РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" лютого 2019 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі

головуючого судді Саландяк О.Я.

з участю секретаря Райчук Б.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Жмеринка цивільну справу №130/2746/18 за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ГУНП у Вінницькій області, заступник начальника слідчого відділу Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_2, начальник слідчого відділу Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_3, про відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

У позовній заяві від 19.11.2018 року (а.с.1) позивач ОСОБА_1 вказав, що позов поданий про відшкодування моральної шкоди за хамське відношення посадових осіб держави до своїх обов»язків про швидке, неупереджене слідство. Позов поданий на підставі ухвали судді Саландяк О.Я. від 09.11.2018 року. Обставина: на протязі 2017-2018 р. скасовано три постанови слідчої ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000047 від 29.06.2017 року про закриття кримінального провадження. Справа порушена за ст. 296 КК України проти ОСОБА_5, обвинувачений у справі є потерпілим. Доказ: кримінальне провадження за цим номером. Моральна шкода полягає у тому, що посадові особи держави наплювали на вимоги КПК України про швидке, неупереджене слідство у розумні строки, не здійснюють контроль за ходом слідства всупереч вимогам ст. 39 КПК України. Суму шкоди визначає із свого похилого віку (позивачу іде восьмий десяток), зміни укладу свого життя.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_6 (а.с.23) у наданих у встановленому законом порядку та встановлений судом строк письмових поясненнях на позовну заяву ОСОБА_1 (а.с.19-22) висловила наступну позицію. ГУНП у Вінницькій області не визнає позовну заяву ОСОБА_1, вважає її безпідставною та необґрунтованою, оскільки скарги сторін кримінального провадження на дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування регулюється § 1 гл.26 КПК України, тобто розглядаються в порядку кримінального, а не цивільного судочинства. Основним критерієм для відшкодування шкоди, відповідно до вимог ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно- розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури і суду» є незаконність дій вищезазначених органів. Спеціальний порядок оскарження дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування передбачено главою 26 КПК України. Жодних рішень щодо незаконності дій ГУНП у Вінницькій області по відношенню до позивача не існує, факт незаконності дій даної третьої особи є недоведеним, а тому відсутні підстави для відшкодування шкоди на підставі вказаного закону та ст. 1176 ЦК України, рішення, які б могли стати підставою для відшкодування шкоди за вказаним законом відсутні. За відсутності підстав для застосування ч.1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч. 6 цієї статті, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди завданої органом держави, їх посадовими, службовими особами, обов»язок про що покладається на державу Україна. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає за наявності вини заподіювача шкоди, і на позивача покладається обов»язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв»язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Посилання позивача на звернення до суду із скаргою та винесення ухвали слідчим суддею про скасування постанови про закриття кримінального провадження, є процесуальною дією учасника кримінального провадження в межах наданих повноважень та реалізація позивачем такого права не є підставою для відшкодування моральної шкоди. Також відсутні докази на підтвердження того, що саме внаслідок саме бездіяльності працівників поліції йому завдано моральної шкоди, оскільки позивач у позові послався на порушення його нормальних життєвих зв»язків. Не зазначено в чому полягає моральна шкода, її характер, обсяг страждань, відсутнє обґрунтування розміру заявленої шкоди. Вважає, що сам факт наявності моральної шкоди є недоведеним, відсутні відповідні докази, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Відводу судді не заявлено. Підстави для самовідводу відсутні.

Відповідно до заяв по справі 130/2746/18 (а.с.40, 45, 49) позивач ОСОБА_1 просив розгляд його позову проводити без його участі, про розгляд справи на 08.02.2019 року на 11.00 годину повідомлений (а.с.71)

Головуючим суддею Саландяк О.Я. ухвалою від 23.11.2018 року (а.с.5-6) прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Головне Управління Національної поліції у Вінницькій області, встановлено строки для подання відзиву та письмових пояснень, відповіді на письмові пояснення; призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою підготовчого судового засідання від 13.12.2018 року (а.с.29-31) постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті, повернуто позивачу заяву від 03(02).12.2018 року, яка подана через канцелярію суду 03.12.2018 року про збільшення позовних вимог (а.с.13-17), у якій позивач змінює/збільшує предмет позову шляхом висунення додаткових вимог; задоволено клопотання позивача ОСОБА_1 про витребування із Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області матеріалів кримінального провадження №0000047; встановлено строк для подачі відповідних заяв по суті, встановлено порядок дослідження з»ясування обставин та дослідження доказів. Ухвалу в частині повернення заяви про збільшення позовних вимог позивачем не оскаржено.

Ухвалою від 03.01.2019 року (а.с. 43) розгляд цивільної справи відкладено на 22.01.2019 року у зв»язку із неявкою третьої особи та відсутністю витребуваного доказу матеріалів кримінального провадження.

22.01.2019 року справу було знято з розгляду у зв»язку із перебуванням головуючого судді у відпустці (а.с. 55)

Ухвалою від 30.01.2019 року (а.с.66) у розгляді цивільної справи оголошено перерву до 08.02.2019 року у зв»язку із неможливістю вирішити спір у даному судовому засіданні - відсутністю витребуваних матеріалів кримінального провадження.

Позивач ОСОБА_1 скористався своїм правом на заявлення клопотання про розгляд справи у його відсутність, що передбачене ч.3 ст. 211 ЦПК України.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: заступник начальника слідчого відділу Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_2, начальник слідчого відділу Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_3 будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце судового засідання (а.с.72-73), до суду не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, заперечень не подали.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ГУНП України у Вінницькій області, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання (а.с.69-70) у судове засідання не з»явився, причин неявки не повідомив.

Представник відповідача Державної казначейської служби, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання (а.с.67-68), до суду не з'явився про причини неявки суд не повідомив, відзиву не подав.

Судом, через відсутність підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ст. 223 ЦПК України, відсутність перешкод для вирішення спору, ухвалено проводити судове засідання у відсутність учасників справи, що не з»явились.

Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, оскільки розгляд справи відповідно до положень цього Кодексу проводиться судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Судом на підставі наданих та безпосередньо досліджених доказів та пояснень сторін встановлено наступні не оспорені факти та обставини.

Листом від 09.10.2018 року № В-58/42-01/01-2018 заяву ОСОБА_1 від 08.10.2018 року щодо неправомірних дій окремих працівників слідчого відділу Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000214 за ч.1 ст. 125 КК України відповідно до ст. 7 ЗУ «Про звернення громадян» надіслано за належністю до ГУНП у Вінницькій області для розгляду та прийняття рішення по суті (а.с.3).

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження №0000047, 27.06.2017 ОСОБА_1 звернувся в прокуратуру із заявою про вчинення відносно нього його сином ОСОБА_5 злочину, передбаченого ст. 296 КК України (а.с.2), які передано до органів Національної поліції (а.с.1). Як вбачається із доручення заступника керівника Жмеринської місцевої прокуратури ОСОБА_7, досудове розслідування було доручено здійснювати слідчому відділу Жмеринського відділу поліції (а.с.7).

Відомості на підставі заяви ОСОБА_1 про злочин відносно ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 296 КК України, були внесені до ЄРДР 29.06.2017, підпис реєстратора слідчий Жмеринського ВП Полонська О.Г. (а.с.9).

30.06.2017 слідчим СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_4, винесено постанову про закриття кримінального провадження в звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення (а.с.15).

24.07.2017 постановою прокурора Жмеринської місцевої прокуратури ОСОБА_8, постанову слідчого Полонської О.Г. про закриття провадження скасовано (а.с.29-30).

14.09.2017 слідчим Полонською О.Г. було допитано в якості потерпілого ОСОБА_1, який дав такі показання, що 26.02.2016 в його будинку трапився конфлікт з його колишньою дружиною ОСОБА_9 та сином ОСОБА_10, які приїхали з м. Києва, аби визначити подальшу долю будинку, де він проживає. ОСОБА_1 не пускав їх до помешкання, внаслідок чого виникла сутичка із сином, а саме, він почав його штовхати та кидати кухонними меблями (табуретом). Син вважав, що вчиняє правильно, захищаючи свою матір від ОСОБА_1 Син бився мовчки, не висловлюючи нецензурної лайки на адресу ОСОБА_1, в нього виникли синці. Проте ОСОБА_1 СМЕ не проходив та заяву з даного приводу не писав. Свідком цих подій була лише колишня його дружина. Вважає ці дії сина хуліганськими (а.с.32-33).

24.10.2017 була допитана як свідок ОСОБА_9, яка повідомила, що в неї з її колишнім чоловіком ОСОБА_1 виникла суперечка із приводу розподілу сумісного майна, свідком чого був їх син. ОСОБА_1 намагався до неї застосувати електрошокер, на її захист став син. Після цього ОСОБА_1 дістав газовий пістолет та здійснив два постріли у її бік. Для припинення протиправних дій чоловіка, син взяв табурет та кинув в сторону ОСОБА_1, тілесних ушкоджень син ОСОБА_1 не спричиняв (а.с. 41).

Як вбачається із вироку Жмеринського міськрайонного суду від 04.10.2017 ОСОБА_1 був засуджений за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу. ОСОБА_1 за вчинення ним 26.02.2016 протиправних дій відносно колишньої дружини ОСОБА_9 та сина ОСОБА_5, які виразились в здійсненні пострілів з газового пістолета в сторону потерпілих з метою спричинення тілесних ушкоджень. Під час вказаної події, з метою припинення неправомірних дій ОСОБА_1 син кидав у нього різними предметами (а.с.42-45).

Слідчим в порядку ст. 40 КПК України 20.10.2017 надавалися доручення оперативним співробітникам Жмеринського ВП (а.с.46).

06.11.2017 прокурором Жмеринської місцевої прокуратури ОСОБА_8 у вказаному кримінальному провадженні надавалися письмові вказівки (а.с.49-50).

30.11.2017 слідчим СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_4, винесено постанову про закриття кримінального провадження в звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення (а.с.51-52).

Вищевказана постанова 26.12.2017 була скасована ухвалою слідчого судді Жмеринського міськрайонного суду в звязку із тим, що слідчий не встановила статус та приналежність житлового будинку, в якому і з приводу якого виник конфлікт (а.с.58-59).

Інформацію про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1, 19.01.2018 було перевірено прокурором Чубиком Я.О., який отримавши відповідну інформацію з Державного реєстру про відсутність будь-якого мана зареєстрованого за ОСОБА_1 (а.с.62). Земельна ділянка по вул. Центральна, 55 в с. Сербинівці Жмеринського району, зареєстрована за ОСОБА_9 (а.с.63-65).

Згідно відповіді Жмеринського РСП КП «ВООБТІ» від 21.03.2018, зробленої на запит слідчого, право власності на обєкт нерухомості, розташований по вул. Центральна, 55 в с. Сербинівці, рахується за ОСОБА_11 (а.с.67).

Слідчим в порядку ст. 40 КПК України 06.03.2018 надавалися доручення оперативним співробітникам Жмеринського ВП (а.с.70). Як свідчить рапорт оперативних працівників, очевидців події, про яку заявляє ОСОБА_1 не встановлено (а.с.72).

Згідно довідок від 23.03.2018 ОСОБА_5 зареєстрований, але не проживає ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.74). Правовстановлюючі документи на цей будинок відсутні (а.с.75). Земельна ділянка за вказаною адресою рахується за ОСОБА_9 (а.с.76).

10.04.2018 слідчим Полонською О.Г. був допитаний як свідок ОСОБА_5, який пояснив, що він із матірю 26.02.2016 повернулися додому в с. Сербинівці із м. Києва, де проживає його батько ОСОБА_1 Батьки розлучені. Між батьками виник конфлікт з приводу розподілу спільного майна, в звязку з чим батько достав електрошокер, намагаючись застосувати його до матері, однак він його забрав, тоді батько дістав пістолет та вистрілив матері в обличчя, а коли він почав кричати, то батько зробив постріл і в його сторону. Для припинення правопорушення він кинув табурет об підлогу. Батькові тілесних ушкоджень не спричиняв (а.с.77-78).

До справи слідчим також долучено правовстановлюючі документи на будинок та землю по вул. Центральна, 55 в с. Сербинівці (а.с. 80-87).

16.10.2018 слідчим СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_4, винесено постанову про закриття кримінального провадження в звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення (а.с.93-94).

22.10.2018 постановою прокурора Жмеринської місцевої прокуратури ОСОБА_8, постанову слідчого Полонської О.Г. про закриття провадження скасовано (а.с.97-98).

Слідчим за заявою ОСОБА_1 від 13.11.2018 року приєднано документи на підтвердження його позиції потерпілого (а.с. 99-108)

Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані в порядку встановленому законом.

Суд констатує фактичну відсутність обґрунтованого розрахунку суми моральної шкоди у розмірі 200000 грн., заявленої позивачем.

Жодних інших аргументів, окрім викладених у позовній заяві позивач ОСОБА_1 суду не навів. У підготовчому судовому засіданні вказав, що повідомив суду всі відомі йому обставини. Вказав, що всі докази містяться у матеріалах кримінального провадження №0000047.

Позивач у позові стверджує та наполягає на розгляді спору щодо захисту його права, яке порушене третіми особами шляхом хамського їх відношення до своїх обов»язків про швидке, неупереджене слідство в розумні строки та здійснення контролю всупереч вимогам ст. 39 КПУ України.

При вирішенні спору судом застосовано норми права, які регулюють встановлені правовідносини у редакції, яка діяла на час їх виникнення.

Захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура є завданням кримінального провадження згідно ст.2 КПК України.

Порядок проведення досудового розслідування, повноваження органу досудового розслідування та прокурора при здійсненні нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва, перевірка дотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування регламентовано кримінальним процесуальним кодексом України.

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування регулюється § 1 гл. 26 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Відповідно до ч.1, п.2 ч.2 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За правилами статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

В даній справі відсутні спеціальні підстави для застосування статті 1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, суду» для відшкодування шкоди.

Конституційним Судом України у рішенні від 3 жовтня 2001 року по справі № 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) зазначено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів.

Відповідно до ч.ч. 6-7 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Для настання відповідальності за вказаними нормами, необхідно, щоб дії правоохоронних органів були незаконними.

Незаконними ж діяннями вважають діяння, які суперечать приписам законів та інших нормативних актів або здійснені поза межами компетенції вищезазначених органів. Незаконність рішення, дії чи бездіяльності завдавача шкоди повинна бути доведена.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 5 Постанови 4 від 31.03.1995 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (з наступними змінами та доповненнями) обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Позивач у позові посилався на вимоги КПК про швидке, неупереджене слідство у розумні строки та нездійснення контролю за ходом слідства всупереч вимогам ст. 39 КПК України.

Таким чином, дослідивши докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити у повному обсязі.

Позивачем не доведено в установленому порядку завдання йому моральної шкоди стведжуваною ним бездіяльністю третіх осіб у кримінальному провадженні за його заявою про злочин, а скасування постанов слідчого про закриття кримінального провадження не свідчить «автоматично» про протиправну бездіяльність керівників слідчого відділу. У відповідності до норм КПК України питання недотримання розумних строків під час здійснення досудового розслідування за заявою позивача не розглядалося, рішення з цього приводу відсутнє.

Всупереч вимогам ст. 12, 13, 81 ЦПК України позивачем не надано доказів, які б підтверджували наявність моральної шкоди, наявність незаконних рішень, дії чи бездіяльності, процесуальних дій, що обмежують чи порушують його права та свободи, з боку третіх осіб, наявність причинного звязку між протиправною поведінкою відповідача і шкодою, не довів належними і допустимими доказами самого факту заподіяння йому моральної шкоди заявленими діями третіх осіб.

Судом не встановлено та позивачем не доведено, що третіми особами порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Тобто позивачем не доведено обґрунтування підставності власних позовних вимог, не надано доказів на підтвердження вказаних ним обставин, не доведено протиправність діяння заподіювача моральної шкоди, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, у звязку з чим в позові слід відмовити.

Відповідно до ч. 7 ст. 141 ЦПК України якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 56 Конституції України, ст.ст. 1, 11, 15, 16, 23, 1167, 1173, 1174, 1176 ЦК України, керуючись ст.ст. 3, 10, 12, 13, 81, 89, 141, 263-265, 273, 280-282, 354, п.п.15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ГУНП у Вінницькій області, заступник начальника слідчого відділу Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_2, начальник слідчого відділу Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_3, про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду через Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.Я. Саландяк