Номер провадження: 22-ц/813/7063/19
Номер справи місцевого суду: 2-2164/11
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л. М.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення апеляційної скарги

02 серпня 2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі Дрішлюка А.І., дослідивши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 26 лютого 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання недійсним довіреності, договору купівлі-продажу та про витребування квартири із незаконного володіння і виселенні,

ВСТАНОВИВ:

08 жовтня 2004 року ОСОБА_2 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із позовом про визнання недійсними довіреності, договору купівлі-продажу (т.1, а.с. 3-5).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07 лютого 2005 року позовні вимоги ОСОБА_2 було вирішено задовольнити (т.2, а.с.102). Вказане рішення було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 22 вересня 2005 року та ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 10 серпня 2007 року було залишено без змін (т.2, а.с.66-67, 130). Проте ухвалою Верховного Суду України від 19 лютого 2009 року вищезазначене рішення Приморського районного суду від 07 лютого 2005 року, ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 22 вересня 2005 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 10 серпня 2007 року було вирішено скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції (т.2, а.с.197-199).

17 серпня 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду із доповненою позовною заявою, в якій просив суд визнати недійсною довіреність від 13 вересня 2004 року, посвідчену приватним нотаріусом Левченко Н.А., зареєстровану у реєстрі під № 6036; визнати недійсним договір купівлі-продажу від 16 вересня 2004 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Беззубой Н.А., зареєстрований під № 4397; витребувати від ОСОБА_5 та ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1 ; та виселити ОСОБА_5 та ОСОБА_6 із вищевказаної квартири з усіма проживаючи в ній особами (т.2, а.с.287-290).

06 жовтня 2011 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , в якій позивачі просили суд визнати право власності ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , та стягнути з Агенства нерухомості «Капітал» на користь позивачів моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн (т.2, а.с.435-437).

26 лютого 2015 року Приморським районним судом м. Одеси було постановлено ухвалу, якою зустрічний позов ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , Товариства з обмеженою відповідальністю агенція нерухомості «Капітал», треті особи приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Іллічова Наталя Артемівна, ОСОБА_3 , про визнання права власності та стягнення моральної шкоди, вирішено залишити без розгляду. (т.4, а.с.64).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2015 року вирішено позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити в повному обсязі (т.4, а.с.65-68).

Не погоджуючись із вказаним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2015 року та ухвалою суду від 26 лютого 2015 року про залишення зустрічного позову без розгляду, ОСОБА_7 представник ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулася до суду із апеляційними скаргами та просила скасувати зазначені рішення та ухвалу суду першої інстанції, ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог та направити справу до суду першої інстанції для вирішення по суті зустрічного позову ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визнання права власності та стягнення моральної шкоди (т.4, а.с.82-90, 101-107).

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 16 лютого 2016 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ОСОБА_7 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2015 року було відхилено, оскаржуване рішення залишено без змін (т.5, а.с.71-75), та ухвалою від 16 лютого 2016 року відхилено апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2015 року (т.5, а.с.78-83).

31 березня 2016 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку направив до суду апеляційну скаргою на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2015 року та просив суд скасувати оскаржуване рішення та залишити позовну заяву ОСОБА_2 без розгляду, зазначаючи, що участі у розгляді зазначеної цивільної справи не приймав, проте оскаржуване рішення порушує його права та законні інтереси, оскільки рішенням Приморського районного суду м. Одеси в цивільній справі № 2/1522/8627/11 задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про звернення стягнення боргу у сумі 251092,40 грн на предмет застави квартиру АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_2 .5, а.с.95-110).

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 17 червня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було визнано неподаною та повернено апелянту, у зв`язку із тим, що апелянтом не були усуненні недоліки апеляційної скарги зазначені в ухвалі Апеляційного суду Одеської області від 11 квітня 2016 року, а саме не сплачено судовий збір у встановленому розмірі (т.5, а.с.128).

01 квітня 2016 року ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_7 звернулася до суду із касаційною скаргою та просила суд скасувати ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 16 лютого 2016 року та рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2015 року, залишити позовну заяву ОСОБА_2 без розгляду (т.6, а.с.1-22).

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_5 було залишено без задоволення, оскаржувані ухвали та рішення залишено без змін (т.6, а.с. 61-64).

Не погоджуючись із рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2019 року, 18 липня 2019 року ОСОБА_1 повторно звернувся до суду апеляційною скаргою (аналогічною за змістом апеляційній скарзі від 01.04.2016 року), в якій просив суд скасувати оскаржуване рішення та залишити позовну заяву ОСОБА_2 без розгляду. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що участі у розгляді зазначеної цивільної справи не приймав, проте оскаржуване рішення порушує його права та законні інтереси, оскільки Приморським районним судом м. Одеси розглядалася цивільна справа № 2/1522/8627/11 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет застави та було ухвалено рішення, яким задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 . Крім того, апелянт також зазначає, що оскаржуване рішення ухвалено із порушенням законодавства України, адже суд незаконно позбавив житла осіб похилого віку, які не мають у власності іншої нерухомості та які мешкали у спірній квартирі понад одинадцять років, тобто мають право на визнання права власності на квартиру за набувальною давністю згідно ст. 344 ЦК України (т.6, а.с.66-84).

Дослідивши апеляційну скаргу та матеріали цивільної справи, апеляційний суд дійшов до висновку про повернення зазначеної апеляційної скарги апелянту, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та було вище зазначено, ОСОБА_1 31 березня 2016 року вперше звернувся до суду з апеляційною скаргою на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2015 року (т.5, а.с.95-110).

Ухвалою судді Апеляційного суду Одеської області Гірняк Л.А. від 11.04.2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2015 року було залишено без руху в зв`язку із несплатою апелянтом судового збору за подання апеляційної скарги (т.5, а.с. 114-115). Копія ухвали судді апеляційного суду від 11.04.2016 року була направлена апелянту на вказану ним в апеляційній скарзі адресу (т. 5, а.с. 116). Однак, конверт разом з поштовим повідомленням, яким апелянту направлялась копія ухвали, повернувся до апеляційного суду в зв`язку із закінченням терміну зберігання (т. 5, а.с. 122-123). Для підтвердження відомостей реєстрації ОСОБА_1 за вказаною ним в апеляційній скарзі адресою апеляційним судом був направлений запит до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області. 18.05.2016 року до Апеляційного суду Одеської області надійшло підтвердження, що апелянт ОСОБА_1 дійсно зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ( АДРЕСА_2 . 5, а.с. 121). Так апеляційний суд повторно направив апелянту копію ухвали від 11.04.2016 року про залишення апеляційної скарги без руху (т. 5, а.с. 125). Разом з тим поштовий конверт разом з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення повернувся до апеляційного суду в зв`язку із відмовою адресата від одержання, про що свідчать відповідні відмітки (т. 5, а.с. 126-127).

Ухвалою судді Апеляційного суду Одеської області Гірняк Л.А. від 17.06.2016 року апеляційна скарга ОСОБА_1 була повернена апелянту у зв`язку з не усуненням недоліків зазначених в ухвалі від 11.04.2016 року (т. 5, а.с. 128).

18 липня 2019 року ОСОБА_1 повторно звернувся до суду з апеляційною скаргою на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2015 року (т. 6, а.с. 66-84).

Відповідно до ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Отже одним з визначальних факторів, в контексті вирішення питання щодо прийняття апеляційної скарги особи, яка не брала участі в справі до розгляду апеляційним судом є наявність факту порушення прав та законних інтересів цієї особи оскаржуваним рішенням в справі, до участі якої вона не залучалась.

Як було вище зазначено ОСОБА_1 , 18 липня 2019 року повторно звертаючись до суду з аналогічною апеляційною скаргою вказує таку ж саму адресу зв`язку та наводить ті ж самі доводи апеляційної скарги. Зокрема, як на підставу порушення його прав посилається на рішення Приморського районного суду м. Одеси в справі № 2/1522/8627/11 та долучає в якості підтвердження до апеляційної скарги копію рішення Приморського районного суд м. Одеси від 11 листопада 2011 року. Разом з тим, відповідно до інформації, яка міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень вказане рішення Приморського районного суд м. Одеси від 11 листопада 2011 року було скасовано рішенням Апеляційного суду Одеської області від 09 листопада 2016 року та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо звернення стягнення на предмет застави, а саме квартири АДРЕСА_1 відмовлено. Вказане рішення Апеляційного суду Одеської області від 09 листопада 2016 року набрало законної сили та в касаційному порядку не оскаржувалось. Вказане спростовує посилання апелянта стосовно того, що оскаржуване рішення порушує його права та законні інтереси.

Одночасно апеляційний суд звертає увагу на те, що звертаючись з апеляційною скаргою вперше ОСОБА_1 не виконав вимоги, визначені апеляційним судом в ухвалі від 11.04.2016 року та не усунув недоліки апеляційної скарги не сплатив судовий збір у визначеному судом розмірі. Як було вище зазначено та вбачається з матеріалів справи копія ухвали про залишення апеляційної скарги без руху неодноразово направлялась апелянту, при чому вдруге він відмовився від отримання вказаної ухвали, що підтверджується конвертом та рекомендованим повідомленням поштового відправлення (т. 5, а.с. 126-127). Вдруге ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою з тими ж доводами 18 липня 2019 року. При цьому доказів сплати/підстав звільнення від сплати судового збору апелянт до суду не надав (т. 6, а.с. 66-84).

Відповідно до п. 11 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є неприпустимість зловживання процесуальними правами. Згідно з п. 5 ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 44 ЦПК України, залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення. За ч. 3 ст. 44 ЦПК України встановлює право суду залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами.

Отже, враховуючи вище наведене апеляційний суд дійшов наступних висновків. По-перше, апелянт ОСОБА_1 вже звертався 31.03.2016 року до суду з апеляційною скаргою на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2015 року, при чому апелянт самостійно розпорядився наданими йому процесуальними правами (не усунув недоліки апеляційної скарги та відмовився від отримання ухвали про залишення його апеляційної скарги без руху) в результаті чого апеляційна скарга була визнана неподаною та повернута апелянту. По-друге, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11.11.2011 року в справі № 2/1522/8627/11, на яке посилається ОСОБА_1 як на підставу порушення його прав, скасовано рішенням Апеляційного суду Одеської області від 09 листопада 2016 року та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було вирішено відмовити. Вказане рішення апеляційного суду набрало законної сили та в касаційному порядку не оскаржувалось. Відтак, вказане спростовує посилання апелянта стосовно того, що оскаржуване рішення порушує його права та законні інтереси. Інші доводи апелянта, зазначені в апеляційній скарзі, стосуються виключно прав та законних інтересів відповідачів, котрі вже зверталися до суду із апеляційними скаргами, та, в подальшому, постановою Верховного Суду Касаційного цивільного суд від 10 квітня 2019 року оскаржуване рішення суду першої інстанції від 26 лютого 2015 року було залишено без змін.

Одночасно з наведеним апеляційний суд звертає увагу на те, що причини, наведенні апелянтом стосовно пропуску строку на апеляційне оскарження не можуть бути визнані поважними, оскільки апелянт вже звертався до суду з аналогічною скаргою та, як ініціатор процесу на цій стадії, з точки зору цивільного процесуального законодавства та добросовісного виконання процесуальних обов`язків, повинен був цікавитися рухом своєї скарги, в тому числі інформацією, яка міститься у вільному доступі в мережі Інтернет на офіційній веб-сторінці апеляційного суду, за допомогою офіційного веб-порталу Судової влади та безпосередньо в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.44, 131, 352, 358, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання недійсним довіреності, договору купівлі-продажу та про витребування квартири із незаконного володіння і виселенні - повернути апелянту.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

02.08.2019 року м. Одеса