Провадження № 2-з/761/839/2019
У Х В А Л А

19 грудня 2019 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Мальцев Д.О., розглянувши заяву представника позивача адвоката Хомич Івана Олександровича про забезпечення позову по справі № 761/33785/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні,

В С Т А Н О В И В:

В провадження Шевченківського районного суду м. Києва Мальцева Д.О. перебуває вказаний позов.

Позивач в особі свого представника адвоката Хомич І.О. звернувся до суду із заявою, відповідно до якої просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони відчуження 1/4 частки квартири ; АДРЕСА_1 загальною площею 68, 59 кв.м, житловою 39, 3 кв.м, яка належить на праві власності ОСОБА_2 .

Заява обґрунтована тим, що в разі задоволення позову право власності відповідача на спірну частку квартири буде припинено та виплачено відповідну компенсацію. Разом з тим, після звернення позивача до суду з вказаним позовом, відповідач направила позивачу заяву, відповідно до якої запропонувала останньому придбати спірну частку квартири. В разі, якщо позивач не погодиться на придбання частки квартири за ціною, вказаною, відповідачем, остання має намір продати цю частку третім особам. Так, ціна за якою відповідач пропонує придбати свою частки квартири є завищеною, що є неприйнятним для позивача. За таких обставин, у позивача є реальні побоювання, що відповідач може вчинити спробу відчуження спірної частки квартири, що зробить неможливим виконання рішення суду в майбутньому, а тому останній звернувся до суду з вказаною заявою.

Так, відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

З врахуванням наведеного, сторони в судове засідання не викликались, оскільки суд прийшов до висновку про розгляд вказаної заяви за їх відсутності у відповідності до положень ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

При цьому, фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд дослідивши матеріали позовної заяви, заяву про забезпечення позову та надані до неї документи, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Такої позиції притримується Верховний Суд у своїй Постанові 17 жовтня 2018 року, справа № 183/5864/17-ц (провадження № 61-38692св18).

Крім того, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Вказана норма імперативно встановлює, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами.

Згідно ч. 10 ст. 150 ЦПК України, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п.3-4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року N 9).

Так, судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу припинення права власності відповідача на частку спірної квартири. Разом з тим, наявність самого по собі позову не є підставою для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне нерухоме майно.

Доказів того, що відповідачем чиняться недобросовісні дії чи дії щодо відчуження спірної частки майна з метою унеможливлення виконання рішення суду в майбутньому, позивачем до матеріалів справи не надано.

При цьому, саме лише посилання в заяві на потенційну можливість вчинення відповідачем недобросовісних дій без наведення відповідного обґрунтування та надання доказів на підтвердження зазначених обставин також не свідчить про необхідність вжиття відповідних заходів забезпечення позову, з врахуванням того, що відповідач є законним власником спірної частки квартири.

Крім того, в позовній заяві ставиться питання про припинення права спільної часткової власності законного власника, а не про визнання права власності на майно особи, яка вважає себе власником і право якої не визнається чи оспорюється відповідачем.

При цьому, заява відповідача, в якій міститься пропозиція, адресована позивачу щодо придбання спірної частки квартири не свідчить про намір відповідача вчинити неправомірні дії відносно спірного майна чи намір відчужити його, а свідчить про дотримання відповідачем положень ст. 362 ЦК України та дотримання переважного права позивача як співвласника спільної часткової власності на придбання частини вказаного майна.

Таким чином, забезпечення позову у зазначений позивачем спосіб призведе до прямого порушення права власності законного власника на належне йому майно.

З врахуванням наведеного, суд, надаючи оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, враховуючи співмірність заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог, приходить до висновку, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою, а її доводи не свідчать про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому.

Відтак, позивач належним чином не обґрунтував доцільність забезпечення позову визначеними у заяві способами, а тому заява про забезпечення позову є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.149, 150, 153 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви представника позивача адвоката Хомич Івана Олександровича про забезпечення позову по справі № 761/33785/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні, - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку ст. 261 ЦПК України.

Суддя: