Справа № 513/1246/18
Провадження № 2/513/215/19
Саратський районний суд Одеської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2019 року

Саратський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Тончевої Н.М.

при секретарі Коротаєвій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Сарата цивільну справу за позовом Акціонерного товариства ОСОБА_1 банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості-

ВСТАНОВИВ :

Представник позивача за дорученням ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідачки, в якому просить стягнути з останньої заборгованість за кредитним договором №б/н від 08 грудня 2015 року в розмірі 12540 гривень 32 копійки. Крім того, просить стягнути з відповідачки судовий збір в розмірі 1762 гривні 00 копійок.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідачка ОСОБА_2 звернулась до позивача АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у звязку з чим підписала заяву №б/н від 08 грудня 2015 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 5000.00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Однак, відповідачка не виконувала умови договору, тобто не сплачувала кожного місяця обовязковий мінімальний платіж, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 12540 гривень 32 копійки. Що й стало підставою для звернення представника позивача до суду з вказаним позовом.

В судове засідання представник позивача не зявився. Надав суду заяву в якій зазначив, що підтримує позовні вимоги позивача та просить розглянути справу за відсутністю представника банку. Не заперечує щодо розгляду справи у заочному порядку.

Відповідачка в судове засідання не з'явилась, надала заяву, в якій зазначила, що позов визнає частково, просить застосувати до позовних вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України та судове засідання провести за її відсутністю.

Оскільки сторони в судове засідання не зявились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 звернулась до позивача АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у звязку з чим підписала заяву №б/н від 08 грудня 2015 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 5000.00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.9-25).

Однак відповідачка не виконувала умови договору, тобто не сплачувала кожного місяця обовязковий мінімальний платіж, у звязку з чим виникла заборгованість за наданим кредитом.

Згідно наданого розрахунку, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 18 листопада 2018 року складає 12540 гривень 32 копійки (а.с. 7-8) в тому числі :

тіло кредиту 1266 гривень 58 копійок;

нараховано відсотків за користування кредитом 5613 гривень 57 копійок;

нараховано пені 4586 гривень 82 копійки;

а також, штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

штраф (фіксована частина) 500 гривень 00 копійок;

штраф (процентна складова) 573 гривні 35 копійок.

Відповідно до положень ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 Цивільного Кодексу України.

Зобов'язання, згідно ст. 526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у випадку порушення зобов'язання наступають правові наслідки, установлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Всі умови договору з моменту його підписання стають одинаково обов`язковими для виконання сторонами.

Як передбачено ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч.2 ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

З вищенаведеного випливає, що позивач та відповідач, підписавши договір встановили факт досягнення згоди між собою, щодо всіх істотних умов кредитного договору.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України за Кредитним договором ОСОБА_1 зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

За положеннями ст.61 Конституції, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення.

Окрім того, згідно з п. 2.1.1.7.6 Умов та правил банківських послуг передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобовязань за кредитним договором, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 21.10.2015 № 6-2003цс15, від 11.10.2017 №347/1910/15-ц.

Таким чином, в задоволенні вимог позивача щодо стягнення з відповідачки штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг , а саме штрафу (фіксована частина) 500 гривень 00 копійок та штрафу (процентна складова) 573 гривні 35 копійок необхідно відмовити.

Щодо клопотання відповідачки про зменшення пені, то суд враховує норми ч.3 ст.551 ЦК України, якою встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст.549 ЦК України,неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у випадку порушення боржникомзобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, ч. 3 ст. 551 ЦК України,з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та п. 4 ч.5 ст. 12 ЦПК України, що суд сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав передбачених цим Кодексом та дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 03 вересня 2014 року в справі №6-100цс14.

Пунктом 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що положення ч.3 ст.551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються, як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК України, які мають іншу правову природу. При цьому, проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК України, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу.

Істотними обставинами, в розумінні частини третьої статті 551 ЦК України, можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

З наданої відповідачкою заяви вбачається, що вона має на утриманні двох неповнолітніх дітей, ніде не працює та потребує дорогої операції, що підтверджується Епікризом №1217/77.

Таким чином, суд враховує, що сума основного боргу складає 1266 гривень 58 копійок, а сума пені 4586 гривень 82 копійки, що значно перевищує суму основного боргу, тому суд вважає можливим застосувати норми ч. 3 ст. 551 ЦК України та зменшити суму пені до суми основного боргу.

Тож, враховуючи, що відповідачка кошти отримала, але своїх зобовязань за договором належним чином не виконала, суд вважає, що позов необхідно задовольнити частково та стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 8146 гривень 73 копійки, з яких:

тіло кредиту 1266 гривень 58 копійок;

нараховано відсотків за користування кредитом 5613 гривень 57 копійок;

нараховане пені 1266 гривень 58 копійок.

Крім того, ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подання позовної заяви позивач сплатив судовий збір в розмірі 1762 гривні 00 копійок, що підтверджується оригіналом платіжного доручення № PROM2BUOJ6 від 22 листопада 2018 року (а.с.1).

Тож, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений ним судовий збір в розмірі 1762 гривні 00 копійок.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 509, 526, 551, 610, 611, 623,625, 629, 638, 1046, 1049, 1050, 1054 ЦК України; ст. ст. 12, 13, 81,89, 128, 141, 223, 264, 265, 268, 272, 280-283, 288, 289 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства ОСОБА_1 банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь Акціонерного товариства ОСОБА_1 «Приватбанк» загальну суму заборгованості в розмірі 8146 (вісім тисяч сто сорок шість) гривень 73 (сімдесят три) копійки та суму судових витрат в розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) гривні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Саратський районний суд Одеської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н. М. Тончева