ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/6551/18 Номер провадження 22-ц/814/1706/19Головуючий у 1-й інстанції Тімошенко Н. В. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Бондаревської С.М., Гальонкіна С.А.,

За участю секретаря судового засідання: Дикань Д.І.,

Позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу недійсним за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 20 березня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Тімошенко Н.В. у період часу з 15:08:49 год. до 15:29:43 год.,-

В С Т А Н О В И В:

20 серпня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Підстави позову вмотивовував тим, що 06 березня 2018 року між ним та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу № 5341/2018/849253 автомобіля ЗАЗ FORZA, 2011 року випуску, д.н.з НОМЕР_1 , умови якого були зумовлені для нього тяжкими обставинами. Вказує на те, що 13 липня 2017 року йому проведена операція, яка полягала у тотальному ендопротезуванні правого кульшового суглобу безцементним ендопротезом, і він потребував кошти на придбання цього протезу, який коштував 47000 гривень, а також ліків на суму 8000 гривень та реабілітацію.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 20 березня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу недійсним - відмовлено.

З даним рішенням не погодився позивач ОСОБА_1 та подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а викладені в ньому висновки такими, що не відповідають фактичним обставинам та матеріалам справи.

Вказує на те, що суд невірно надав оцінку наданим ним доказам. Звертає увагу на те, що на час укладення договору не мав інформації щодо ринкової ціни автомобіля, а тому погодився на суму 59000 гривень. Оскільки автомобіль знаходиться у відповідача не має можливості провести повторну експертизу оцінки його вартості.

.

ОСОБА_2 , надав відзив на апеляційну скаргу, у якому просить у її задоволенні відмовити, а рішення суду - залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 06 березня 2018 року між сторонами укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу, згідно з умовами якого позивач ОСОБА_1 продав ОСОБА_2 у власність автомобіль ЗАЗ FORZA, 2011 року випуску, днз НОМЕР_1 .

Договір підписаний сторонами у сервісному центрі 5341 РСЦ МВС в Полтавській області за № 5341/2018/849253.

Згідно п. 3.1. Договору за домовленістю сторін ціна транспортного засобу склала 59100 гривень.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факту укладення оспорюваного правочину на вкрай невигідних для себе умовах та внаслідок тяжких обставин.

Апеляційний суд вважає висновок суду першої інстанції обґрунтованим та таким, що ґрунтується на законі, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини врегульовуються нормами Цивільного кодексу України.

Позивач вмотивовує підстави позовних вимог тим, що продаж автомобіля був зумовлений необхідністю проведення операції. Так, 13 липня 2017 року йому було здійснено оперативне втручання, пов`язане з ендопротезуванням правого кульшового суглобу ендопротезом BICONTAKT.

З виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 1202/604 від 24 липня 2017 року вбачається, що ОСОБА_1 хворіє на захворювання правобічних коксартроз протягом останніх 5 років. Періодично в момент загострення лікувався амбулаторно та стаціонарно. 13 липня 2017 року ОСОБА_1 було проведено тотальне ендопротезування правого кульшового суглобу ендопротезом BICONTAKT. На момент виписки загальний стан задовільний.

Позивач вказував, що був змушений укласти вказаний договір під впливом тяжкої обставини у зв`язку з проведеною йому операцією потребував коштів на покупку ендопротезу за ціною 47000,00 грн., ліків на суму 8000,00 грн. та реабілітацію.

Продаж автомобіля позивачем мав місце 06 березня 2018 року.

Відповідно до звіту про оцінку майна № 2740020_06032018_FP180306-001 від 06 березня 2018 року, виконаного на замовлення ОСОБА_1 , оціночна вартість автомобіля ЗАЗ FORZA, 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 у день його продажу склала 59100,00 грн.

Сума продажу автомобіля була обумовлена сторонами договору, технічний стан автомобіля та його якісні характеристики відповідали його вартості та підтверджені даними звіту про оцінку майна від 06 березня 2018 року, виконаного на замовлення ОСОБА_1 оцінювачем ОСОБА_3 .

Відповідно до вимог статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом частини 3 статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно частини першої статті 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Правовий аналіз цих норм призводить до висновку, що правочини, які вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі.

Суд вірно взяв до уваги правий висновок, викладений у постанові ВСУ від 06 квітня 2016 року у справі № 6-551цс16, у якій роз`яснено, що тяжкими обставинами можуть бути: тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини. Основною ознакою правочину, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, є те, що він повинен бути вчинений саме для усунення або зменшення цих тяжких обставин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки.

Для того щоб правочин було визнано недійсним з підстав, передбачених ст. 233 ЦК, позивачу в сукупності необхідно послатися на такі підстави, які будуть використанні в суді як докази, зокрема: 1) наявність в особи, що вчиняє правочин, тяжких обставин: хвороба, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини; 2) правочин повинен бути вчинений саме для усунення та/або зменшення тяжких обставин; 3) правочин повинен бути вчинений особою добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки; 4) особа повинна усвідомлювати свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини.

Крім того, необхідним критерієм для визнання правочину недійсним з передбачених вище підстав, є доведення в судовому засіданні нерозривного причинно-наслідкового зв`язку між тяжкими обставинами та вчиненням спірного правочину, який вчиняється виключно для усунення та/або зменшення тяжких обставин, тобто основний акцент необхідно зробити на об`єктивній та суб`єктивній стороні.

Що стосується вкрай невигідних умов, то слід враховувати таке.

По-перше, ці невигідні умови безпосередньо мають бути пов`язані з обставинами вчинення правочину. Тобто внаслідок вчинення такого правочину особа отримує можливість вирішити ту проблему (усунути тяжку обставину), яка змусила її це зробити.

По-друге, умови правочину повинні бути не просто невигідними, а вкрай невигідними. Тобто такі умови мають бути явно кабальними для особи.

По-третє, хоча ЦК і не встановлює, чого саме мають стосуватися умови правочину, однак з аналізу цієї норми випливає, що це насамперед ціна або інші обтяжливі для особи обов`язки.

Для доведення вкрай невигідних умов вчинення правочину особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Тяжка обставина є оціночною категорією і має визнаватися судом з урахуванням всіх обставин справи.

Правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини.

Позивачем не надано доказів вартості лікування. З наданої ОСОБА_1 медичної документації вбачається, що протезування було здійснено ендопротезом BICONTAKT, у той час як у квитанції до прибуткового касового ордера №9 від 13 липня 2017 року містяться відомості про придбання ендопротезу кульшового «Ескулап» за ціною 47000 гривень.

Окрім цього, апеляційний суд бере до уваги існування значного проміжку часу між проведеною операцією та укладенням договору купівлі-продажу.

Також позивачем не надано доказів, які б підтверджували факт невідповідності вартості автомобіля, визначеної висновком експерта, чи недійсність останнього.

Клопотання ОСОБА_1 про призначення авто-товарознавчої експертизи апеляційним судом не розглядалося, оскільки заявник відмовився від нього в судовому засіданні.

З урахуванням цього, доводи позивача не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи. Підстави для визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним - відсутні.

Суд першої інстанції дав належну оцінку обставинам справи. Підстав для переоцінки доказів у справі апеляційним судом не встановлено.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).,(Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи апеляційної скарги не спростували висновки місцевого суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог та не знайшли свого підтвердження в ході перегляду рішення судом апеляційної інстанції, з підстав, викладених вище.

У відповідності з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 20 березня 2019 року.

Підстави для зміни розподілу рішення суду в частині судових витрат судом апеляційної інстанції не встановлено.

Оскільки ОСОБА_4 , виходячи з категорії спору, звільнена від сплати судового збору, судові витрати, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції слід віднести за рахунок держави.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 20 березня 2019 року,-залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 21 червня 2019 року.

Головуючий суддя : П.С. Абрамов

Судді: С.М. Бондаревська С.А. Гальонкін