Постанова

Іменем України

19 грудня 2019 року

м. Київ

справа №752/7693/17

провадження №61-4495св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 листопада 2017 року у складі судді Новак А. В. та постанову Київського апеляційного суду від 31 січня 2019 року у складі колегії суддів Савченка С. І., Верланова С. М., Мережко М. В.,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив: визнати, що ОСОБА_2 в порушення вимог статті 68 Конституції України розповсюдила недостовірні відомості відносно нього, викладені у листі до ГУ ДФС у м. Києві, зобов`язати ОСОБА_2 публічно в присутності посадових і службових осіб ГУ ДФС у м. Києві та Дарницької податкової інспекції вибачитися перед ним, а також спростувати розповсюджену недостовірну інформацію шляхом направлення на адресу ГУ ДФС у м. Києві рекомендованого листа з власноручним підписом такого змісту: «Шановні працівники ГУ ДФС у м. Києві! До Вас звертається ОСОБА_2 , доцент кафедри менеджменту Інституту підготовки кадрів Державної служби зайнятості України. Повідомляю, що відомості, які я надала у своєму листі відносно ОСОБА_1 - є неправомірними (брехливими), цей лист я направила без належних підстав»; стягнути з відповідача на його користь 80 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що з 2013 року по січень 2016 року ОСОБА_2 займала посаду заступника директора громадської організації «Науково-дослідний інститут економічного розвитку» (на громадських засадах, без оплати праці) і була звільнена позивачем, як керівником вказаної громадської організації, за грубі порушення у роботі.

У лютому 2016 року позивач звернувся до органів поліції та до фіскальної служби з повідомленнями про вчинені відповідачем правопорушення, за результатами яких органами поліції відкрито кримінальне провадження.

Після вказаних подій у липні 2016 року відповідач надіслала лист до ГУ ДФС у м. Києві, окремі відомості з якого позивачу надано Дарницькою державною податковою інспекцією.

У даному листі відповідач навела неправдиві відомості, що ганьблять честь, гідність та ділову репутацію позивача, а саме у листі йдеться про те, що він лобіював інтереси тих чи інших авторів для публікацій у науковому журналі, а потім виявлялося, що брав з них плату за їх послугу у більшій сумі, видавав довідки про результати впровадження досліджень за кошти, що у свою чергу потягло скарги. Вони провели розслідування і виявили постраждалих, а після звернення до ОСОБА_1 , останній зник. У листі зазначено, що такі ж махінації він проводив у Київському національному університеті технологій та дизайну і Київському національному лінгвістичному університеті, де на нього скаржилися за вимагання коштів за курсові, дипломні захисти і після чого він звільнився. На сьогодні він безробітний, однак шахрайських дій у відношенні відповідачки не покидає, ховається від них та пише на них нісенітниці та пусті кляузи. Зараз проводиться досудове слідство відносно його дій щодо закриття ГО «НДІЕР». Вказано, що він придбав дві трикімнатні квартири у м. Києві у новобудовах, за які кошти він їх придбав та чи сплатив податки із так званих доходів?В одній квартирі він живе, а іншу здає за 15 000 грн. А тому просила перевірити, чи декларує він ці доходи за останні 5 років та чи платить з них податки до бюджету.

Внаслідок таких дій відповідача, позивачу завдано моральної шкоди, у нього загострився стан здоров`я, різко підвищився тиск, припинився сон, зросла дратівливість та нервозність, загострилися болі в області серця і поглибилася депресія. Завдану моральну шкоду позивач оцінив у розмірі 80 000 грн.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанції

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 07 листопада 2017 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 31 січня 2019 року, у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду мотивовані тим, що, направляючи лист на адресу ГУ ДФС у м. Києві з мотивів перевірки доходів позивача, ОСОБА_2 реалізувала своє конституційне право на направлення звернень до органів державної влади, гарантоване статтею 40 Конституцією України, висловила своє особисте міркування у формі оціночних суджень та припущень, що у свою чергу не може вважатись поширенням.

Метою звернення відповідача була саме перевірка доходів ОСОБА_1 , його спроможності придбати дві трикімнатні квартири та повної і своєчасної сплати податків. Аналіз вказаного звернення свідчить про критичну оцінку подій, які складись між сторонами та є оціночним судженнями відповідача і результатом критичної оцінки певних подій та фактів. Оціночні судження, в тому числі образливі, не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості у порядку визначеному статті 277 ЦК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалені у справі рішення та задовольнити позов.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не було належним чином досліджено усі докази у справі та не враховано, що у листі відповідачки викладено не лише дані щодо необхідності перевірки доходів ОСОБА_1 , а й іншу інформацію, яка характеризує ОСОБА_1 негативно, і перевірка якої не входить до повноважень органів ДФС України.

У вказаному листі відповідач розповсюдила негативну інформацію та фактичні дані у категоричній формі. Розповсюджена відповідачем недостовірна і негативна інформація про позивача не є суб`єктивною оцінкою, має ознаки образи та наклепу, а відтак, в силу положень статті 30 Закону України «Про інформацію» не може вважатися оціночним судженням.

Судами не враховано та не надано належної оцінки доказам, які підтверджують завдання йому моральної шкоди. Судами порушено норми процесуального права щодо збирання та оцінки доказів, безпідставно відхилено подані позивачем докази та не досліджено їх. Апеляційним судом не вирішено питання позивача про доручення до матеріалів справи і огляд оригіналу висновку експертного лінгвістичного дослідження писемного мовлення, складеного 08 серпня 2018 року.

Суди не врахували правові приписи, на які посилався позивач.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу, ОСОБА_2 , заперечує проти доводів позивача та просить залишити ухвалені у справі судові рішення без змін, посилаючись на їх законність і обґрунтованість.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

12 липня 2016 року ОСОБА_2 направила на адресу начальника ГУ ДФС у м. Києві лист звернення, у якому просила провести перевірку доходів у відношенні ОСОБА_1 за 2010-2015 роки.

Серед іншого у листі відповідач зазначила, що позивач лобіював інтереси тих чи інших авторів для публікацій у науковому журналі, а потім виявлялося, що брав з них плату за їх послугу у більшій сумі, видавав довідки про результати впровадження досліджень за кошти, що у свою чергу потягло скарги. Вони провели розслідування і виявили постраждалих, а після звернення до позивача останній зник. У листі зазначено, що такі ж махінації він проводив у Київському національному університеті технологій та дизайну і Київському національному лінгвістичному університеті, де на нього скаржилися за вимагання коштів за курсові, дипломні захисти і після чого він звільнився. На сьогодні він безробітний, однак шахрайських дій у відношенні відповідачки не покидає, ховається від них та пише на них нісенітниці та пусті кляузи. Зараз триває досудове слідство відносно його дій щодо закриття громадської організації «НДІЕР». Вказано, що він придбав дві трикімнатні квартири у м. Києві у новобудовах з яких коштів він це собі дозволив та чи сплатив податки із так званих доходів? В одній квартирі він живе, а іншу здає за 15 000 грн., а тому просила перевірити чи декларує він ці доходи за останні 5 років та чи платить з них податки до бюджету.

Відповідно до відповіді ГУ ДФС у м. Києві заступника начальника ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві від 10 серпня 2016 року «Про надання відповіді», ОСОБА_1 станом на 09 серпня 2016 року було залучено до декларування доходів за 2014-2015 роки.

Позивач вважає поширену ОСОБА_2 у листі інформацію відносно нього недостовірною та такою, що порочить його честь, гідність і ділову репутацію, що завдало йому моральної шкоди.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно із частиною четвертою статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Частиною першою статті 277 ЦК України встановлено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Таким чином, застосування такого способу захисту як визнання недостовірною інформації є можливими у випадку порушення особистого немайнового права особи у відносинах, що за своєю правовою природою є цивільними.

Доказів того, що відповідач поширила недостовірну інформацію, яка стосується позивача та порушує його особисті немайнові права, що перешкоджає йому повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, матеріали справи не містять.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Положеннями Конституції гарантовано право звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк шляхом направлення індивідуального чи колективного письмового звернення або особистого звернення (стаття 40 Конституції України).

Аналогічні положення містяться у статті 1 Закону України «Про звернення громадян», відповідно до якої, громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Звернення особи до відповідних компетентних органів влади із відповідною заявою не можуть розглядатись як поширення неправдивих відомостей, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист основних прав і свобод людини, яка гарантує право особи на свободу вираження поглядів і думок.

Установивши, що направлення листа на адресу начальника ГУ ДФС у м. Києві з мотивів перевірки доходів позивача, відповідач реалізувала своє конституційне право передбачене статтею 40 Конституції України, висловивши своє особисте міркування у формі оціночних суджень та припущень, що у свою чергу не може вважатись поширенням недостовірної інформації, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги про неврахування судом того факту, що у листі відповідача викладено не лише дані щодо необхідності перевірки доходів ОСОБА_1 , а й іншу інформацію, яка характеризує ОСОБА_1 негативно, і перевірка якої не входить до повноважень органів ДФС України, є необґрунтованими і не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки, під час розгляду справи судами установлено, що метою звернення відповідача була саме перевірка доходів ОСОБА_1 , його спроможності придбати дві трикімнатні квартири та повної і своєчасної сплати податків. Наведені у зверненні висловлювання стосуються оцінки відповідачкою особистості позивача із використанням мовних засобів, зокрема гіпербол, а тому їх неможливо розцінити як конкретні факти. Викладені у листі тези є її оціночним судженнями та результатом критичної оцінки певних подій та фактів, що склались між сторонами.

Під час апеляційного розгляду справи, суд апеляційної інстанції, посилаючись на частину третю статті 367 ЦПК України,обґрунтовано не прийняв до уваги надісланий позивачем 26 грудня 2018 року висновок експертного лінгвістичного дослідження писемного мовлення від 08 серпня 2018 року, оскільки вказаний висновок виготовлений вже після ухвалення судом першої інстанції рішення, та є новим доказом.

За змістом норм процесуального права докази надаються сторонами у справі до суду першої інстанції, в суд апеляційної інстанції докази можуть подаватись лише за умов, коли такі не заявлялись, чи не подавались до суду першої інстанції з поважних причин і це мотивовано і обґрунтовано стороною.

Суд апеляційної інстанції досліджує нові докази, якщо визнає, що вони не могли бути надані суду першої інстанції або відмова в їх прийнятті визнана необґрунтованою.

У справі, яка переглядається суди дали оцінку всім наданим сторонами доказам, до переоцінки яких, в силу статті 400 ЦПК України, суд касаційної інстанції вдаватись не може.

Доводи касаційної скарги не можуть бути підставами для скасування судових рішень попередніх інстанцій, оскільки не підтверджуються матеріалами справи та зводяться до необхідності переоцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, що в силу вимог статті 400 ЦПК Українизнаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів і не може вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вмотивованості висновків судів, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів першої та апеляційної інстанцій.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 листопада 2017 року та постанову Київського апеляційного суду від 31 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

І. В. Литвиненко

І. М. Фаловська