ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 682/708/18
Провадження № 22-ц/4820/1594/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Купельського А.В., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

його представника ОСОБА_2 ,

представника відповідача Москалюк С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» про захист прав споживачів та незаконне списання коштів з рахунку за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 7 червня 2019 року,

встановив:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк») про захист прав споживачів та незаконне списання коштів з рахунку.

ОСОБА_1 зазначив, що він має в АТ КБ «Приватбанк» картковий рахунок № НОМЕР_1 , на який 26 грудня 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» (далі ТОВ «Автокредит Плюс») перерахувало 257 000 грн плати за придбаний автомобіль. 27 грудня 2016 року АТ КБ «Приватбанк» самовільно списало з цього рахунку 16 000 грн, а на неодноразові звернення позивача відмовляється повернути грошові кошти.

За таких обставин ОСОБА_1 просив суд визнати дії АТ КБ «Приватбанк» щодо списання грошових коштів із карткового рахунку № НОМЕР_1 неправомірними та стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на свою користь 16 000 грн шляхом їх зарахування на вказаний рахунок.

Суд залучив ТОВ «Автокредит Плюс» до участі у справі як співвідповідача.

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 7 червня 2019 року в позові відмовлено.

Суд виходив з того, що відповідно до укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_1 договору про надання банківських послуг банк правомірно списав із карткового рахунку позивача помилково зараховані грошові кошти.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що АТ КБ «Приватбанк» зарахувало на картковий рахунок ОСОБА_1 усі правомірно набуті ним від продажу автомобіля грошові кошти та не мало права списувати ці кошти з рахунку позивача без його розпорядження, а умовами укладеного сторонами договору про надання банківських послуг не визначено право банку на самостійне списання грошових коштів з рахунку клієнта. Разом із тим, суд не з`ясував усіх обставин справи, не врахував норм чинного законодавства щодо порядку проведення операцій за договором банківського рахунку та дійшов помилкового висновку про безпідставність позову.

ТОВ «Автокредит Плюс» звернулося до суду апеляційної інстанції з клопотанням про залишення рішення суду першої інстанції без змін, вказуючи на його законність та обґрунтованість.

АТ КБ «Приватбанк» не подало відзив на апеляційну скаргу.

Заслухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду не відповідає.

Суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та заперечення сторін, не застосував норми ст.ст. 207, 208, 1071 ЦК України, ст. 1 Закону України від 5 квітня 2001 року №2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (далі Закон №2346-ІІІ), які підлягали застосуванню, та не дотримався приписів ст. 81 ЦПК України.

У зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права оскаржуване рішення суду про відмову в позові до АТ КБ «Приватбанк» підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині вимог нового судового рішення.

В силу ч. 13 ст. 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції має змінити розподіл судових витрат.

Встановлено, що 4 жовтня 2013 року АТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_1 уклали договір про надання банківських послуг, на виконання якого банк відкрив позивачеві картковий рахунок № НОМЕР_1 .

26 грудня 2016 року ТОВ «Автокредит Плюс» перерахувало на цей рахунок 257 000 грн плати за придбаний автомобіль, а 27 грудня 2016 року АТ КБ «Приватбанк» списало з рахунку 16 000 грн як помилково зараховані грошові кошти.

Зазначені обставини визнані сторонами та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами.

Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Положення цього конституційного принципу закріплені у ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України.

За змістом ст.ст. 179, 192 ЦК України грошові кошти є речами, що виконують роль загального еквіваленту та платіжного засобу. Відносно них можуть виникати цивільні права та обов`язки.

Як передбачено ч. 1 ст. 55 Закону України від 7 грудня 2000 року № 2121-ІІІ «Про банки і банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Згідно з ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

В силу ч. 2 ст. 1068 ЦК України банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до п. 1.3 ст. 1 Закону №2346-ІІІ дата валютування зазначена платником у розрахунковому документі або в документі на переказ готівки дата, починаючи з якої кошти, переказані платником отримувачу, переходять у власність отримувача. До настання дати валютування сума переказу обліковується в обслуговуючих отримувача банку або в установі учасників платіжної системи.

Статтею 1071 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що кошти, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на банківський рахунок переходять у власність останнього, який має виключне право розпоряджатися ними, а банк, у свою чергу, в межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунка клієнта (здійснює зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо). При цьому за відсутності розпорядження клієнта банк може списати грошові кошти з рахунку лише на підставі рішення суду, а також якщо таке списання передбачено нормами закону чи умовами договору.

Докази у справі достовірно вказують на те, що за умовами укладеного між АТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_1 договору про надання банківських послуг банк зарахував 257 000 грн на картковий рахунок останнього. Ці кошти після зарахування на рахунок ОСОБА_1 стали його власністю та могли були списані з рахунка без розпорядження позивача лише на підставі рішення суду, а також відповідно до вимог закону чи умов договору.

Згідно виписки по рахунку (а.с. 6) грошові кошти були зараховані на картковий рахунок ОСОБА_1 26 грудня 2016 року. В той же день ОСОБА_1 зняв із рахунку частину коштів, отримавши їх готівкою у відділенні банку. Лише наступного дня, тобто 27 грудня 2016 року, АТ КБ «Приватбанк» списало 16 000 грн з рахунка позивача.

Отже твердження АТ КБ «Приватбанк» про те, що на час списання грошових коштів, які надійшли на ім`я ОСОБА_1 , вони перебували на транзитному рахунку банку, а позивач не мав права розпоряджатися ними, суперечать фактичним обставинам справи.

Будь-яке рішення суду чи закон, які б зобов`язували АТ КБ «Приватбанк» здійснити списання коштів з карткового рахунку ОСОБА_1 , відсутні, а доводи банку про те, що списання грошових коштів з рахунку позивача передбачено умовами договору про надання банківських послуг спростовуються наступним.

Частиною 1 статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В силу ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України договір банківського рахунку між банком і фізичною особою укладається у письмовій формі.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однієї із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків (ч. 1 ст. 218 ЦК України).

Як передбачено ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Заперечуючи проти позову, АТ КБ «Приватбанк» зазначило, що між ним і ОСОБА_1 був укладений договір банківського рахунку шляхом приєднання останнього до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, розміщених на сайті www.privatbank.ua, згідно п. 2.1.1.5.8 яких у випадку помилкового зарахування грошових коштів на картковий рахунок власник рахунку зобов`язаний повернути ці кошти і доручає банку здійснити їх повернення шляхом списання з відповідного карткового рахунку.

На підтвердження вказаних обстави АТ КБ «Приватбанк» надало суду: анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 4 жовтня 2013 року (а.с. 70), скриншот указаного сайту (а.с. 71) та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на сайті https://privatbank.ua (а.с. 72).

В суді ОСОБА_1 визнав, що він підписав указану анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, разом із тим, позивач заперечив факт укладення сторонами договору, за умовами якого він доручав банку списувати грошові кошти з його карткового рахунку. Таких умов указана анкета-заява не містить.

Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на сайті https://privatbank.ua, не підписані ОСОБА_1 , а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови розумів позивач, ознайомився та погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.

Таким чином, у суду відсутні докази про укладення АТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_1 договору, за умовами якого останній доручав банку списувати грошові кошти з рахунку клієнта без його розпорядження. Цю обставину АТ КБ «Приватбанк» не довело.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у АТ КБ «Приватбанк» не було законних підстав для списання грошових коштів з карткового рахунку ОСОБА_1 , у зв`язку з чим ці дії банку є неправомірними, а порушене право позивача підлягає поновленню.

Суд першої інстанції не врахував указаних обставин і норм чинного законодавства, не дав належної оцінки доказам у справі та дійшов помилкового висновку про безпідставність заявленого ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» позову. При цьому суд неправильно визначив характер спірних правовідносин і вдався до з`ясування правомірності набуття позивачем грошових коштів за укладеним із ТОВ «Автокредит Плюс» договором купівлі-продажу автомобіля, хоча ці обставини не мають правового значення для правильного вирішення справи.

ТОВ «Автокредит Плюс» не є стороною договору про надання банківських послуг та не вчиняло дій із списання грошових коштів з карткового рахунку ОСОБА_1 , а тому позов у цій частині вимог не підлягає задоволенню. Висновок суду першої інстанції про відмову в позові до ТОВ «Автокредит Плюс» є правильним.

Вирішуючи питання про зміну розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції враховує положення ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових втрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України).

Позов ОСОБА_1 , який як особа з інвалідністю ІІ групи та споживач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України від 8 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» і ч. 3 ст. 22 Закону України від 12 травня 1991 року №1023-ХІІ «Про захист прав споживачів», задоволено в частині вимог до АТ КБ «Приватбанк». Цей позов містить дві вимоги: про визнання дій неправомірними (немайнового характеру) та стягнення грошових коштів (майнового характеру), - внаслідок чого, враховуючи час звернення ОСОБА_1 з позовом до суду (березень 2018 року), з АТ КБ «Приватбанк» у дохід держави підлягає стягненню судовий збір: 1 409 грн 60 коп. за подання позову ((1762х0,4)+(1762х0,4)) та 2 114 грн 40 коп. за подання апеляційної скарги (1409,60х150%).

Керуючись ст.ст. 141, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 7 червня 2019 року про відмову в позові до Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» скасувати та ухвалити в цій частині вимог нове рішення, змінити розподіл судових витрат.

Визнати дії Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» щодо списання 27 грудня 2016 року з карткового рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 грошових коштів у сумі 16 000 гривень неправомірними.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (місцезнаходження 01001, місто Київ, вулиця Грушевського, 1-Д; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360570) на користь ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) 16 000 гривень.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (місцезнаходження 01001, місто Київ, вулиця Грушевського, 1-Д; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360570) на користь держави (отримувач: Управління Державної казначейської служби України у Славутському районі/місто Славута, код отримувача (ЄДРПОУ) 38009078, р/р 2005, Казначейство України (ЕАП), МФО 899998; код класифікації доходів 22030101, призначення платежу: *;101; судовий збір, Славутський міськрайонний суд Хмельницької області,) 1 409 гривень 60 копійок судового збору за подання позову.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (місцезнаходження 01001, місто Київ, вулиця Грушевського, 1-Д; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360570) на користь держави (отримувач: Управління Казначейства у місті Хмельницькому/місто Хмельницький (22030101), код отримувача (ЄДРПОУ) 38045529, р/р 0005, Казначейство України (ЕАП), МФО 899998; призначення платежу: судовий збір, Хмельницький апеляційний суд, код класифікації доходів 22030101) 2 114 гривень 40 копійок судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29 серпня 2019 року.

Судді: /підпис/ О.І. Ярмолюк

/підпис/ А.В. Купельський

/підпис/ Т.О. Янчук

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції Маршал І.М.

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 27