамами. ЇЇ дві донечки розлучені, це при тому, що навіть в дитячих будинках, діючи саме в якнайкращих інтересах дітей - не розлучають кровноспоріднених братів та сестер.

Саме задля блага доньки, вона намагається уникати та не провокувати скандали, маючи намір вирішити це питання в законний спосіб з найменшим травмуванням дитячої психіки.

На правове обґрунтування позовних вимог посилається на ст162,170 СК України, ЦК України, Конституцію України, Конвенцію про права дитини, Декларацію прав дитини інші нормативно-правовими акти та норми міжнародного права, які є пріоритетними відносно норм національного права.

Як зазначає позивач ОСОБА_1 ,Відповідач(батько дитини) в незаконний спосіб, всупереч її волі, та з застосуванням фізичної сили,щодо неї та психологічного тиску на доньку ОСОБА_6 самочинно змінив її місце проживання, встановлене законом. Відповідач категорично відмовляється повертати матері дитину, забороняє позивачу, спілкуватися з донькою та всіляко обмежує її участь у її вихованні,порушуючи, її батьківські права.. А тому, з метою захисту своїх батьківських прав та діючи в інтересах своєї донечки вона вимушена звернутися до суду з позовом про відібрання від батька та повернення їй малолітньої дитини та визначення місця проживання дитини разом з матір`ю.

В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги, просить суд їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач та його представник. Позовні вимоги відповідача ОСОБА_1 не підтримали, надали суду пояснення та письмові заперечення відповідно до яких відповідачем не заперечується те певний період вони проживали разом,виховували двох дітей проживали однією сім`єю, без реєстрації шлюбу.

За час проживання ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася донька - ОСОБА_3 , батьком доньки ОСОБА_5 , записаний за їх спільною заявою поданою в порядку ст. 126 Сімейного Кодексу України ОСОБА_2

Його донечка ОСОБА_9 весь час проживає разом з ним, з моменту народження, спочатку в квартирі, яка йому належала на праві власності і де він був прописаний за адресою АДРЕСА_3 , а потім з 2011 року і по теперішній час, в будинку, який також належить йому на праві власності за адресою АДРЕСА_2 ( що підтверджується довідками про склад сім`ї.) У Веселівській районній гімназії, де до 20 грудня 2017 року навчалася ОСОБА_6, у ЗОШ № 2 де на даний час вона навчається, а також в реєстратурі Веселівської ЦРЛ, місце проживання дитини вказане саме за адресою АДРЕСА_2 .

На початку їхнього спільного життя з позивачем все було гаразд, але з народженням ОСОБА_5 , ОСОБА_1 дуже змінилась, стала нервовою, замкнутою. Він намагався всілякими способами налагодити відносини з позивачем, але все було марно. Незрозумілий її стан впливав не тільки на нього, але і на маленьку ОСОБА_6 , якій потрібна була не тільки турбота, а і увага матері. Так сталося, що з часом ОСОБА_6 почала проводити більшу частину життя у його батьків. Там вона отримувала увагу, любов, піклування, турботу та виховання. В цей час позивач (в зв`язку з специфікою його роботи) часто затримувався на роботі і був цьому навіть радий. Тому що вдома кожен день його очікували конфлікти, які щоразу провокувала позивач.

Зважаючи на таку поведінку ОСОБА_1 він змушений був, щоб уникнути скандалів, сам приділяти якомога більше уваги донці. Вони удвох з донечкою їздили в кінотеатр м. Мелітополь, в ролер-центр (купив їй роликові ковзанки та навчив їздити на них), гуляли по парку і т.п. Зрештою дійшло до того, що кожен раз як ОСОБА_9 хворіла, він змушений був везти її знову до бабусі і дідуся, бо тільки там вона, з його участю, отримувала хороше лікування, турботу та увагу.

В цей час позивач майже щомісяця «уходила жити» до своєї матері ОСОБА_10 , що мешкає за адресою АДРЕСА_1

Матеріально ОСОБА_6 завжди з самого народження і дотепер утримував саме він, а також йому допомагали його батьки.

На початку січня 2017 року позивач повідомила йому, що хоче жити окремо і буде жити у своєї матері за вказаною вище адресою. Позивач приїхала до нього додому зі своїм братом на автомобілі з причепом і стала забирати речі. Він був шокований. На запитання ОСОБА_1 «що з речей вона може забрати», він відповів, що все що вона захоче. Зібравши речі позивач поїхала, навіть не спитавши нічого про ОСОБА_6 , яка на той час, як завжди, знаходилась у його батьків.

Через деякий час намагаючись повернути позивача додому, він поїхав до неї. З метою збереження сім`ї, пропонував повернутися, але позивач відповіла, що хоче жити з матір`ю. І пояснила, що їй набридло, так жити, що він її примушує її вчитися ( ОСОБА_1 завдяки його наполегливим порханням та вмовлянням, лише у 2014 році (у віці 32 років) закінчила вечірню школу в ЗОШ № 2 смт. Веселе, але пройти ЗНО не змогла, а на слідкуючий рік, все ж таки вона з великим зусиллям пройшла ЗНО та вступила нарешті до ВНЗ), господарство, город і домашня робота.

Втративши надію, він продовжив проживати уже вдвох з донечкою ОСОБА_11 в своєму будинку. Доглядати дитину йому допомагали знов же таки його батьки.

Згодом, прийшовши до тями, відповідач,зрозуміла, що маленькій дитині, притому дівчинці все ж таки потрібна і материнська любов, повіз ОСОБА_6 до ОСОБА_1 Вона побула декілька днів з мамою і повернулась знову додому.

Відповідач запропонував позивачу, так як дитині потрібні однаково і батько і мати, щоб ОСОБА_9 була в неї хоча б один день на тиждень (переважно у вихідні дні, бо ОСОБА_1 працює і їй ні з ким залишити дитину). Позивач начебто погодилась, але великої радості не виявила. Тоді відповідач, щоб хоч якось зацікавити відповідача , купив їй новий велосипед, пояснивши, це тим, щоб їй було зручно возити на ньому ОСОБА_6 до школи. Батьки відповідача кожен раз коли збирали та возили ОСОБА_6 до її мами, передавали з дитиною різні продукти харчування. Фактично і в цей час як і завжди матеріально доньку забезпечував позивач та його батьки.

Позивач ОСОБА_1 , вирішила, як вважає відповідач, що якщо у неї ОСОБА_6 буде перебувати трохи більше часу, то вона зможе більше чогось вимагати від нього (крім велосипеда та продуктів, бо після того, як він купив їй велосипед, ОСОБА_1 сказала, що хоче ще ноутбук та щоб він їй винайняв квартиру в центрі смт. Веселе, на що він відповів, що вона за власним бажанням пішла з дому взявши з собою всі речі, які захотіла, а так як їхня спільна дитина ОСОБА_6 живе зі ним і ОСОБА_1 не приймає, як і завжди, участі в її утриманні, то самій ОСОБА_1 він нічого купувати не повинен), виказала бажання, щоб ОСОБА_6 у неї була три дні на тиждень. Як зазначає відповідач помилково прийняв це бажання за несподівано виникнену турботу, любов та піклування про доньку, погодився відпускати ОСОБА_6 до матері на три дні на тиждень. Через деякий час йому стало відомо, що перебуваючи у матері ОСОБА_6 була позбавлена необхідного піклування, а саме дуже часто була голодною, ходила пішки з центру до будинку матері (а у ОСОБА_6 ж зламана ніжка, і звісно ж її мати про це знає). ОСОБА_1 часто залишала дитину вдома саму, а коли вже настала осінь позивач зовсім не „ переймалась, щоб забезпечити тепло в оселі, хоча б в ті дні коли у неї перебувала маленька донька. Декілька разів він сам зустрічав ОСОБА_1 , яка у вечері ходила з ОСОБА_6 по вул. Центральній в смт. Веселе, коли на його питання, донька повідомляла йому , що хоче їсти, він давав ОСОБА_1 гроші, щоб вона могла щось купити ОСОБА_6 поїсти (а ОСОБА_1 кожного місяця отримує заробітну платню). Повертаючись додому від матері ОСОБА_6 жалілась, що декілька разів її до школи змушена була відвозити баба ОСОБА_12 (мати ОСОБА_1 - ОСОБА_10 ), яка сварилася на ОСОБА_6 за те що їй приходиться возитися з ОСОБА_11 , адже у неї є свої справи. Він вирішив сам, по мірі можливості, прослідити за ОСОБА_6, коли вона була у матері при цьому йому також допомагав його батько, в той час коли він був на роботі. Було з`ясовано, що у дні перебування у матері, ОСОБА_6 не відвідувала танцювальний гурток. Вона, за вказівкою матері казала керівнику гуртка, що у неї болить шлунок (за відвідування гуртка треба було ж заплатити 20 грн. А ОСОБА_1 не вважала це необхідним для дитини). Після закінчення уроків, ОСОБА_1 забирала ОСОБА_6 до себе на роботу і дитина тихесенько до вечора сиділа в куточку(хоча в цей час могла б гратися чи навчатися), щоб її і не чули, бо звісно ж не мала права знаходитись там. Він неодноразово розмовляв з ОСОБА_1 , пропонуючи будь-яку допомогу. Він чи його батько, коли ОСОБА_1 була на роботі в післяобідній час,хотіли забирали б ОСОБА_6 до його батьків (бо про те, щоб в її дні він ОСОБА_6 взяв до себе, ОСОБА_1 слухати зовсім не хотіла, бо це ж «її дні»), а потім після роботи забирали ОСОБА_1 і їх з ОСОБА_6 відвозили додому на автомобілі. При цьому його мати, педагог за освітою, вже б повчила з онучкою уроки, а також і звісно б покормила та приділила іншу увагу дитині. На його пропозиції ОСОБА_1 відповідала, що вона в «свої дні» сама розбереться. Невже б турботлива мати не переступила, через свої амбіції заради блага своєї рідної дитини? Йому неймовірно важко було спостерігати за тим, як поводила себе з ОСОБА_6 її мати, але вона все ж таки мати і він мав надію, що вона врешті-решт змінить своє ставлення до доньки (хоча воно ніколи не було надто теплим). Адже ОСОБА_6 не можна не любити! Вона добра, співчутлива, слухняна, розумна. Він, та його сім`я та всі близькі дуже її люблять, та душі у ній не чають.

Так тривало до 03.12.2017 року. В цей день (неділя) він як завжди поїхав до позивача за донечкою. До нього вийшла з будинку ОСОБА_1 та пояснила, що ОСОБА_6 захворіла, а саме трохи кашляє і поки що побуде в неї. Він сподіваючись, що все нормально, його донька у матері і там її доглянуть, вже їхав додому, коли йому по телефону подзвонила ОСОБА_6 і пожалілась, що вона захворіла, тому не ходе до школи. Також донька пояснила, що хоче їсти і в будинку дуже холодно. Тоді він повернувся додому до ОСОБА_1 і запропонував відвезти їх з донькою до лікарні. ОСОБА_1 відмовила йому і вже в грубій формі. Не маючи іншого виходу він був змушений попросити кума ОСОБА_1 ОСОБА_13 , щоб той пішов у гості до ОСОБА_1 , подивитися як там його донька. ОСОБА_13 повідомив йому, що дійсно ОСОБА_6 кашляє, а в будинку прохолодно. Відповідач сказав ОСОБА_1 , що нікуди не поїде, поки не побачиться з донькою. Коли після довгих вмовлянь, ОСОБА_1 вивела за ворота домоволодіння ОСОБА_6, донька сказала, що хоче поїхати з ним. Відзиваючись на прохання доньки він взяв її на руки і поїхав додому.

Через декілька днів позивач подзвонила йому по телефону і сказала, що знову хоче брати доньку на декілька днів до себе. При цьому вона пообіцяла, що не буде порушувати їхню домовленість. Тоді він їй пояснив, що її «витівки» шкодять психічному стану маленької дитини, вона сама б мала це розуміти як вихователь та мати.

Нажаль він в котрий раз повірив позивачу, бо мав надію, що материнський інстинкт та здоровий глузд візьмуть верх над іншими недобрими почуттями позивача. Але ж ні .

Так у неділю 17.12.2017 року він як вони домовлялись з відповідачем, поїхав до неї додому, щоб забрати доньку. Вдома нікого не було. Коли він подзвонив по телефону позивачу, вона взявши слухавку, повідомила, що його донька знаходиться в м. Запоріжжя і запропонувала йому шукати її.

Відповідач зазначив, що йому зовсім не зрозуміло, як мати могла, нехтуючи психічним станом дитини, зірвати її зі школи, де вона навчається, від вчителя, до якого ОСОБА_6 вже звикла і яка їй дуже подобалась ( ОСОБА_14 ), друзів з класу, оточення, дому в якому ОСОБА_6 виросла, близьких та рідних, яких ОСОБА_9 дуже любить, а вони люблять її, щоб поїхати в чуже для дитини місце, чужа школа (дітям взагалі важко змінювати місце навчання, а в такому маленькому віці тим паче), ні друзів ні знайомих. При цьому відповідач залишила майже всі свої речі та речі доньки в будинку матері. А саме не зрозуміло те, що вона навіть не звільнилась з роботи, а просто взяла відпустку на декілька днів за свій рахунок, як пояснила директор КДНЗ «Оленка» ОСОБА_15 . Як він дізнався згодом з відповіді наданої директором Веселівської різнопрофільної гімназії ОСОБА_16 , ОСОБА_1 забираючи ОСОБА_5 документи з гімназії, надала довідку№186 від 21.12.2018 року про те, що ОСОБА_3 навчається в 2-В класі Запорізької загальноосвітньої школи І-ИІ ступенів №23 Запорізької міської ради Запорізької області. Але директор Запорізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №23 ОСОБА_17 у своїй відповіді № 01-16/385 від 22.12.2017 року зазнач, що в зв`язку з тим, що особова справа ОСОБА_6 була неправильно оформлена, наказ про зарахування дитини не видавався.

Вищевказані факти вказують на те, що ОСОБА_1 пред`явила неправдиві данні дирекції школи № 23 м. Запоріжжя (адреса проживання та ін.), яка повіривши турботливій матері надала хибну довідку про зарахування ОСОБА_5 до вказаної школи.

Він неодноразово дзвонив позивачу по телефону та просив повідомити йому, де знаходиться його дитина, але ОСОБА_1 тільки тішилась з його страждань та страждань його близьких.

Позивач (мати дитини) самочинно, без його згоди, як батька дитини, змінила місце проживання малолітньої дитини, чим фактично вчинила викрадення дитини, тобто вчинила незаконні дії, визначенні у ч. 1 ст.162 СК України, що має своїм наслідком негайне відібрання дитини та повернення за попереднім місцем проживання. Адже ст. 162 СК України базується саме на юридичній презумпції правомірності поведінки того з батьків, з ким дитина проживала. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров`я - таких обставин ніколи не існувало та не існує.

Він був змушений звернутися з заявою до Веселівського ВП МВП ГУНП в Запорізькій області з заявою про викрадення дитини (зареєстрована до ЄО Веселівського ВП № 2900 від 21.12.2017).

Весь цей час він не залишав спроби знайти свою донечку. Так ним було з`ясовано, що насправді ОСОБА_1 не винаймала житло (як усім розповідала), а зупинилась в однокімнатній квартирі, яку винаймає її брат з дружиною. Він звернувся до школи, в яку начебто ОСОБА_1 перевела його доньку. Там у директора він з`ясував, що ОСОБА_1 домовляючись про навчання ОСОБА_18 в їхній школі залишила адресу їхнього проживання в м. Запоріжжя. Але вказана ОСОБА_1 адреса: АДРЕСА_5 виявилася неправдивою і навіть вигаданою, точної адреси квартири яку винаймав брат позивачки і в якій на той час проживала ОСОБА_1 з його донькою, він не знав, але знав район, в якому вона знаходиться. Зрештою він звузив пошук до декількох вулиць.

22.12.2017 року він раптово побачив на вулиці ОСОБА_1 разом з його донечкою. Вони якраз заходили до якогось гуртожитку. Він побіг за ними і наздогнав в одній з кімнат. Там на той час мешкала мати позивача. Побачивши його ОСОБА_6 кинулась до нього на руки. ОСОБА_1 хотіла завадити йому забрати ОСОБА_6 , але її зупинила її ж мати, сказавши «Я ж тобі казала, що він неодмінно знайде ОСОБА_6».

Нарешті вони з ОСОБА_11 приїхали додому. Для всіх членів його родини, та друзів це були дуже важкі часи, коли вони перебували в не веденні. Відповідач знову купив ОСОБА_6 портфель та необхідні речі (тому, що ОСОБА_5 речі, які вони купували їй раніше залишилися у ОСОБА_1 ).

Відповідач вважає дуже дивною поведінку ОСОБА_1 , так як остання зірвала ОСОБА_6 з навчання в школі 18.12.2017 року, не дочекавшись лише декількох днів до закінчення навчального півріччя та початку довго триваючих зимових канікул, щоб набагато менше травмувало дитину. Адже вона як педагог, вихователь та врешті-решт мати не могла не знати, що така її поведінка погано відіб`ється на психічному здоров`ю доньки та її навчанні!

Позивач ОСОБА_1 зразу ж після цього повернулась в смт. Веселе. Згодом він поборовши не годування з при воду неприпустимого вчинку позивача, тільки заради доньки, знову запропонував ОСОБА_1 побачитись з ОСОБА_11 . Остання погодилась. Але він, вже остаточно недовіряючи позивачу, повідомив їй, що зустріч з донькою пройде в присутності працівників КУ «Центр соціальних послуг» Веселівської селищної ради. Позивач зустрілась з донькою, але після цього з проханням зустрітися з дитиною ще хоча б раз чомусь не зверталась ні до нього ні до працівників КУ «Центр соціальних послуг» Веселівської селищної ради.

ОСОБА_6 проживає з ним та його( на час розгляду справи вже )дружиною в його приватному будинку, у дитини є своя кімната, яка облаштована на смак та розсуд маленької господині помешкання та на її уподобання. У ОСОБА_18 є свій комп`ютер з Інтернетом, який допомагає їй розвиватися та відпочивати. Вона полюбляє передивлятися наукові ролики про звірів, птахів та динозаврів. Англійську мову вона вивчає завдяки програмі з Інтернету, а також її відвідує репетитор ( донька дуже допитлива, відповідальна, швидко навчається, тому він вважає необхідним за всякої можливості допомогти їй розвиватися в школі та поза школою). ОСОБА_6 дуже добре танцює, тому відвідує танцювальний гурток. Донечка дуже талановита, вона добре малює, полюбляє ліпити з пластиліну, дуже швидко вивчає вірші. ОСОБА_6 нарешті зростає в любові, безкінечній турботі та розумінні. Він працює, має постійний заробіток, веде домашнє господарство, має присадибну ділянку (сад, город), він також має у власності автомобіль. Таким чином він має велике бажання та можливість забезпечити свою доньку всім необхідним для її розвитку.

Позов ОСОБА_1 вів вважає безпідставним, таким, що в такому вигляді не може розглядатися в суді. По-перше своїми позовними вимогами позивач наголошує на своїй вимозі безпідставно відібрати у нього доньку. Також позовними вимогами позивач заперечує, що дитині однаково потрібні і батько і мати та чомусь нехтує потребою дитини в батьківській увазі, піклування та турботі. Хоча ОСОБА_1 навчається лише на 3- му курсі пед. університету, вона вже повинна б була зрозуміти, що середовище в якому зростає дитина, наявність любові, піклування, турботи та уваги в дитинстві дуже сильно впливає на її подальше життя, розвиток та долю.

Проти позовних вимог ОСОБА_1 він заперечує повністю.

Відповідач зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_1 викладені з викривленням фактів, за допомогою яких вона хоче ввести суд в оману. Документи додані до заяви також не відповідають дійсності. Позивач в своїй позовній заяві зазначає, що «На виконання ч. 5 ст. 95 ЦПК України повідомляю суд, що усі додані до позовної заяви копії письмових доказів, відповідають оригіналам, які знаходяться у неї - ОСОБА_1 , окрім наступних: Трудової книжки та Медичної довідки Серії 10 ААЕ № 546961 , що містяться в додатках за №№ 8, 13, оригінали яких знаходяться у роботодавця - Веселівському КДНЗ (ясла - садок) № 1 «Оленка», розташованого за адресою: 72200, вул. Чкалова, 7 , смт. Веселе, Веселівський р-н, Запорізька область).»

Взяти хоча б характеристику від завідуючої КДНЗ «Оленка» де працює позивач. В цьому документі зазначено, що « ОСОБА_1 працює в даному дошкільному закладі з 2013 року». Але ж насправді ОСОБА_1 працює в КДНЗ «Оленка» лише з 2016 року. Також в характеристиці вказано, що ОСОБА_1 навчається заочно в Бердянському пед. університеті з 2014 року, але ОСОБА_1 вступила в університет тільки в 2015 році, бо лише за рік до цього вона закінчила вечірню школу.

Зовсім не відповідає дійсності довідка № 748 від 06.02.218 року про реєстрацію місця проживання особи. Згідно ч. 4 ст. 29 ЦК, місцем прописки дитини, яка не досягла 10 років, є місце прописки її батьків чи одного з батьків, з яким дитина проживає. У випадку, якщо батьки дитини зареєстровані (прописані) окремо, то від другого з батьків потрібно письмову заяву про те, що він не заперечує проти реєстрації дитини за адресою першого з батьків. У зв`язку з тим, що з народження, його донька проживає лише там, де прописаний саме він, то і пропискою його дитини є місце саме його прописки, а також місце її постійного проживання за адресою АДРЕСА_2 . Вважає, що вказана довідка надана суду з порушенням закону, тим паче, що ним заява на згоду реєстрації його доньки за адресою АДРЕСА_1 ніколи не надавалася. Позивач сама ж зазначає в своїй позовній заяві, що мешкати за адресою АДРЕСА_1 стала тільки з 15.01.2017 року.

Також в своїй заяві позивач вказує, що після того як 15.12.2017 року вона виїжджала на постійне місце проживання до м. Запоріжжя, а потім ще 22.12.2017 року він забрав ОСОБА_6 і вона продовжила проживати вдома з позивачем, ОСОБА_6 з того часу вже не проживала зі слів самої позивача з нею за адресою АДРЕСА_1 . Але не дивлячись на це, вона додає до заяви довідку № 3322 від 25.01.2018 року про те, що вона мешкає за вказаною адресою також і з ОСОБА_3 (і чомусь не вказує свою матір, якій належить будинок за вказаною адресою і яка потім уже вказана в акті акт обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї від 16.02.2018 року як мешканка будинку), що не відповідає дійсності зі слів самої ж позивачки. Що підтверджує і акт обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї від 16.02.2018 року де в графі члени сім`ї його донька ОСОБА_9 вже не вказана.

Також в позовній заяві позивачка вказує, що «Прагнучи справедливості вона 20.12.2017 року подала письмову заяву до поліції. А насправді додає заяву про просто надання їй копій документів.

Так позивач в своїй заяві знов же таки зазначає «Саме задля блага доньки, вона намагається уникати та не провокувати скандали, маючи намір вирішити це питання в законний спосіб з найменшим травмуванням дитячої психіки», але всупереч цьому, вона не соромлячись ні дитини ні сторонніх осіб, а також зовсім не переймаючись, що своїми діями травмує дитячу психіку власної доньки, постійно вчиняла скандали та сварки. Один з таких «концертів» підтверджується актом. Так в квітні 2018 року ОСОБА_1 виявила бажання взяти до себе ОСОБА_6 на вихідні. В присутності класного керівника ОСОБА_19 , директора школи ОСОБА_20 , працівника КУ «Центр соціальних послуг» Веселівської селищної ради ОСОБА_22. на питання останньої ОСОБА_6 заявила, що не хоче йти жити до ОСОБА_1 навіть на вихідні. ОСОБА_1 незважаючи зовсім на те що може травмувати своїми «витівками» свою ж дитину, влаштувала істерику, після чого впала на підлогу. ОСОБА_6, злякавшись, почала дуже голосно плакати. Не витримавши дитячих страждань професіональний психолог ОСОБА_22 вхопила ОСОБА_6 на руки та винесла в коридор.

Не зважаючи на всі стреси, які пережила його донька завдяки ОСОБА_1 , остання не зупинилась на досягнутому. Вона майже кожен день приходить до ОСОБА_18 в школу, обнімає дитину, цілує, вдаючи люблячу матір, а насправді вимагає у дитини пояснень, чому та не хоче з нею проживати. Постійно питає чи сумує за нею донька, чи любить її. А останнім часом навіть записувала їхні розмови на телефон. Коли ж ОСОБА_1 на роботі до обід і не може прийти до школи, вона змушує старшу свою доньку приходити до ОСОБА_6 давати їй свій телефон, щоб ОСОБА_1 знову змогла наговорити дитині всіляких нісенітниць( притому у заяві вона вказує « Не солодко і мені, адже навіть знаючи номер мобільного донечки, я зайвий раз не телефоную їй лише тому, аби їй не нашкодити, аби її не сварили.) Таким чином ОСОБА_1 кажучи, що начебто він сварить Юлечку за телефонні розмови з нею, все одно, не зважаючи на це, розмовляє з донькою по телефону і її чомусь не зупиняє «любов до доньки». Після чого дає прослуховувати ці розмови стороннім людям, щоб хоч якось переконати оточуючих, що їй ця дитина не байдужа. Але нажаль цими м`яко кажучі, не зовсім правильними діями «любов» до дитини і обмежується. Невже «любляча та турботлива мати» не розуміє, що вона спричиняє страждань маленькій дитині яка ще не розуміє, що діється. ОСОБА_6 хоче жити з ним з однієї простої причини: тут її безкінечно люблять, турбуються, приділяють увагу, прислухаються до її думок та переживань. Члени його сім`ї прикладають багато зусиль, щоб ситуація, яка склалася найменшим чином відбилася на донці, її психічному стані та подальшому житті (вони багато часу проводять разом, грають, дивляться мультики, їздять на екскурсії, працюють на дворі та огороді та ін.).

Посилаючись на частину 1 ст. 161 Сімейного кодексу України трактує,що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Вважає, що в інтересах його доньки їй необхідно проживати саме з ним для цього є всі необхідні матеріальні та побутові умови.

Як зазначив відповідач,що його робочий день починається з 9-00, тому він має час відводити дитину до школи, займатися із нею вечорами, гуляти та іншим чином піклуватися про неї. Має стабільний, не малий прибуток (яким може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, задовольнити гармонійний розвиток її особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Крім того, проживає разом зі дружиною яка працює одну добу і дві доби знаходиться вдома та яка має сили і бажання доглядати за його донькою, доки його немає вдома, що вона робить. Спиртними напоями він не зловживає, не палить, за місцем роботи і проживання характеризуюся позитивно, добре відноситься до доньки.

В той час як позивач не має достатнього доходу для матеріального забезпечення умов проживання ОСОБА_5 (бо з нею проживає мати, яка ніде не працює і не отримує пенсії (і навіть немає необхідного для отримання пенсії робочого стажу), неповнолітня донька (яку треба вчити, одягати, кормити та ін.), та ще й сама вона навчається та оплачує своє навчання (близько 4500 грн. на рік). Позивачка не подарувала донці ОСОБА_5 жодного, хоча б символічного подарунку на зимові свята і навіть на день народження ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), що дуже засмутило дитину. ОСОБА_9 невимоглива дитина, їй достатньо було б материної уваги, але ОСОБА_1 чомусь не зважила на це.

Позивач мешкає у будинку, що належить її матері, в ньому недостатньо приміщень для облаштування окремої кімнати для дитини, тоді як я забезпечив доньку і окремою кімнатою і меблями.

Вказаний будинок не облаштований у повному обсязі всім необхідним для розвитку дитини (не має окремої кімнати, де ОСОБА_9 могла б навчатися, гратися та відпочивати; туалет знаходиться на подвір`ї, а також не проведена вода до будинку). ОСОБА_1 не може забезпечувати умови для нормального розвитку дитини, її навчання (бо сама тільки щойно закінчила школу, а з дитиною треба займатися, вчити уроки, навчати, щоб вона могла розвиватися), дитина постійно скаржилась на стан здоров`я коли приїжджала від матері (часто болів шлунок). Зі слів ОСОБА_5 , ОСОБА_1 часто жалілась їй, що у неї постійно бракує грошей і вона не може купити донечці те, що та просить (хоча ОСОБА_9 добре вихована і зовсім не вимоглива). ОСОБА_6, перебуваючи у позивача змушена була мити пусті пляшки і здавати їх у магазин, щоб мати змогу доїхати до школи на маршрутці зранку. А ввечері вони з мамою поверталися додому пішки, а це близько 2 кілометрів, що для дитини віком 7 років (на той час) дуже важко. Він купив позивачу новий велосипед, щоб вона мала змогу возити на ньому доньку до школи і додому, але попри це, дитина в ті рідкі дні, що гостювала у матері, знову чомусь ходила пішки. Декілька разів його батько їдучі на автомобілі зустрічав ОСОБА_1 , яка йшла до дому з роботи з ОСОБА_11 під час дощу. Він, зрозуміло, кожен раз пропонував підвезти їх додому, щоб вони не мокли під дощем, бо турбувався за здоров*я онуки. Але ОСОБА_1 відмовляла, не пояснюючи причин. Чи вчинила б так турботлива та любляча мати (а ОСОБА_6 ж з малку часто хворіла на бронхіт та застуду!).

Необдумані, безглузді дії позивачки (викрадення Юліїного портфеля з книжками зі школи, істеричні скандали та постійні звинувачення дитини, що їй занадто добре живеться), призвели до того, що ОСОБА_6 стала боятися ОСОБА_1 . Не зважаючи на таку нелегку ситуацію, вони мали велику надію, що ОСОБА_1 зміниться, подобрішає (насамперед до власної доньки), заспокоїться та перестане мститися його сім`ї та його близьким. Вона постійно скаржиться його керівництву, знайомим, своїм колегам, працівникам що начебто він її переслідує, не маючи при цьому будь яких доказів, а виказуючи лише свої фантазії. Він змушений терпіти безпідставні напади від ОСОБА_1 Так 25.01.2015 року до Веселівського ВП МВП ГУНП в Запорізькій області звернулась мати ОСОБА_1 ОСОБА_23 з зовсім неправдивою заявою (ЄО Веселівського ВП № 177 від 25.01.2018) про те, що начебто у її доньки виник конфлікт з колишнім співмешканцем, тобто зі ним. Насправді виявилось, що якісь діти намалювали на воротах домоволодіння ОСОБА_10 (до чого ж тут якийсь вигаданий конфлікт?). Потім 02.02.2018 року до Веселівського ВП МВП ГУНП в Запорізькій області звернулась сама ОСОБА_1 (ЄО Веселівського ВП № 230 від 02.02.2018) зразу о 19.00 годині про те, що у неї начебто знову з ним в цей час виник конфлікт. При виїзді працівників поліції за місцем проживання ОСОБА_1 остання пояснила, що їй просто здалося, що хтось стукнув у вікно (а заяву вона написала ж саме на відповідача). Його в той день зовсім не було в смт. Веселе, що можуть підтвердити свідки. А потім вже, близько 20.00 годин ОСОБА_1 звернулась знову до поліції з заявою (ЄО Веселівського ВП № 232 від 02.02.2018) про те, що хтось шумить біля двору. Ну звісно, біля її домоволодіння, розташований магазин, де продають спиртні напої, які деякі особи розпивають зразу ж біля магазину, а потім звичайно шумлять.

В своїй позовній заяві позивач неодноразово наголошує на тому що відповідач, тобто батько перешкоджає бачитися з дитиною, не вказуючи при цьому в чому саме такі перешкоди проявляються, та не надаючи будь-яких доказів цього.

Позивач, постійно, як зазначає сама в своєму позові, бачиться майже щодня з дитиною в школі і їй ніхто не заважає це робити. Бачитись з донькою частіше і ще більше часу позивач бажання ніколи не виявляла і не виявляє.

Щодо стосунків між ОСОБА_11 та його дружиною, то вони мають добрі стосунки один з одним. Його дружина знає ОСОБА_6 з її народження. У зв`язку з тим, що вони працюють разом, вони часто бачились і спілкувалися. Його дружина весь цей час цікавилась Юліїними справами, дарувала донці подарунки на свята.

Позивач зазначає що,з самого дитинства він постійно піклується про дитину , матеріально: купує одежу, оплачує навчання в школі, купує інші речі необхідні для нормального розвитку та щасливого дитинства. Донька дуже прив`язана до нього, їй подобається жити вдома (з ним та його дружиною), окрім того у них є можливість культурного розвитку дитини через можливість відвідування культурно-масових закладів не тільки в смт. Веселе, але і в м. Мелітополь, м. Запоріжжя (де вони з донькою відвідували театр «Магара», каток, ролер-центр, дитячі розважальні центри та ін). Влітку вони часто возимо ОСОБА_6 на море, відвідують «Аквапарк» (який їй дуже подобається). А в цьому році планують відвідати з ОСОБА_6 «Дельфінарій», бо як відомо дельфіни благотворно впливають саме на дітей.

Крім того зазначає,що позивач не може дати дитині ні належного виховання та розвитку, ні матеріального забезпечення, не може забезпечити нормальних безпечних для здоров`я дитини умов проживання.

Відповідно до акту обстеження спеціалістами служби у справах дітей, для виховання, розвитку проживання та утримання ОСОБА_5 він забезпечив всі необхідні умови.

Відповідач вважає що, проживання доньки разом відповідачем , відповідає її інтересам. Перебування доньки в сім`ї позивача негативно впливає на її виховання та здоров`я (як психологічне так і фізичне). Відповідач бажає дати дитині хорошу освіту і добробут. Донька також хоче жити вдома з відповідачем а тому просить суд відмовити позивачу в задоволені позовних вимог.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору служба у справах дітей Веселівської РДА її представник ОСОБА_24 надала суду пакет документів та пояснення відповідно до яких службою проводиться супровід сімї батька та матері їх малолітньої доньки ОСОБА_25 .

Відповідно до наданих висновків, служба у справах дітей Веселівської РДА не в змозі визначити місце перебування дитини у одного із батьків, та покладаються на рішення суду. Сторони позитивно характеризуються, працевлаштовані, забезпечені житлом та мають змогу забезпечити проживання та виховання дитини, але постійно сваряться за місцем проживання та перебування дитини крім того» в довідках та наданих документах є факти, які суперечать один одному, а тому прийняття остаточного рішення з даного питання залишають за районним судом»

Вислухавши сторони, допитавши свідків як з боку позивача так із боку відповідача, ОСОБА_10 ( матір позивача); ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 (доньку позивача); ОСОБА_26 (родичку позивача) ; ОСОБА_27 ( класного керівника ОСОБА_5 ); ОСОБА_20 ( директора школи де навчається ОСОБА_9 ); ОСОБА_28 (батька відповідача); ОСОБА_29 (на теперішній час дружину відповідача); ОСОБА_13 (як посереднього свідка); ОСОБА_22 , дослідивши надані сторонами документи та докази, суд прийшов до наступного:

При розгляді справи, судом враховані всі обставини, які створюють сприятливу обстановку для проживання дитини, враховано вік сторін, стан здоров`я, соціальну зайнятість, наявність джерел доходів, характеристики з місця роботи, школи та проживання, які свідчать про належний рівень та емоційно-вольових якостей сторін, безумовну любов до дитини, та любов дитини до батьків, побутові умови, проживання та виховання неповнолітньої дитини.

Сторонами не заперечується те певний період вони проживали разом,виховували двох дітей проживали однією сім`єю, без реєстрації шлюбу.

За час проживання ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася донька - ОСОБА_3 , батьком доньки ОСОБА_5 , записаний за їх спільною заявою поданою в порядку ст. 126 Сімейного Кодексу України ОСОБА_2

З моменту народження, неповнолітня ОСОБА_9 весь час проживала та проживає в більшій частині спочатку разом з батьками , а після розлучення, з батьком, спочатку в квартирі, яка відповідачу належала на праві власності і де він був прописаний за адресою АДРЕСА_3 , а потім з 2011 року і по теперішній час, в будинку, який також належить йому на праві власності за адресою АДРЕСА_2 (що підтверджується довідками про склад сім`ї.) Дитина ОСОБА_9 навчалася у Веселівській районній гімназії, до 20 грудня 2017 року, на теперішній час у ЗОШ № 2 де смт Веселе.В реєстратурі Веселівської ЦРЛ, місце проживання дитини вказане саме за адресою АДРЕСА_2 . Певний час проживала також із матір`ю ОСОБА_1

Позивач (мати дитини) в грудні 2017 року, самочинно, без його згоди, батька дитини, змінила місце проживання малолітньої дитини, забрала документи з гімназії та вибула до міста Запоріжжя, чим фактично вчинила викрадення дитини, тобто вчинила незаконні дії, визначенні у ч. 1 ст.162 СК України, що має своїм наслідком негайне відібрання дитини та повернення за попереднім місцем проживання.. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення за попереднім місцем проживання створюватиметься реальна небезпека для її життя та здоров`я - таких обставин судом не було встановлено.

Позивач був змушений звернутися з заявою до Веселівського ВП МВП ГУНП в Запорізькій області з заявою про викрадення дитини (зареєстрована до ЄО Веселівського ВП № 2900 від 21.12.2017).

В судовому засіданні було з`ясовано, що насправді позивач ОСОБА_1 не винаймала житло в м. Запоріжжя, а зупинилась в однокімнатній квартирі, яку винаймає її брат з дружиною. За зверненням відповідача до школи, в яку начебто ОСОБА_1 перевела його доньку було з`ясовано у директора, що ОСОБА_1 домовляючись про навчання ОСОБА_6 в їхній школі залишила неправдиву адресу їхнього проживання в м. Запоріжжя. Вказана ОСОБА_1 адреса: АДРЕСА_5 виявилася неправдивою, вигаданою.

Відповідно до судового наказу від 04.червня 2018 року, за заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 було стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на уторимання дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 на Користь ОСОБА_2 зазначений судовий наказ ОСОБА_1 не був оскаржений та набрав законної сили.

Станом на 01.08.2018 року заборгованість по аліментам складала 3665 ,81 грн., станом на 04.04.2019 року заборгованість по аліментам становить 42,30 грн.

Сторонами неодноразово заявлялись клопотання про зупинення провадження у справі на проведення процедури врегулювання спору за участю судді в укладенні мирової угоди.

В судовому засіданні, при допиті свідків, та вивчені витребуваних матеріалів з поліції, щодо звернення позивача на негативну поведінку відповідача, не знайшло підтвердження викладених в позовній заяві позивача фактів на здатність Відповідача до домашнього насильства. Старша сестра ОСОБА_30 , та малолітня ОСОБА_6 зазначені факти не підтвердили в судовому засіданні.

При вивчені матеріалів справи судом було встановлено ,що позивач ОСОБА_1 не веде антисоціальний спосіб життя, навчається та працевлаштована, працює вихователем в Веселівському комунальному дошкільному навчальному закладі ясла-садок «Оленка» та має стабільний дохід

Згідно характеристики за місцем роботи, характеристики Комунального закладу «Веселівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 2, та громадської характеристики як працівник, як мати та людина позивач характеризуюся з позитивної сторони.

Копія Медичної довідки про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів, Серії 10ААЕ № 546961 від 25.04.2017 року підтверджує те, що позивач не має психічних розладів.

Довідка врача нарколога Веселівської центральної районної лікарні Запорізької області від 03.01.2018 року підтверджує те, що позивач не має ознак наркоманії, токсикоманії чи хронічного алкоголізму, та не перебуває за цими ознаками на диспансерному обліку.

За місцем проживання позивача створенні належні умови проживання для дітей, що підтверджується Актом обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї від 16.02.2018 року, складеного комісією Веселівської селищної ради.

Відповідач - є офіцером поліції, за місцем роботи, проживання та як батько характеризується з позитивної сторони.( Копія громадської характеристики на ОСОБА_2 видна Веселівською ЗОШ І-ІІІ ступенів № 2 5.,Копія громадської характеристики на ОСОБА_2 видана ГУНП в Запорізькій області Мелітопольський відділ поліції Веселівське відділення . Копія характеристики на ОСОБА_2 від Веселівської селищної ради.).

Має стабільний, кращій. не малий прибуток (яким може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, задовольнити гармонійний розвиток її особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. (Копія відомостей з державного реєстру фізичних осіб платників податків від26.02.2018 року).

Неповнолітня ОСОБА_6 проживає з батьком, та його (на час розгляду справи вже) дружиною в його приватному будинку, у дитини є своя кімната, яка облаштована всім необхідним на смак та її розсуд. У неї є свій комп`ютер з Інтернетом, який допомагає їй розвиватися та відпочивати. Відповідач працює, має постійний заробіток, веде домашнє господарство, має присадибну ділянку (сад, город), він також має у власності автомобіль. Має велике бажання та можливість забезпечити свою доньку всім необхідним для її розвитку, що офіційно підтверджується копією акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї від 19.12.2017 року, копією довідки виконавчого комітету Веселівської селищної ради від 19.12.2017 року, копією довідки виконавчого комітету Веселівської селищної ради від 28.03.2018 року, копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Висновком органу опіки і піклування встановлено, що малолітня ОСОБА_9 проживає з батьком, у якого наявні всі умови для проживання доньки та її гармонійного розвитку. Дослідивши умови проживання матері ОСОБА_1 , також встановлено, що остання працює, має стабільний прибуток, є всі умови для проживання її доньки ОСОБА_5 .

Дитина, як у розмові з психологом, так і в судовому засіданні повідомила, що рівнозначно любить як батька, так і матір, але проживати хоче з батьком ОСОБА_9 більш прихильно ставиться до батька.

Встановлено, що матеріально-побутові умови та рівень комфорту, які може забезпечити дитині батько, відрізняються від умов, які на даний час надає дитині мати.

Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Частиною 1 ст. 150 СК України визначені головні напрями виховного процесу, який мав би зосереджуватися на основних суспільних цінностях повазі до інших людей, любові до членів своєї сім`ї, родини. Брак любові у дитячі роки це духовний дисбаланс на усе життя.

Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави - учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 3 цієї Конвенції закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У п. 1 ст. 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року № 1385, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Відповідно до положень ст. 12 Конвенції держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що її стосується, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

Аналогічні положення викладені у ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей (Страсбург, 25 січня 1996 року), яка зобов`язує суд надати можливість дитині висловити свою думку при вирішенні питань, які її стосуються, і приділяти цій думці належну увагу.

Про необхідність заслуховування думки дітей, які досягли певного віку, (в даному випадку дитині 9 років 3 місяців на час з`ясування думки), та її врахування при вирішенні спорів про відібрання дітей зазначено, зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року «Савіни проти України». У п. 59 цього рішення вказано, що суд також зауважує, що на жодному етапі провадження у справі судді не заслуховували дітей.

Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

У дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Лише в разі збігу волі трьох учасників переговорного процесу - матері, батька, дитини можна досягти миру і згоди.

При розгляді справи суд в судовому засіданні з`ясував думку доньки ОСОБА_3 яка виявила бажання проживати разом з батьком.

Ухвалюючи рішення в справі «М. Є. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Судом встановлено, що як батько, так і мати дитини, належним чином ставляться до виконання своїх батьківських обов`язків, позитивно характеризуються в побуті та на роботі, не зловживають спиртними напоями чи наркотичними засобами.

З огляду на викладене, суд дійшов правильного висновку, що проживання малолітньої ОСОБА_31 з батьком буде відповідати найкращому забезпеченню її інтересів.

В справі судом не встановлено виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дитини разом з батьком.

Відповідач не надала суду переконливих доказів, на противоправну поведінку Відповідача, на підставі якої можна було вважати, що проживання доньки з батьком несе загрозу проживанню та вихованню дитини. Щодо до негайного виконання судового рішення в частині відібрання дитини від батька і повернення її тому, з ким вона проживала - матері дитини є на даний час не допустимим.

Не заслуговують на увагу доводи позивача, що батько забороняє доньці бачитися з матір`ю , та чинить перепони на участь у вихованні дитини позивачем оскільки такі доводи спростовані зібраними у справі доказами, зокрема висновком органу опіки та піклування, показами спеціаліста служби у справах дітей, висновком психологічної експертизи відносно неповнолітньої ОСОБА_18 , та поясненнями свідків по справі в судових засіданнях.

На підставі викладеного, суд вважає що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.141,160,161,171 СК України, ст.ст. 258-259,265,268 ЦПК України, ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»; ст. 24,51 Конституції України; ст. 3,18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, суд -

ВИРІШИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відібрання її доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у її батька ОСОБА_2 , повернення її за попереднім місцем проживання ( яким є місцем проживання матері), ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та в цій частині допустити негайне виконання судового рішення, та визначення місце проживання доньки - ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , - разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - відмовити в повному обсязі.

Роз`яснити сторонам що спілкування з дитиною мають право як батьки так і її близькі родичі. порядок який визначається за згодою сторін, в разі з незгодою за рішенням суду.

Судовий збір залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя

Веселівського районного суду

Запорізької області С.О. Кравцов