Номер провадження: 22-ц/813/6997/19
Головуючий у першій інстанції Поліщук І. О.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.12.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Драгомерецького М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Дрішлюка А.І.,

Черевка П.М.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні цивільну справу заапеляційною скаргою адвоката Мойсєєнко Марини Олегівни в інтересах ОСОБА_1 на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу сплати аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

25 вересня 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про зміну способу сплати аліментів.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 14 травня 2011 року по 15 травня 2013 року.

Від даного шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 .

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 05 лютого 2014 року з відповідача було стягнуто 3 000 гривень у твердій грошовій сумі в якості аліментів на утримання дитини. За апеляційною скаргою ОСОБА_1 вказане рішення було змінено та встановлено розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 гривень.

Після розірвання шлюбу, дитина проживає з матір`ю та повністю знаходиться на її утриманні. Визначеної суми аліментів, які сплачує відповідач не вистачає для гідного утримання дитини та забезпечення достатнього рівня її життя. Позивачка зазначає, що необхідність звернення із даним позовом обумовлена наступними факторами: позивачка, на утриманні якої знаходиться дитина, з 01 грудня 2017 року є безробітною, тобто її матеріальне становище об`єктивно погіршилося; аліменти у розмірі 1 000 гривень були присуджені у 2014 році, однак з того моменту, відповідно до інформації сайту міністерства фінансів hups://index.minfin.com.ua/economy/index/inflation/ індекс інфляції склав: 2014 рік - 24,9%, 2015 рік - 43,3 %, 2016 рік - 12,4%, 2017 рік - 13,7%, 2018 рік (на момент складання позовної заяви) - 3,6%, а загалом 97,9 відсотків, при цьому розмір аліментів не індексувався; мінімальний розмір аліментів на дитину відповідного віку обчислюється від прожиткового мінімуму в Україні, який на момент подачі даного позову становить 972 гривні, що свідчить про те, що наразі платник аліментів сплачує абсолютний мінімум встановлений законодавством, а вже з 01 грудня 2018 року такий мінімум буде встановлений в сумі 1 013,5 гривень, тобто в сумі більшій ніж наразі визначено судом; позивачка несе реальні витрати на одяг, харчування та освітні заходи для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Посилаючись на викладене позивачка звернулась до суду з даним позовом та просила його задовольнити з наведених у позовній заяві правових підстав.

Справу розглянуто за відсутності сторін.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2018 року позов задоволено.

Змінено спосіб стягнення аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 згідно рішення Апеляційного суду Одеської області від 25 червня 2014 року та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення повноліття тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 11 липня 2019 року у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Мойсєєнко М.О. в інтересах ОСОБА_1 просить змінити рішення суду першої інстанції в частині розміру аліментів з 1/4 частини на 1/6 частину всіх видів заробітку, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 24 грудня 2019 року.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, та заперечення на апеляцію, що міститься у відзиві адвоката Бірюкова А.М., що діє в інтересах ОСОБА_2 , перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив із того, що позивач надала належні, достатні та допустимі докази на підтвердження факту порушення прав дитини на її належне утримання, оскільки фактичний розмір сплачуваних відповідачем аліментів є вочевидь недостатнім для утримання та розвитку дитини, зокрема тому, що на даний час змінився прожитковий мінімум на дитину відповідного віку порівняно з 2014 роком, змінився вік дитини, а відповідно зросли потреби у забезпеченні дитини необхідним для проживання, харчування.

Судом першої інстанції встановлено, що 14 травня 2011 року між позивачкою та відповідачем було укладено шлюб, про що зроблено актовий запис №180 (свідоцтво про укладання шлюбу НОМЕР_1 ), зареєстрований у Першому Приморському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції.

Від вказаного шлюбу сторони мають малолітню дитину - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження НОМЕР_2 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі Одеського міського управління юстиції.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 15 травня 2013 року шлюб, зареєстрований 14 травня 2011 року, актовий запис №180 (свідоцтво про укладання шлюбу НОМЕР_1 ), зареєстрований у Першому Приморському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 розірвано.

Рішенням Малиновського районного суду від 05 лютого 2014 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 3 000 гривень щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого Законом України «Про державний бюджет», починаючи з 16 грудня 2013 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_2 в розмірі 500 гривень, щомісячно, до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трьох років, починаючи з 16 грудня 2013 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 25 червня 2014 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, заочне рішення Малиновського районного суду від 05 лютого 2014 року в частині стягнення аліментів на утримання дитини змінено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1 000 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Судом встановлено, що сторони сумісно не проживають, спільного господарства не ведуть, дитина проживає з позивачкою, що підтверджується довідкою (випискою з місця проживання про склад сім`ї та реєстрацію) від 07.09.2018р. виданої КП «ЖКС «Хмельницький».

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються положеннями СК України.

За умовами частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 181 СК України).

Згідно статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

В силу положень статей 183, 184 СК України суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі.

Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України.

Відповідно до частини першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може полягати і зміні способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Ураховуючи наведене, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів. При цьому правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України.

Право застосування норми закону належить виключно суду (постанова Верховного Суду України №6-143цс13 від 05 лютого 2014 року).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Так, матеріали справи не містять жодних доказів щодо відсутності чи наявності у відповідача роботи, місця працевлаштування, розміру інших його доходів.

За змістом частини 3 статті 181 СК України право вибору способу стягнення аліментів належить тому з батьків, разом з яким проживає дитина.

Звертаючись до суду із позовом про зміну способу стягнення аліментів позивач визначила способом стягнення аліментів їх присудження у частці від доходу батька, що відповідає вимогам закону.

Посилання апелянта на неможливість сплати ним розміру аліментів у визначеній судом частці також є не обґрунтованими та документально не підтверджені.

Будь-яких доказів того, що платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, чи наявності інших обставин, що мають істотне значення, які б могли бути підставою для зменшення розміру аліментів, суду не надано.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо утримання ОСОБА_1 свого непрацездатного батька, ще двох неповнолітніх дітей та дружини, яка на даний час знаходиться у відпустці по догляду за дітьми, оскільки наявність зазначених обставин не звільняє відповідача від обов`язку утримувати дитину та сплачувати аліменти у розмірі, визначеному законом.

Стаття 182 СК України визначає чіткий перелік обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, а батьки зобов`язані утримувати неповнолітніх дітей незалежно від наявності можливості надавати таку допомогу.

Сімейне право встановлює принцип рівності прав та обов`язків як батька, так і матері, передбачає здійснення батьківських прав та обов`язків відповідно до інтересів дітей.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а тому розмір аліментів в сумі 1 000 гривень, які стягуються за рішенням суду, явно не є достатньою сумою для задоволення потреб дитини та є в рази меншим прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку.

Відтак правильно встановивши характер спірних правовідносин, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено відповідно до статті 89 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини буде розмір аліментів в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, що узгоджується з вимогами частини 2 статті 182 СК України.

При цьому суд першої інстанції вірно виходив із захисту інтересів перш за все самої дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який дитина має тоді, коли утримується обома батьками та отримує надійне стабільне матеріальне утримання як з боку матері, так і з боку батька.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір по суті, оцінював надані обома сторонами докази щодо предмету спору у сукупності, ним надано правильну оцінку обставинам й доказам по справі у відповідності до вимог ст. 80 ЦПК України, а тому місцевий суд прийшов до вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Отже колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382-384 ЦПК України Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Мойсєєнко Марини Олегівни в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено: 24 грудня 2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М.Драгомерецький

А.І.Дрішлюк

П.М.Черевко