Справа №461/5926/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2019 року Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді Волоско І.Р.,

за участі:

секретаря судового засідання Скаба В.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львова в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у серпні 2019 року звернувся до суду з відповідним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 . Зазначає, що відповідачі є його сином та дочкою, зареєстровані в квартирі, проте з 2000 року за адресою житлового приміщення не проживають. Ця обставина створює істотні перешкоди позивачу у користуванні житлом, він несе додаткові витрати на оплату житлово-комунальних послуг. Просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою.

Ухвалою судді від 30 серпня 2019 року було відкрите спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити. Не заперечували проти ухвалення заочного рішення суду.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися. Останні були повідомлені про дату судового розгляд шляхом публікації оголошення про виклик на офіційному веб-сайті суду та у газеті «Урядовий кур`єр». Відзиву на позов, заяв про поважні причини неявки чи розгляд справи без участі відповідачів до суду не надходило. Тому, за згодою позивача та його представника, у відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив справу розглядати у заочному порядку.

Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (довідка № 176698168) ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .

Згідно з довідкою ЛКП «Цитадель-Центр» від 17 липня 2019 року вих. № 2338 (форма № 2) в квартирі крім власника ОСОБА_1 , зареєстровані його діти ОСОБА_3 , 1980 року народження, та ОСОБА_4 , 1985 року народження.

17 січня та 19 липня 2019 року комісією ЛКП «Циатдель-Центр» були складені акти, відповідно до яких відповідачі в квартирі позивача не проживають. На обліку у медичних закладах КНП «5-а міська клінічна лікарня м. Львова» та КНП «1-а міська поліклініка м. Львова» ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не перебувають.

Крім того, в судовому засіданні 19 грудня 2019 року у якості свідка була допитана ОСОБА_5 . Остання суду пояснила, що є сусідкою позивача в будинку АДРЕСА_1 . Зазначила, що відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 є дітьми позивача ОСОБА_1 , з початку 2000-х років у квартирі не мешкають, оскільки виїхали на постійне проживання до США.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України).

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивач є власником житлового приміщення. Право власності зареєстроване у встановленому законом порядку. Відповідачі в жилому приміщенні не проживають, добровільно знятись з реєстрації за вказаною адресою не мають можливості, оскільки проживають у США, чим чинять позивачу перешкоди у користуванні квартирою. З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою.

Оскільки позивачем у позовні не заявлено вимоги про розподіл судових витрат, дане питання судом в порядку ст. 141 ЦПК України не вирішується.

Керуючись ст. ст. 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складений 20 грудня 2019 року.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.Р. Волоско