ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 534/1773/18 Номер провадження 22-ц/814/3291/19Головуючий у 1-й інстанції Куц Т. О. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Бондаревської С.М., Пилипчук Л.І.,

розглянувши в порядку письмового письмовому провадженні в м. Полтаві цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на заочне рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 15 жовтня 2019 року, ухвалене без участі сторін під головуванням судді Куц Т.О., -

В С Т А Н О В И В:

короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції:

27 листопада 2018 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому просив суд стягнути з відповідача заборгованість на загальну суму 109423 гривень 99 копійок та судові витрати.

Підстави позову вмотивовував тим, що між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та відповідачем був укладений кредитний договір №б/н від 14 листопада 2008 року. Позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана нею Анкета - заява, «Умови та правила надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою» та «Тарифи Банку» складають договір між нею та банком, що підтверджується її підписом у заяві.

ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме, надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором.

Взяті на себе зобов`язання позичальник ОСОБА_1 не виконує. Станом на 31 жовтня 2018 року його заборгованість перед банком складає 109423 грн. 99 коп., з яких: 5441 грн. 39 коп. заборгованість за тілом кредиту; 103982 грн. 60 коп. заборгованість по відсоткам за користування кредитом.

Заочним рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 15 жовтня 2019 року позовну заяву Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором «б/н від 14 листопада 2008 року в сумі 5441,39 гривень та понесені судові витрати в сумі 87,61 гривні.

В позовних вимогах Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_2 нарахованих відсотків за користування кредитом у розмірі 103982,60 гривень відмовлено.

короткий зміст вимог апеляційної скарги :

З даним рішенням не погодився позивач АТ КБ «ПриватБанк» та подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а викладені в ньому висновки такими, що не відповідають фактичним обставинам та матеріалам справи.

узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу :

Вказує на те, що не може бути взята до уваги правова позиція Верховного суду, висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, оскільки відповідачем не оспорювалися і не заперечувалися умови договору, договір не визнавався недійсним, не оспорений факт його укладення.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитом суперечить принципам платності кредитного договору, а також наносить істотну шкоду усім споживачам банківських послуг, порушує стабільність функціонування фінансового сектору держави.

Необхідність сплати боржником процентів кредитору передбачає ст. 169 Кодексу європейського договірного права. Відмова у задоволенні цих вимог є порушенням норм ст. ст. 1046 та 1048 ЦК України.

Звільнення судовими рішеннями боржників від сплати відсотків за кредитними договорами призведе до неможливості здійснювати виплату відсотків за депозитними договорами та іншими обов`язковими платежами.

узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи:

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду судом апеляційної інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд приходить до наступних висновків.

встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини:

Судом встановлено, що 14 листопада 2008 року ОСОБА_1 звернувся до позивача з заявою про відкриття рахунку та оформлення на її ім`я кредитної картки «Універсальна» з бажаним кредитним лімітом 500 гривень, який у подальшому змінювався.

Вбачається. що в цей день було отримано кредитну картку № НОМЕР_1 , та НОМЕР_2 .

Було визначено термін дії кредитної картки № НОМЕР_1 до жовтня 2012 року, та в цей період визначено відсоткову ставку в розмірі 1,9% +1 %.

Щодо картки № НОМЕР_2 відсоткова ставка не визначалася.

Згідно з наданим Банком розрахунком вбачається, що заборгованість відповідача ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 31 жовтня 2018 року становить 109423,99 гривень, з яких: 5441,39 грн. заборгованість за тілом кредиту; 103982,60 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом.

Частково задовольняючи позовні вимоги, та ухваливши рішення про задоволення позовних вимог лише в частині непогашеного тіла кредиту в сумі 5541,39 гривень, місцевий суд виходив з того, що позивачем не надано належних доказів у підтвердження наявності домовленості сторін щодо розміру відсотків та пені за користування кредитом .

Рішення суду першої інстанції оскаржено позивачем в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитом, пені за несвоєчасність сплати боргу та штрафів.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції:

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України є підстави вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

В анкеті-заяві позичальника від 14 листопада 20108 року процентна ставка визначена лише на термін дії кредитної картки 102447 до жовтня 2012 року.

З розрахунку банку вбачається, що Банк надано розрахунок заборгованості за кредитною карткою № НОМЕР_2 , щодо якою в заяві анкеті не було визначено розміру відсотків за користування кредитними коштами та не було визначено розмір штрафних санкцій.

Крім того, в анкеті-заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання зі сплати коштів та не визначено розмір неустойки.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами, а також пеню та штраф.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування відсотків, пені та штрафів, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором станом на 31.10.2018 року посилався на анкету-заяву від 14 листопада 2008 року, Умови та правила надання банківських послуг, а також тарифи обслуговування кредитних карт.

Витягом з Умов та правил надання банківських послуг, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення та інші умови.

При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови та правила розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву від 14 листопада 2008 року.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з умов та правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

З урахуванням того, що в анкеті-заяві позичальника від 14 листопада 2008 року процентна ставка після жовтня 2012 року не зазначена, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) та інших штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а Умови та правила надання банківських послуг не містять підпису позичальника, апеляційний суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь банку процентів за користування кредитними коштами та інших штрафних санкцій, які передбачені саме вказаними Умовам.

У відповідності з вимогами ст.ст. 12, 81 Цивільно процесуального Кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З матеріалів справи вбачається, що термін дії кредитної картки 102447 закінчився в жовтні 2012 року. Банком не надано жодного доказу про пролонгацію спірного кредитного договору шляхом перевипуску кредитних карток. Визначена у заяві про отримання кредиту базова відсоткова ставка за кредитним лімітом у розмірі 1,9% на місяць із розрахунку 360 днів у році, плюс 1%, не може бути взята апеляційним судом для обрахунку, оскільки як вбачається заяви анкети ( а.с.12) зазначена відсоткова ставка діяла лише щодо кредитної картки за номером 102447 з терміном дії до жовтня 2012 року. З наданих позивачем доказів , розрахунків вбачається , що станом на жовтень 2012 року відсутня заборгованість щодо сплати відсотків. Після вказаної дати банк втратив право нараховувати відсотки визначені лише до жовтня 2012 року.

З розрахунку наданого банком вбачається, що банк проводив розрахунки та прохав стягнуту заборгованість за карткою № 706029.

Умови і Правил надання банківських послуг у ПриватБанк не підписані відповідачем та не можуть бути визнані судом складовою частиною умов договору.

Позивачем АТ КБ «ПриватБанк» не надано доказів, які б належним чином засвідчували умови та строки отримання кредиту відповідачем ОСОБА_1 ..

Надані у підтвердження позовних вимог Умови та правила банківських послуг не є належним доказом умов отримання кредитних коштів відповідачем, оскільки не містять підпису останньої.

Висновок місцевого суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог ґрунтується на принципі верховенства права. Рішення суду є законним та обґрунтованим.

Суд першої інстанції дав належну оцінку вказаним обставинам справи. Підстав для переоцінки доказів у справі апеляційним судом не встановлено.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).,(Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року)

Посилання апелянта на умови міжнародних договорів, якими передбачено обов`язкову сплату відсотків за користування кредитними коштами не спростовують висновків місцевого суду, згідно яких в задоволенні позовних вимог відмовлено в зв`язку з недоведеністю Банком своїх позовних вимог в тому числі і щодо розміру відсоткової ставки.

Доводи апелянта не спростували висновків місцевого суду, виходячи з вищевикладених обставин.

У відповідності з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування заочного рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 15 жовтня 2019 року.

Підстави для зміни та розподілу судових витрат судом апеляційної інстанції не встановлено.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, судові витрати, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції скарги компенсації не підлягають.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" залишити без задоволення.

Заочне рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 15 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя : П.С. Абрамов

Судді: С.М. Бондаревська

Л.І. Пилипчук