КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/5987/2019 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Слюсар Т.А., Панченка М.М.

Секретаря судового засідання Маличівській Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 24 лютого 2016 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 03 вересня 2012 року між публічним акціонерним товариством «БАНК КІПРУ» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 14/26-1540/2012, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 200 000,00 грн., а ОСОБА_1 зобов`язалася повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування ним в розмірі, строки та на умовах, що передбачені цим договором. На підставі укладеного договору поруки № 14/26-1540/2012-П1 від 03 вересня 2012 року поручитель ОСОБА_2 поручився перед кредитором ПАТ «БАНК КІПРУ» у повному обсязі солідарно відповідати за порушення позичальником ОСОБА_1 зобов`язань, що випливають з кредитного договору № 14/26-1540/2012 від 03 вересня 2012 року. 21 липня 2014 року ПАТ «НЕОС БАНК», яке є правонаступником усіх прав та обов`язків ПАТ «БАНК КІПРУ», уклало з ПАТ «Альфа-Банк» договір факторингу № 1, внаслідок чого відбулась зміна кредитора за кредитним договором від 03 вересня 2012 року № 14/26-1540/2012 та за договорами забезпечення (поруки) № 14/26-1540/2012-П1 від 03 вересня 2012 року.

Посилаючись на неналежне виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором, новий кредитор просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь кредитну заборгованість у розмірі 212 549,70 грн. та судові витрати у справі.

Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 24 лютого 2016 року позов ПАТ «Альфа-Банк» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором від 03 вересня 2012 року № 14/26-1540/2012 в розмірі 212 549,70 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 27 квітня 2016 року заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дарницького районного суду міста Києва від 24 лютого 2016 року залишено без задоволення (а.с. 107-108 том 1).

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в загальному порядку.

В апеляційній скарзі порушує питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у позові публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», мотивуючи тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що судом першої інстанції безпідставно не перевірено розрахунок заборгованості, оскільки наданий позивачем в якості додатку до позовної заяви розрахунок не надає можливості зробити висновок яким чином та на підставі якої формули ця сума заборгованості була сформована, а тому відповідачі не визнають цієї непідтвердженої належним чином суми заборгованості. Крім того, оскаржуване заочне рішення прийнято на підставі копій первинних документів, наданих позивачем, оригінали яких не були досліджені. Зазначила про те, що суд першої інстанції у порушення норм цивільного процесуального законодавства не повідомив її про розгляд справи, судових повісток вона не отримувала.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 підтримав доводи апеляційної скарги. Представник позивача Біллерис Ю.О. - заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін. Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у тому числі з повідомленням через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. У відповідності до вимог статті 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у його відсутності.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України ( в редакції, чинній на момент ухвалення рішення) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів вважає, що зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 03 вересня 2012 року між публічним акціонерним товариством «БАНК КІПРУ» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 14/26-1540/2012, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 200 000,00 грн. (а.с. 8-13 том 1).

За пунктами 2.8.1., 2.8.2. умов договору сторони визначили, що повернення кредиту відбувається шляхом повернення/сплати позичальником кредитору сум грошових коштів, що включають заборгованість за кредитом та процентами (ануїтетні платежі), щомісячно 27 числа кожного місяця шляхом безготівкового перерахування коштів на рахунок сплати процентів та кредиту, що вказаний у пункті 2.3. цього договору.

Для визначення процентної ставки сторони домовились використовувати наступну формулу Пр=UIRD+маржа, де Пр - процентна ставка, UIRD - значення індексу на 15 квітня та 15 жовтня кожного року, маржа - додаткова процентна ставка доходності, що дорівнює 2,50 % річних - пункт 1.1.2. договору. За пунктом 1.1.3. у разі порушення позичальником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту та сплати процентів, у строки, передбачені договором, а також інших зобов`язань, визначених цим договором, сторони домовились використовувати наступну формулу Пр=UIRD+маржа, де Пр - процентна ставка, UIRD - значення індексу на 15 квітня та 15 жовтня кожного року, маржа - додаткова процентна ставка доходності, що дорівнює 5,50 % річних. Максимальний розмір, до якого може бути збільшена процентна ставка складає 39% річних.

Відповідно до пунктів 1.1., 1.1.4. умов договору кінцевий термін повернення заборгованості є 02 вересня 2032 року. Кінцевим терміном повернення заборгованості вважається також 30-й (тридцятий) день з дня направлення кредитором позичальнику листа-повідомлення (вимоги) відповідно до будь-якого з пунктів 4.2.2.4- 4.2.2.5., 4.2.4., 5.1.1.1., 5.1.9. цього договору. За пунктом 4.2.4. кредитор має право вимагати дострокового погашення заборгованості позичальника, включаючи прострочену та строкову/поточну заборгованість позичальника за кредитом та/або процентами, та/або стягнути таку заборгованість, включаючи нараховані проценти у випадку, зокрема порушення позичальником повернення одержаного кредиту, сплату нарахованих процентів, комісії та всієї заборгованості за цим договором на умовах, передбачених цим договором.

У день укладення кредитного договору сторонами зобов`язання підписано розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, що є додатком № 1 до кредитного договору, в якому установлено дату щомісячних платежів (27 число кожного місяця, починаючи з 27 вересня 2012 року по 02 вересня 2032 року), суму платежів за розрахунковий період, щомісячний розмір погашення основної суми кредиту, щомісячний розмір процентів за користування кредитом, у тому числі платежів за надані супутні послуги на користь банку (а.с. 14-16 том 1).

03 вересня 2012 року між ПАТ «БАНК КІПРУ» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 14/26-1540/2012-П1, за умовами якого поручитель ОСОБА_2 поручився перед кредитором ПАТ «БАНК КІПРУ» у повному обсязі солідарно відповідати за порушення позичальником ОСОБА_1 зобов`язань, що випливають з кредитного договору № 14/26-1540/2012 від 03 вересня 2012 року (а.с. 22-25 том 1).

Факт укладення договору на умовах, визначених у ньому, та отримання грошових коштів в сумі 200 000,00 грн. підтвердила відповідач ОСОБА_1 у ході розгляду справи в суді.

21 липня 2014 року ПАТ «НЕОС БАНК», яке є правонаступником усіх прав та обов`язків ПАТ «БАНК КІПРУ», уклало з ПАТ «Альфа-Банк» договір факторингу № 1, згідно якого ПАТ «НЕОС БАНК» відступає ПАТ «Альфа-Банк» свої вимоги заборгованості по кредитних та забезпечувальних договорах (а.с.35-44 том 1).

Згідно зі статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до укладеного договору факторингу № 1 попередній кредитор ПАТ «НЕОС БАНК» відступив ПАТ «Альфа-Банк» право вимоги за кредитним договором від 03 вересня 2012 року № 14/26-1540/2012 та за договорами забезпечення (поруки) № 14/26-1540/2012-П1 від 03 вересня 2012 року, внаслідок чого ПАТ «Альфа-Банк» замінює ПАТ «НЕОС БАНК» як кредитора (стає новим кредитором), у тому числі з правом вимоги повного належного виконання обов`язків позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором від 03 вересня 2012 року № 14/26-1540/2012.

Із наданого позивачем додатку № 1 від 21 липня 2014 року до договору факторингу вбачається, що за кредитним договором від 03 вересня 2012 року № 14/26-1540/2012 відступається вимога в загальній сумі 199 259,01 грн., з яких 195 205,24 грн. - залишок кредиту, 3 739,92 грн. - строкова заборгованість по процентам за користування кредитом, 313,85 грн. - прострочена заборгованість по процентам за користування кредитом (а.с. 45-47 том 1).

Про зміну кредитора у зобов`язані позичальника (відповідача у справі) ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 повідомляло ПАТ «НЕОС БАНК», так і ПАТ «Альфа-Банк» (а.с. 32, 33, 52-56 том 1).

Після передачі (21 липня 2014 року) права вимоги за кредитним договором позичальник ОСОБА_1 продовжувала виконувати зобов`язання, останній платіж нею здійснено 30 травня 2016 року.

За пред`явленим позовом 17 грудня 2015 року до відповідачів про стягнення заборгованості у солідарному порядку за кредитним договором від 03 вересня 2012 року № 14/26-1540/2012, новий кредитор посилався на те, що позичальник належним чином не виконує умови кредитного договору, перестала виконувати щомісячні зобов?язання з погашення кредиту, зі сплати процентів, унаслідок чого станом на 02 грудня 2015 року виникла заборгованість в сумі 212 549,70 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 195 205,24 грн. (залишок кредиту) та заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 17 344,46 грн. за період з 21 липня 2014 року по 02 грудня 2015 року (а.с. 31 том 1).

Надаючи оцінку зібраним у справі доказам, судова колегія виходить з такого.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Встановлені фактичні обставини справи на підставі поданих доказів та визнаних обставин учасниками справи свідчать про те, що позичальник ОСОБА_1 допустила порушення виконання кредитного зобов`язання, унаслідок чого виникла заборгованість. Відповідач ОСОБА_1 у ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції визнала факт заборгованості перед банком, проте не погодилась з визначеним розміром, надавши свій розрахунок платежів (а.с. 169 том 1).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За умовами укладеного кредитного договору кредитор має право вимагати дострокового погашення заборгованості позичальника, включаючи прострочену та строкову/поточну заборгованість позичальника за кредитом та/або процентами, та/або стягнути таку заборгованість, включаючи нараховані проценти у випадку, зокрема порушення позичальником повернення одержаного кредиту, сплату нарахованих процентів, комісії та всієї заборгованості за цим договором на умовах, передбачених цим договором. Пунктами 4.2.4., 5.1.1.1. кредитного договору визначено, що позичальник зобов`язаний здійснити дострокове повернення/сплату впродовж 30 (тридцяти) днів з дня надіслання кредитором на адресу позичальника відповідного листа-повідомлення (вимоги). У такому випадку кінцевим терміном повернення заборгованості вважається 30-й (тридцятий) день з дня направлення кредитором позичальнику листа-повідомлення (вимоги) - пункт 1.1.4.1.

Матеріалами справи підтверджується, що 11 серпня 2015 року кредитор направив позичальнику та фінансовому поручителю досудову вимогу № 68629-34-б/б, № 68630-34-б/б від 07 серпня 2015 року, в якій просив у строк до 30 днів достроково повернути кредит, сплатити нараховані проценти за користування кредитом в загальній сумі 206 396,46 грн., з яких 195 205,24 грн. (залишок кредиту), 11 191,22 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом (а.с. 32, 33, 34 том 1).

Отже, пред`явивши вимогу про дострокове стягнення кредиту, кредитор такими діями на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Відповідно строк дії договору від 03 вересня 2012 року № 14/26-1540/2012 змінився з тридцятого дня з дати, зазначеної на квитанції, яка надається банку відділенням зв`язку при відправленні позичальнику та фінансовому поручителю листа з вимогою про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним, і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі 10 вересня 2015 року.

Надаючи оцінку зібраним у справі доказам щодо визначеного розміру заборгованості та періоду її виникнення колегією суддів встановлено, що за поданим позовом ПАТ «Альфа-Банк» станом на 02 грудня 2015 року за позичальником ОСОБА_1 обліковується заборгованість в сумі 212 549,70 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 195 205,24 грн. (залишок кредиту) та заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 17 344,46 грн. за період з 21 липня 2014 року по 02 грудня 2015 року (а.с. 31 том 1).

Заборгованість в частині залишку кредиту в сумі 195 205,24 грн. та процентами за користування кредитом в сумі 4 053, 77 грн. ( 3 739,92 грн. - строкова заборгованість + 313,85 грн. - прострочена заборгованість) підтверджується додатком № 1 від 21 липня 2014 року до договору факторингу та виписками по особовому рахунку ОСОБА_1 за період з 03 вересня 2012 року по 21 липня 2014 року та свідчить про дійсність вимоги, яка існувала на момент переходу прав до нового кредитора (а.с. 45-47, 187- 228 том 1, а.с. 4-45 том 2).

В частині нарахованих та несплачених процентів після відступлення права вимоги за період з 22 липня 2014 року по 02 грудня 2015 року кредитором в основу визначеного розміру заборгованості покладено період, що виходить за межі зміненого строку виконання договору в повному обсязі, який настав 10 вересня 2015 року.

У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18.

Правовий аналіз змісту правовідносин, що випливають із права позикодавця на проценти за час дії договору кредиту, вказує на те, що вимоги кредитора щодо стягнення процентів за період, що виходить за межі строку кредитування, не узгоджуються з нормами матеріального права, а відтак не дають підстав для висновку про порушене право позивача в частині заявлених вимог щодо стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 11 вересня 2015 року по 02 грудня 2015 року.

Визначаючи розмір заборгованості у межах погодженого сторонами строку кредитування на підставі поданих під час судового розгляду справи письмових доказів: розрахунок заборгованості, складений ПАТ «Альфа-Банк», станом на 08 листопада 2016 року, квитанції про сплату ОСОБА_1 платежів на погашення заборгованості за кредитом та визнані учасниками справи обставини в судовому засіданні, колегією суддів встановлено, що позичальник ОСОБА_1 після передачі (21 липня 2014 року) права вимоги за кредитним договором продовжувала виконувати зобов`язання, за період з 12 серпня 2014 року по 30 травня 2016 року нею сплачено та новим кредитором зараховано на виконання зобов`язання 73 835,00 грн. (а.с. 163-168 том 1, а.с. 3 том 2).

Згідно визначеною сторонами кредитного договору черговістю погашення заборгованості (пункт 2.11) у першу чергу сплачуються прострочені проценти, у другу - нараховані проценти, у третю - основний борг.

Порядок нарахування щомісячних процентів до сплати, період виникнення та розмір заборгованості за простроченими процентами в сумі 4 053, 77 грн. ( 3 739,92 грн. - строкова заборгованість + 313,85 грн. - прострочена заборгованість) підтверджується додатком № 1 від 21 липня 2014 року до договору факторингу та виписками по особовому рахунку ОСОБА_1 за період з 03 вересня 2012 року по 21 липня 2014 року, розрахунком заборгованості за період з 03 вересня 2012 року по 21 липня 2014 року. Вказаний борг погашається у першу чергу (а.с. 45-47, 187- 228 том 1, а.с. 4-45, 53-54 том 2).

В частині нарахованих до стягнення процентів за користування кредитом за період з 22 липня 2014 року по 10 вересня 2015 року поданий позивачем розрахунок, в якому використані дві процентні ставки 2,50 і 5,50 для обчислення платежів, не узгоджується з розміром процентної ставки та порядком нарахування процентів, визначених сторонами при підписані умов кредитного договору, а також розрахунком сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, що міститься у додатку № 1, який є невід`ємною частиною кредитного договору (а.с. 14-16 том 1).

Отже, проведені позивачем обчислення щодо розміру щомісячних платежів по сплаті процентів за користування кредитом за період з 22 липня 2014 року по 10 вересня 2015 року, а також здійснені зарахування на їх погашення грунтуються на суперечливих даних, а тому не враховуються колегією суддів при визначенні суми заборгованості в цій частині вимог.

В основу визначення розміру щомісячних платежів по сплаті процентів за користування кредитом за період з 22 липня 2014 року по 10 вересня 2015 року колегією суддів покладається розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, що підписаний сторонами у день укладення кредитного договору та є його невід`ємною частиною, в якому сторони установили проценту ставку на рівні 17,99% річних, дату щомісячних платежів, суму платежів за розрахунковий період, щомісячний розмір процентів за користування кредитом (а.с. 14-16 том 1).

Відповідно до вказаного розрахунку на виконання зобов`язання в частині сплати процентів за користування кредитом за період з 22 липня 2014 року по 10 вересня 2015 року позичальник зобов`язувався сплатити суму 43 334,29 грн. Із перерахованих позичальником платежів на виконання грошового зобов`язання вимога зі сплати нарахованих процентів за період з 22 липня 2014 року по 10 вересня 2015 року погашається у другу чергу.

Всі інші платежі, що внесені позичальником на виконання зобов`язання, погашають вимогу кредитора з основної суми боргу (тіло кредиту).

Отже, внесені позичальником платежі на виконання зобов`язання за період з 12 серпня 2014 року по 30 травня 2016 року в сумі 73 835,00 грн. погашають у порядку черговості вимогу позивача в частині заборгованість за простроченими процентами в сумі 4 053,77 грн. та проценти за користування кредитом за період з 22 липня 2014 року по 10 вересня 2015 року в сумі 43 334,29 грн., а їх різниця 26 446,94 грн. (73 835,00 грн. - 47 388,06 грн.) підлягає віднесенню на погашення основної суми боргу у розмірі 195 205,24 грн.

За проведеними обчисленнями залишок боргу за тілом кредиту складає суму 168 758,30 грн. (195 205,24 грн. - 26 446,94 грн.), яку позичальник ОСОБА_1 в обумовлений сторонами строк не повернута кредитору.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що вимога позивача в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за основним боргом в сумі 168 758,30 грн. є доведеною та підлягає задоволенню. Визначений розмір заборгованості підлягає стягненню солідарно з поручителем ОСОБА_2 , так як поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Заявлена вимога позивача в частині стягнення заборгованості в сумі 43 791,40 грн., до складу якої входять нараховані проценти за користування кредитом за період з 11 вересня 2015 року по 02 грудня 2015 року, що виходить за межі зміненого строку кредитування, а також залишок основної суми боргу є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Неправильне застосування судом першої інстанції зазначених норм матеріального права у справі, яка переглядається, призвело до неправильного вирішення справи, а це відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення, ухваленого у цій справі, та прийняття нового рішення про часткове задоволення позовних вимог публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк». З ОСОБА_1 солідарно з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» підлягає стягненню залишок заборгованості за кредитом в сумі 168 758,30 грн. В іншій частині вимог публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» слід відмовити.

Відповідно до положень статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судові витрати, понесені сторонами у зв`язку з розглядом справи в суді підлягають такому розподілу. Позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» задоволені частково (79,40%), а тому понесені позивачем та документально підтвердженні судові витрати (судовий збір за подання позову, касаційної скарги) у пропорційному розмірі до задоволених вимог в сумі 5 569,31 грн. слід покласти на відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 2 784,65 грн. з кожного. Відповідно сплачений ОСОБА_1 судовий збір за розгляд справи в апеляційній інстанції у пропорційному розмірі (20,60%) - 722,46 грн. слід покласти на ПАТ «Альфа-Банк». Як передбачено частиною 10 статті 141 ЦПК України у випадку покладення судових витрат на обидві сторони суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. В такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. У зв`язку з тим, що при розподілі судових витрат на відповідача ОСОБА_1 покладено більшу суму судових витрат, різниця судових витрат у розмірі 2 062,19 грн. (2 784,65 грн. - 722,46 грн.) підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк».

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 24 лютого 2016 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_1 солідарно з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» залишок заборгованості за кредитом в сумі 168 758,30 грн. В іншій частині вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» судовий збір у розмірі 2 062,19 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» судовий збір у розмірі 2 784,65 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. При оголошенні вступної та резолютивної частин судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: