ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1399/19 Справа № 210/1057/18 Суддя у 1-й інстанції - Ступак С.В. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2019 року Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.

за участю секретаря Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 Кривий Ріг, треті особи: Первинна профспілкова організація Всеукраїнської профспілки працівників науки, виробництва та фінансів Публічного акціонерного товариства Публічного акціонерного товариства АрселорМіттал Кривий Ріг, директор департаменту з персоналу Публічного акціонерного товариства АрселорМіттал Кривий Ріг ОСОБА_3 про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі

за апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 травня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

12.03.2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», треті особи - Первинна профспілкова організація Всеукраїнської профспілки працівників науки, виробництва та фінансів ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», директор департаменту з персоналу ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» ОСОБА_3, в якому просив суд скасувати наказ № 156/л від 08.02.2018 року «Про звільнення з підприємства за скороченням штату ОСОБА_1С.», виданий ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», поновити його на посаді заступника директора департаменту (економічної безпеки) департаменту з безпеки ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» та стягнути на його користь з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» середній заробіток за час вимушеного прогулу і на підставі ст. 237 КЗпП України покласти на директора департаменту з персоналу ОСОБА_3 обовязки покрити шкоду, заподіяну підприємству у звязку із оплатою йому часу вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що 05.03.2013 року згідно наказу № 181/л від 04.03.2013 року був прийнятий на посаду менеджера з економічної безпеки (економічна безпека) департаменту з безпеки ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» строком на 6 місяців, трудові відносини регулювалися Трудовим договором № 0007 від 05.03.2013 року. З 10.09.2013 року був переведений на цю посаду постійно відповідно до наказу №1096/л від 10.09.2013 року.

За час роботи в ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» ОСОБА_1 займав посади менеджера з економічної безпеки (економічна безпека) департаменту з безпеки, менеджера з економічного аудиту управління з економічного аудиту адміністрації по фінансам, з 05.01.2016 року по 08.08.2016 року посаду заступника директора департаменту (економічна безпека) департаменту з безпеки, а з 10.08.2016 по 08.02.2018 року рахувався понадштатним працівником департаменту з безпеки.

12.05.2016 року позивач був ознайомлений зі змістом наказу відповідача №555 від 11.05.2016 року «Про внесення змін до організаційної структури департаменту з безпеки» і одночасно отримав попередження № 1 про наступне звільнення з підприємства на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України не раніше 08.08.2016 року.

10.08.2016 року, згідно наказу відповідача № 872/л від 09.08.2016 року «Про звільнення з підприємства за скороченням штату ОСОБА_1С.», позивача було звільнено.

13.03.2017 року Дарницьким районним судом міста Києва у справі №753/16915/16 винесене заочне рішення, залишене без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 07.06.2017 року, яким задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» про скасування наказу №872/л від 09.08.2016 року та поновлення його на посаді заступника директора департаменту (економічна безпека) департаменту з безпеки.

26.07.2017 року Металургійним відділом державної виконавчої служби міста Кривий Ріг відкрите за заявою ОСОБА_1 виконавче провадження з виконання виконавчого листа суду про поновлення його на роботі.

01.08.2017 року на вимогу державного виконавця ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» видано наказ №823/л «Про поновлення ОСОБА_1С.».

04.08.2017 року ОСОБА_1 отримав попередження № 1 про наступне звільнення з підприємства згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України.

04.08.2017 року, 27.09.2017 року та 03.01.2018 року позивачу пропонувалась відповідачем інша посада з числа вакансій, наявних на підприємстві, які не відповідали його спеціальності, кваліфікації та досвіду роботи.

01.02.2018 року рішенням засідання профкому первинної профспілкової організації Всеукраїнської профспілки працівників науки, виробництва і фінансів ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», зафіксованим у протоколі №2, було відмовлено в задоволенні подання відповідача №05-58 від 15.01.2018 року про надання згоди на звільнення ОСОБА_1, однак 08.02.2018 року ОСОБА_1 звільнено на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України згідно наказу відповідача №156/л «Про звільнення з підприємства за скороченням чисельності ОСОБА_1С.».

Позивач вважає, що вказаний наказ про звільнення є незаконним, оскільки відповідач порушив законодавство України щодо обовязкового виконання рішення суду, не виконав вимоги трудового законодавства та не запропонував йому усіх наявних вакантних посад, які він міг займати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду та проігнорував обґрунтоване рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання з ним трудового договору та порушив гарантії позивача, як колишнього члена виборчого органу профспілкової організації (а.с. 1-14).

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 травня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», треті особи: Первинна профспілкова організація Всеукраїнської профспілки працівників науки, виробництва та фінансів Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», директор департаменту з персоналу Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» ОСОБА_3, про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі - відмовлено (а.с. 202--208).

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с. 216-221).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що відповідно до трудової книжки АХ № 517672 на імя ОСОБА_1, з 05.03.2013 року позивач, згідно наказу № 181/л від 04.03.2013 року, прийнятий на посаду менеджера з економічної безпеки (економічна безпека) департаменту з безпеки ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» строком на 6 місяців, трудові відносини регулювалися трудовим договором №0007 від 05.03.2013 року.

З 10.09.2013 року ОСОБА_1 був переведений на цю посаду постійно, відповідно до наказу №1096/л від 10.09.2013 року.

У період з 05.01.2016 року по 08.08.2016 року займав посаду заступника директора департаменту (економічна безпека) департаменту з безпеки, а в період з 10.08.2016 року по 08.02.2018 року рахувався понадштатним працівником департаменту з безпеки (а.с. 18-22, 23-31).

10.08.2016 року згідно наказу відповідача №872/л від 09.08.2016 року «Про звільнення з підприємства за скороченням штату ОСОБА_1С.», позивача було звільнено, даний факт було встановлено заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13.03.2017 року.

Заочним рішенням Дарницького районним судом міста Києва від 13.03.2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 07.06.2017 року, у справі №753/16915/16 задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» про скасування наказу №872/л від 09.08.2016 року та поновлення його на посаді заступника директора департаменту (економічна безпека) департаменту з безпеки (а.с. 33-36).

29.06.2017 року Дарницьким районним судом видано виконавчий лист на виконання вказаного судового рішення в частинні поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника директора департаменту (економічна безпека) департаменту з безпеки Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (а.с.40).

26.07.2017 року старшим державним виконавцем Металургійного відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_4 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 54377626 (а.с. 41).

На виконання заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13.03.2017 року, ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» винесено наказ №823/л від 01.08.2017 року «Про поновлення на роботі ОСОБА_1С.», згідно якого, наказ про звільнення ОСОБА_1 №872/л від 09.08.2016 року скасований, а ОСОБА_1 поновлено на попередній роботі - заступника директора департаменту (економічна безпека) департаменту з безпеки (а.с. 42).

Крім того, на виконання п. 3 наказу №823/л від 01.08.2017 року, до трудової книжки ОСОБА_1 внесено запис про визнання запису №15 про звільнення недійсним.

Актом від 01.08.2017 року комісія в складі уповноважених працівників ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» засвідчила факт допуску ОСОБА_1 до виконання робіт на посаді заступника директора департаменту (економічна безпека) департаменту з безпеки. З вказаним актом був ознайомлений і позивач, про що свідчить відповідний власноруч зроблений підпис ОСОБА_1 на примірнику акту та відсутність відмітки про зауваження чи заперечення щодо його змісту з боку позивача.

11.08.2017 року старшим державним виконавцем Металургійного відділу ДВС м. Кривого Рігу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_4 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. В мотивувальній частині зазначеної постанови державного виконавця зазначено, що «рішення суду виконано в повному обсязі, ОСОБА_1 поновлено на роботі на посаді заступника директора департаменту по безпеці».

Правомірність дій державного виконавця та наявність підстав для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження були предметом судового розгляду по справі №753/15991/17, яка розглядалась Дарницьким районним судом м. Києва за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення старшого державного виконавця Металургійного відділу ДВС м. Кривий Ріг Головного територіального юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_4, за результатами розгляду якої ухвалою Дарницького районного суду м. Києва 02.11.2017 року у задоволенні скарги відмовлено, оскільки державним виконавцем здійснено усі заходи щодо зобовязання боржника виконати рішення, державний виконавець діяв у межах повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження». Постановою Апеляційного суду м. Києва від 18.01.2018 року ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 02.11.2017 року залишено без змін.

Судом також встановлено, що після ознайомлення позивача з наказом «Про поновлення на роботі ОСОБА_1С.» №823/л від 01.08.2017 року та складення акту про допуск його до роботи 01.08.2017 року на посаді заступника директора департаменту (економічна безпека) департаменту з безпеки ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», того ж дня його було ознайомлено з наказами від 01.08.2017 року - №907 «Про виведення у простій та зміну місця дислокації ОСОБА_1С.» та №908 «Про зміну умов оплати праці».

Судом встановлено, що на момент поновлення ОСОБА_1 на роботі, тобто на 01.08.2017 року, наказ ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» «Про внесення змін в організаційну структуру департаменту з безпеки» №555 від 11.05.2016 року не втратив своєї дії на підприємстві, а тому ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» було прийнято рішення щодо необхідності реалізації вказаного локального акту, тобто для проведення процедури звільнення ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч.1 ст. 40 КЗпП України з неухильним додержанням вимог ст. 49-2 КЗпП України. ОСОБА_1 був ознайомлений з вказаним наказом №555 від 11.05.2016 року, що підтверджено листом ознайомлення від 12.05.2016 року.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що доводи позивача, щодо не виконання рішення Дарницького районного суду міста Києва від 13.03.2017 року, не знайшли свого підтвердження.

04.08.2017 року комісією в складі уповноважених працівників ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» було вручено позивачеві попередження №1 від 04.08.2017 року про майбутнє звільнення із запропонуванням іншої вакансії. Згідно вказаного документу ОСОБА_1 було попереджено про можливе майбутнє звільнення згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України не раніше ніж 04.10.2017 року а.с. 54-55).

Разом з вказаним попередженням про звільнення ОСОБА_1 було надано перелік вакантних посад по підприємству станом на дату попередження про звільнення, в тому числі і посад, що може виконувати ОСОБА_1 з урахуванням перенавчання за рахунок коштів підприємства (а.с. 56-61).

Від пропозицій переведення на зазначені в переліку вакантні посади та від перенавчання за рахунок підприємства ОСОБА_1 відмовився, що підтверджено ОСОБА_4 №1 від 04.08.2017 року про відмову від переведення та власноручно зробленим позивачем на вказаному акті написом про відмову від переведення.

27.09.2017 року комісією в складі уповноважених працівників ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» було надано ОСОБА_1 інформацію про наявність вакантних на підприємстві посад згідно Листа №05-2720 від 27.09.2017 року. Однак позивач, ознайомившись з переліком вакантних посад, відмовився від пропозицій переведення на зазначені в переліку вакантні посади та від перенавчання за рахунок підприємства, що підтверджено ОСОБА_4 №2 від 27.09.2017 року про відмову від переведення, та власноручно зробленим позивачем на вказаному акті написом про відмову від переведення, що підтверджується листом - інформації № 05-2720 від 27.09.2017 року та ОСОБА_4 №2 27.09.2017 року (а.с. 62-73).

03.01.2018 року комісією в складі уповноважених працівників ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» було втретє запропоновано переведення на іншу роботу та надано ОСОБА_1 інформацію про наявність вакантних на підприємстві посад згідно Листа №55-1 та Листа №55-2 від 03.01.2018 року. Однак позивач, ознайомившись з переліками вакантних посад, відмовився від пропозицій переведення на зазначені в переліку вакантні посади та від перенавчання за рахунок підприємства, що підтверджено ОСОБА_4 №3 від 03.01.2018 року про відмову від переведення, та власноручно зробленим позивачем на вказаному акті написом про відмову від переведення, що підтверджується листом - інформацією №55-1 та 55-2 від 03.01.2018 року та актом №3 (а.с. 73-76).

Суд виходив з того, що відповідачем в повному обсязі було виконано вимоги частин 1 та 3 ст. 492 КЗпП України, а саме: позивач завчасно отримав попередження про майбутнє звільнення та йому тричі пропонувались наявні протягом дії попередження вакантні посади на підприємстві, в тому числі і ті, що потребували перенавчання, однак позивач від переведення на іншу роботу тричі відмовився.

Крім того, позивач у позові посилався на те, що йому не було запропоновано посаду, яка б відповідала його професії чи спеціальності, чи іншу вакантну роботу, яку він може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо, а також на те, що йому достовірно було відомо про вакантну посаду провідного спеціаліста відділу з оперативної роботи департаменту з безпеки, яку до призову на військову службу займав ОСОБА_5, та про вакантну посаду спеціаліста адміністрації з маркетингу та збуту.

Суд виходив з того, що сторонами не було надано доказів того, що дійсно на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» є вакантна посада провідного спеціаліста відділу з оперативної роботи департаменту з безпеки, що ж до посади спеціаліста адміністрації з маркетингу та збуту, то суд зазначив, що згідно кваліфікаційних вимог вказану посаду можуть займати особи, які мають повну вищу освіту відповідної спрямованості підготовки (спеціаліст), тобто «маркетинг», що підтверджується копією посадової інструкції спеціаліста служби директора по маркетингу адміністрації з маркетингу та збуту, затвердженої заступником генерального директора з маркетингу та збуту 10.09.2014 року. Формулювання «відповідна спрямованість підготовки (спеціаліст)» передбачає вимогу щодо наявності у претендента на зайняття певної посади освіти відповідного рівня (спеціаліст) за спрямованістю, що відповідає назві посади, змісту посадових обовязків та трудових функцій. В даному випадку претендент повинен мати освіту за спеціальністю «маркетинг».

Позивачем не надано доказів того, що він отримував вищу освіти за вказаною спеціальністю, як вбачається з долученого до матеріалів справи копії диплому серії ХА №25750842 на імя ОСОБА_1, останній закінчив у 2004 році Харківський національний університет ім. В.Н. Каразіна і отримав повну вищу освіту за спеціальністю «Фінанси» та здобув кваліфікацію спеціаліста з фінансів (а.с. 32).

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що доводити позивача в частині невиконання ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» вимог трудового законодавства щодо можливого працевлаштування працівника, що вивільнюється, не знайшли свого підтвердження. Відповідачем при наданні ОСОБА_1 інформації щодо вакантних посад було надано переліки вакансій на товаристві станом на дату надання пропозицій, в тому числі тих, на які позивач міг би бути переведений з перенавчанням за рахунок роботодавця, однак, позивач від всіх пропозицій переведення відмовився з посиланням на те, що запропоновані посади не відповідають його професії або спеціальності. Тобто, в даному випадку позивач самостійно, на власний розсуд визначив прийнятність для себе запропонованих посад та за результатами їх розгляду не обрав жодної із запропонованих.

Судом також встановлено, що 13.01.2018 року адміністрація підприємства звернулась до Профспілкового комітету первинної профспілкової організації Всеукраїнської профспілки працівників науки, виробництва та фінансів ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» з поданням про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. До вказаного подання роботодавець надав пакет документів, що дозволяли б повно та неупереджено його розглянути в передбачені законом строки.

Як вбачається з протоколу №2 від 01.02.2018 року засідання профкому ППО ВП НВФ ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», адміністрації ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» було відмовлено в наданні згоди на розірвання трудового договору з заступником директора департаменту (економічна безпека) департаменту з безпеки ОСОБА_1, посилаючись на відсутність у роботодавця підстав для звільнення ОСОБА_1 у звязку з невиконанням, на думку профспілки, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13.03.2017 року по справі №753/16915/16-ц про поновлення працівника на роботі, а саме невнесення змін до штатного розпису підприємства шляхом введення посади заступника директора департаменту (економічна безпека) департаменту з безпеки та порушення, на думку профспілки, роботодавцем приписів ч. 4 ст. 252 КЗпП України в частині заборони звільнення працівника, який обирався до складу профспілкових органів (а.с.78-80).

Судом також встановлено, що протоколом № 20 від 07.08.2017 року засідання профкому ППО ВП НВФ ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» вирішено дообрати до складу профкому ОСОБА_1, однак 20.09.2017 року на засіданні профкому ППО ВП НВФ ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» вирішено вивести зі складу профкому ОСОБА_1, що підтверджується витягами з протоколу № 20 від 07.08.2017 року (а.с.81) та витягом з Ппротоколу № 22 від 20.09.2017 року. (а.с.83).

Так, відповідно до протоколу № 22 від 20.09.2017 року встановлено, що повноваження ОСОБА_1, як члена профкому ППО ВП НВФ ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», були припинені 20.09.2017 року з підстав завантаженості по профспілковій роботі в міському комітеті профспілки, і при цьому сам профспілковий орган підприємства свою дію у звязку зі спливом строку каденції не припиняв.

Враховуючи вищевикладене, суд виходив з того, що визначені ч. 4 ст. 252 КЗпП України гарантії не розповсюджуються на ОСОБА_1 та не обмежують можливість звільнення останнього з ініціативи роботодавця на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, а посилання профспілки на вказані нормативні приписи, як на підставу для відмови в наданні згоди на звільнення позивача, є неправомірними.

Судом враховано, що висновок про правильне застосування зазначених норм матеріального права викладено, зокрема у постановах Верховного Суду України від 24 вересня та від 22 жовтня 2014 року.

Відповідно до цього висновку за змістом вищезазначених норм права суд, розглядаючи трудовий спір, повинен з'ясувати, чи містить рішення профспілкового комітету власне правове обґрунтування такої відмови. І лише у разі відсутності у рішенні правового обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення працівника власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації і таке звільнення є законним у разі дотримання інших передбачених законодавством вимог для звільнення.

Разом з тим, оскільки у зазначеному висновку не досліджувалося питання значення терміну "обґрунтованості" або "необґрунтованості" рішення профспілкового комітету, судова палата у цивільних справах Верховного Суду України вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до положень ч.7 ст.43 КЗпП України і ч.6 ст.39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та з урахуванням вище зазначеного висновку слідує, що оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права, то суд зобов'язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості.

Враховуючи, що у зазначених нормах зміст поняття обґрунтованості рішення профспілкового органу закон не розкриває, то така обґрунтованість повинна оцінюватись судом виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства (стаття 8 Конституції України, стаття 3 ЦК України, статті 1, 213 ЦПК України) та лексичного значення (тлумачення) самого слова «обґрунтований», яке означає «бути достатньо, добре аргументованим, підтвердженим науково, переконливими доказами, доведеним фактами».

Отже рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути достатньо добре аргументованим та містити посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника або посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав.

Висновок профспілкового органу є одним із доказів у справі і не має для суду наперед встановленого значення. Такий висновок узгоджується з висновком Верховного Суду України, викладеним в постанові від 01 липня 2015 року у справі №6-703цс15, який, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Аналізуючи висновок про відмову ППО ВП НВФ ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» у наданні згоди на звільнення позивача, суд виходив з того, що він не достатньо аргументований та не містить належного посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення ОСОБА_1 або посилання на неврахування відповідачем фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції посилався на відсутність порушень процедури звільнення позивача з роботи та виходи з того, що звільнення ОСОБА_1 за п.1 ст.40 КЗпП України здійснено роботодавцем з дотриманням вимог трудового законодавства при вивільненні працівників та Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». Крім того, у звязку з відсутністю підстав для поновлення на роботі, суд виходив з того, що задоволенню не підлягають і інші позовні вимоги, які є похідними.

З такими висновками суду погоджується й колегія суддів апеляційного суду, оскільки вони є обґрунтованими, відповідають встановленим обставинам по справі та зроблені з дотриманням норм процесуального права з застосуванням відповідних норм матеріального права.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частинами 1, 3 ст. 492 КЗпП України визначено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Відповідно до ч. 7 ст. 43 КЗпП України та ч. 6 ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обгрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обгрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 252 КЗпП України працівникам підприємств, установ, організацій, обраним до складу виборних профспілкових органів, гарантуються можливості для здійснення їх повноважень. Звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу працівників, які обиралися до складу профспілкових органів підприємства, установи, організації, не допускається протягом року після закінчення строку, на який обирався цей склад (крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі у зв'язку із станом здоров'я, що перешкоджає продовженню даної роботи, або вчинення працівником дій, за які законом передбачена можливість звільнення з роботи чи служби). Така гарантія не надається працівникам у разі дострокового припинення повноважень у цих органах у зв'язку з неналежним виконанням своїх обов'язків або за власним бажанням, за винятком випадків, якщо це пов'язано із станом здоров'я.

Матеріалами справи підтверджується, що на виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13.03.2017 року по справі № 753/16915/16 ОСОБА_1 було поновлено на роботі в ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на посаді заступника директора департаменту (економічна безпека) департаменту з безпеки.

З метою виконання наказу Про внесення змін в організаційну структуру департаменту з безпеки № 555 від 11.05.2016 року, а також у зв'язку з фактичною відсутністю з 08.08.2016 року в організаційній структурі управління та штатному розписі департаменту з безпеки посади заступника директора департаменту (економічна безпека) та з тим, що виконання завдань та обов'язків за цією посадою не вимагається та ОСОБА_1 фактично не виконується, та для приведення у відповідність фактичної чисельності до штатного розпису, роботодавцем 02.08.2017 року шляхом видачі розпорядження № 106 створено відповідну комісію для виконання вимог ст. 492 КЗпП України, тобто для проведення процедури звільнення ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з неухильним додержанням вимог 492 КЗпП України.

04.08.2017 року комісією було вручено позивачеві попередження №1 про майбутнє звільнення із запропонуванням іншої роботи. Згідно вказаного документу ОСОБА_1 було попереджено про можливе майбутнє звільнення згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України не раніше ніж 04.10.2017 року.

Отже, як вбачається із матеріалів справи відповідачем в повному обсязі було виконано вимоги ч.ч. 1, 3 ст. 492 КЗпП України, а саме: позивач завчасно отримав попередження про майбутнє звільнення та йому тричі пропонувались наявні протягом дії попередження вакантні посади на підприємстві, в тому числі і ті, що потребували перенавчання, однак позивач від переведення на іншу роботу тричі відмовився, що свідчить про безпідставність доводів апеляційної скарги про порушення роботодавцем вищевказаних правових норм.

Таким чином, доводи апелянта щодо порушення вимог Закону при його поновленні на роботі та звільненні, є безпідставними та не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Також колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги щодо обовязку відповідача запропонувати ОСОБА_1 посаду «спеціаліст (аналіз інформації) служби директора по маркетингу адміністрації з маркетингу та збуту», оскільки вказана посада за кваліфікаційними вимогами не відповідала наявній у ОСОБА_6 кваліфікації.

Так, згідно кваліфікаційних вимог, вказану посаду можуть займати особи, які мають повну вищу освіту відповідної спрямованості підготовки (спеціаліст).

Суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку, що формулювання «відповідна спрямованість підготовки (спеціаліст)2 передбачає вимогу щодо наявності у претендента на зайняття певної посади освіти відповідного рівня (спеціаліст) за спрямованістю, що відповідає назві посади, змісту посадових обовязків та трудових функцій. В даному випадку претендент повинен мати освіту за спеціальністю «маркетинг».

Як вбачається з дипломів, доданих позивачем до позовної заяви, він є спеціалістом з «фінансів» та «правознавства», тобто ОСОБА_1 не мав відповідної профільної освіти, яка б надавала можливість займати вказану посаду.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на наявність у нього освіти за спеціальністю «фінанси», стверджує, що він мав право бути претендентом на зайняття вказаної вище посади. При цьому, посилається на приписи Закону України «Про вищу освіту» №1556-VІІ від 01.07.2014 року, з наступними змінами та доповненнями, Перелік галузей знань і спеціальностей, за якими здійснюється підготовка здобувачів вищої освіти, затверджений постановою Кабінету Міністрів України N266 від 29.04.2015 року, а також на нормативні акти, які вже втратили чинність.

Також колегія суддів не погоджується з доводами позивача щодо неправильного застосування судом першої інстанції приписів ч. 4 ст. 252 КЗпП України щодо гарантій членам профспілкового органу від звільнення та вважає, що судом першої інстанції правомірно зроблено висновок щодо непоширення положень вказаної правової норми на спірні правовідносини сторін, а тому суд дійшов до правомірного висновку про необґрунтованість доводів позивача щодо неможливості його звільнення.

Так, судом першої інстанції було враховано, що гарантії, які надає ч. 4 ст. 252 КЗпП України, членам профспілкового органу, в даному випадку не застосовуються, оскільки вказаною статтею визначено, що звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу працівників, які обиралися до складу профспілкових органів підприємства, установи, організації, не допускається протягом року після закінчення строку, на який обирався цей склад (крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі у зв'язку із станом здоров'я, що перешкоджає продовженню даної роботи, або вчинення працівником дій, за які законом передбачена можливість звільнення з роботи чи служби).

Аналогічний зміст має ч. 4 ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Виходячи зі змісту вказаної правової норми, законодавство надає певних гарантій від звільнення особам, які обирались до складу профспілкових органів підприємства і строк, на які обирались ці профспілкові органи, завершився. Тобто, вирішальним для застосування цієї правової норми має факт спливу строку повноважень профспілкового органу, до якого було обрано працівників.

Так, протоколом № 20 від 07.08.2017 року засідання профкому ППО ВП НВФ ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» вирішено дообрати до складу профкому ОСОБА_1, а 20.09.2017 року на засіданні профкому ППО ВП НВФ ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» вирішено вивести зі складу профкому ОСОБА_1 у звязку з великим обсягом профспілкової роботи у міському комітеті Криворізької міської організації профспілки працівників науки, виробництва та фінансів.

Проаналізувавши зміст вказаних протоколів, суд дійшов обґрунтованого висновку, що повноваження ОСОБА_1, як члена профкому первинної профспілкової організації підприємства, були припинені 20.09.2017 року з підстав завантаженості профспілковою роботою в міському комітеті профспілки, і при цьому сам профспілковий орган підприємства свою дію у звязку зі спливом строку каденції не припиняв.

А тому суд правомірно вказав, що оскільки профспілковий орган продовжував свою роботу після виведення з його складу ОСОБА_1, тому визначені ч. 4 ст. 252 КЗпП України гарантії не розповсюджуються на ОСОБА_1 та не обмежують можливість звільнення останнього з ініціативи роботодавця на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, а посилання профспілки у протоколі №2 від 01.02.2018 року на вказані нормативні приписи, як на підставу для відмови в наданні згоди на звільнення позивача, с неправомірними.

Також, судом першої інстанції були враховані правові позиції суду касаційної інстанції з приводу застосування положень ч.7 ст. 43 КЗпП України і ч. 6 ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та оцінено рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості.

На підставі вищевикладених правових норм, проаналізувавши зміст відповіді профспілки на подання роботодавця про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 (протокол №2 від 01.02.2018 року), суд дійшов до правильного висновку про його необґрунтованість, і, як наслідок, відсутність порушень з боку ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» процедури звільнення позивача.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо неправомірності оскаржуваного рішення є безпідставними, оскільки під час розгляду справи судом були в повному обсязі досліджені матеріали справи, враховані доводи сторін та їх правові обґрунтування, правильно застосовані норми матеріального та дотримані норми процесуального права, що в підсумку свідчить про його законність та обґрунтованість та відсутність підстав для його скасування в апеляційному порядку.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: