ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 року м. Чернівці

Справа №715/2323/18

Чернівецький апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справах:

головуючого Владичана А.І.

суддів: Височанської Н.К., Лисака І.Н.

секретар Андрушків С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Кам`янської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області про визнання осіб такими, що втратили право на частки в майні колишнього колгоспного двору та визнання права власності на спадкове майно, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 5 грудня 2018 року, (головуючий у 1-й інстанції Григорчак Ю.П.),

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Кам`янської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області про визнання осіб такими, що втратили право на частки в майні колишнього колгоспного двору та визнання права власності на спадкове майно.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_5 року помер її чоловік - ОСОБА_5, який був зареєстрований та постійно проживав у АДРЕСА_1

Спадкоємцями за законом першої черги, крім неї, є відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, однак вони спадщину не прийняли та на неї не претендують.

Вказувала, що вчасно подала заяву до Глибоцької державної нотаріальної контори про прийняття спадщини, проте отримати свідоцтво про право на спадщину за законом не може, оскільки спадкодавець за життя не оформив правовстановлюючі документи на спадкове майно.

____________________________________________________________________

Провадження 22ц/822/174/19 Категорія 2

На даний час вона зареєстрована та постійно проживає в спадковому будинку по АДРЕСА_1 та фактично прийняла спадщину.

Згідно із записом у погосподарській книзі вищевказаний житловий будинок станом на 1 січня 1991 року відносився до суспільної групи господарств - колгоспний двір, головою двору зазначений її чоловік, який був членом колгоспу.

У вказаному будинку були також зареєстровані та проживали станом на 1990-1991 роки ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 22.03.1994 року відповідач ОСОБА_2 вибула зі спірного домоволодіння та по даний час свою частку з майна колишнього колгоспного двору не витребувала.

11.09.1989 року ОСОБА_3 та 17.09.1991 року ОСОБА_4 вибули з указаного домоволодіння та по даний час свої частки з майна колишнього колгоспного двору не витребували.

На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося станом на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Зважаючи на те, що відповідачі після свого вибуття з вказаного домоволодіння більше трьох років будь-яку частку в майні колгоспного двору не витребували, вважає, що вони втратили свої частки в майні колишнього колгоспного двору.

Просила визнати колишніх членів колгоспного двору - ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право на частку в майні колишнього колгоспного двору у домоволодінні, яке розташоване по АДРЕСА_1

визнати за нею право власності на спадкове майно після смерті чоловіка, розташоване за вказаною адресою.

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 5 грудня 2018 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 2/5 частини нерухомого майна, що розташоване по АДРЕСА_1, яке складається із житлового будинку літ. «А», загальною площею 126,3 кв.м., у тому числі житловою площею 71,8 кв.м., гаража літ. «Б», сараїв літ. літ. «В», «Д», «Е», «Є», «Ж», «И», убиральні літ. «Г», літньої кухні літ. «З», колодязя №1, огорожі №2-9, каналізаційного колодязя №10, вимощення №І.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На вказане рішення суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись його на незаконність та необґрунтованість, порушенням норм матеріального і процесуального права.

Свої доводи мотивує тим, що відповідачі з заявами про прийняття спадщини чи про виділ частки у колгоспному дворі не зверталися, позов визнали. Вона як спадкоємець прийняла спадщину, а тому позов є повністю обґрунтованим.

Просить скасувати рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 5 грудня 2018 року та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно, суд першої виходив з того, що позивачу як члену колишнього колгоспного двору належить 1/5 частка нерухомого майна, 1/5 частка належала померлому чоловіку, інші частки у майні колишнього колгоспного двору належать відповідачам ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4. Позивач як спадкоємець за законом першої черги вчасно прийняла спадщину після смерті чоловіка, тому їй на праві власності належить 2/5 частки у спадковому майні.

Колегія суддів вважає правильними зазначені висновки суду.

Судом першої інстанції встановлено, що домоволодіння по АДРЕСА_1 станом на 1991 рік відносилося до суспільної групи колгоспних дворів, що підтверджується копією особового рахунку НОМЕР_1 за 1991-1995 роки. В господарстві були зареєстровані та проживали ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

Відповідно до погосподарської книги №8 за 2001 - 2005 роки у господарстві ОСОБА_5 проживали, крім нього, його дружина - ОСОБА_1 та син - ОСОБА_4

ОСОБА_5 був зареєстрований та проживав у будинку АДРЕСА_1 з 9 січня 2003 року по день смерті. Разом із ним в одному будинку була зареєстрована та проживала ОСОБА_1, що підтверджується довідкою виконкому Кам'янської сільської ради №1615 від 22.05.2018 року.

Як убачається зі Свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 01.09.1968 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_1

Відповідно до Свідоцтв про народження серії НОМЕР_3 НОМЕР_4 та НОМЕР_5 у подружжя ОСОБА_1 народилися діти: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6 року нпародження, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Встановлено, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року в с. Кам'янка Глибоцького району Чернівецької області, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6.

Позивач ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті чоловіка, що стверджується відповіддю нотаріуса від 15.11.2018 року.

До спадкового майна входить нерухоме майно, що розташоване по АДРЕСА_1 та складається з житлового будинку літ. «А», загальною площею 126,3 кв.м., у тому числі житловою площею 71,8 кв.м., поверху підвального літ. «Апд», прибудови літ. «А1», тамбура літ. «А2», ганку літ. «а», гаража літ. «Б», сараїв літ.літ. «В», «Д», «Е», «Є», «Ж», «И», вбиральні літ. «Г», підвалу літ. «ЄПД», літньої кухні літ. «З», ганку літ. «з», колодязя №1, огорожі №2-9, каналізаційний колодязь №10, вимощення №І.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вибули зі спірного господарства в 1994, 1992 та 1995 роках відповідно.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР ( у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно з ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР (у відповідній редакції) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Отже, всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору.

Відповідно до ст.ст. 120, 123 ЦК УPCP розмір часток усіх членів колгоспного двору становив по 1/5 частині.

Як роз'яснено у пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» в редакції, чинній на виникнення спірних правовідносин, правила статті 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 01 липня 1990 року. При припиненні двору з інших підстав (перетворення колгоспу у радгосп, виходу з колгоспу членів двору тощо), а також в разі смерті члена двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору (майна, що збереглося), відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

У підпункті г) пункту 6 постанови ПВСУ від 22 грудня 1995 року № 20 роз'яснено, що загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна.

Спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом (частина перша статті 524 ЦК УРСР).

Згідно з частиною першою статті 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Відповідно до частин першої, другої статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Указані норми визначають об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання за нею права власності на 2/5 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами і про відмову в задоволенні її позовних вимог про визнання відповідачів такими, що втратили право на частки в майні колишнього колгоспного двору, суд першої інстанцій дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач як єдиний спадкоємець першої черги прийняла спадщину та повністю успадкувала частку у майні свого чоловіка, а тому розмір її частки складає 2/5 частин.

Разом з тим, колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року відповідно до постанови Верховної Ради Української РСР № 885-XII з введенням у дію Закону України «Про власність».

Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мали ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку у майні.

Статтею 126 ЦК Української РСР передбачалося, що працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку у майні двору, якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору.

Судом установлено, що відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вибули з господарства після 15 квітня 1991 року, тобто на момент припинення колгоспного двору проживали у спірному майні, а, отже, не втратили права на частку у майні.

Колегія суддів відхиляє доводи позовної заяви про те, що до правовідносин сторін підлягають застосуванню вимоги закону про позовну давність на витребування частки майна колгоспного двору, яка пропущена відповідачами та є підставою для визнання останніх такими, що втратили право на частку в майні з цих підстав.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу.

Отже, вимоги закону про позовну давність регулюють правовідносини щодо захисту порушеного права при зверненні до суду з позовом.

Разом з тим, частка у майні колгоспного двору належить відповідачам у силу закону. На момент їх вибуття зі спірного господарства ст. 126 ЦК УРСР вже не діяла.

Посилання апелянта на визнання відповідачами позову як на підставу для його задоволення є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України суд ухвалює рішення про задоволення позову у разі визнання його відповідачем тільки за наявності для того законних підстав.

Отже, визнання позову відповідачем, яке не ґрунтується на законі та не підтверджено доказами по справі, не має наслідком його задоволення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. Рішення суду ухвалено відповідно до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування по доводам апеляційної скарги немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 5 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 6 лютого 2019 року.

Головуючий

Судді: