Справа №519/13/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К РА Ї Н И

27.09.19 року

Южний міський суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Барановської З.І., секретаря - Гнатюк Л.М.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «ОТП Банк», ОСОБА_3 про визнання недійсним договорів купівлі - продажу та іпотеки, за участю третьої особи ТОВ «ОТП Факторинг Україна»

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Южного міського суду Одеської області з позовом до ПАТ "ОТП Банк", ОСОБА_3 про визнання недійсним договорів купівлі - продажу та іпотеки, мотивуючи свої вимоги тим, що 25.06.2001 на підставі рішення виконавчого комітету Южненської міської ради Одеської області від 14.06.2001 №212, мати позивача ОСОБА_4 , яка діяла в інтересах позивача як неповнолітньої доньки, підписала договір купівлі-продажу №428/Ю квартири АДРЕСА_1 , за яким була відчужена зазначена квартира, 1/5 частка якої належала позивачу на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 13.06.2001. Але в порушення вимог законодавства ніякого іншого житла на ім`я позивача батьками придбано не було. Так, батько позивача 23.07.2001 за грошові кошти виручені від продажу вказаної квартири придбав у свою особисту приватну власність квартиру АДРЕСА_2 . Мати позивача ОСОБА_4 , усвідомивши наявність порушення прав позивача, як неповнолітньої особи, діючи в інтересах позивача, звернулась до Южного міського суду Одеської області з позовом до ОСОБА_3 про поширення прав та обов`язків покупця за договором купівлі-продажу квартири та визнання квартири спільною сумісною власністю, за участю третіх осіб - ОСОБА_5 , виконавчий комітет Южненської міської ради Одеської області. Рішенням Южного міського суду Одеської області від 16.11.2009 позов задоволений в повному обсязі, вказана квартира визнана спільною сумісною власністю ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 . Позивачу стало відомо, що її батько ОСОБА_3 06.06.2008 уклав договір іпотеки з ЗАТ "ОТП Банк", за яким передав в іпотеку дану квартиру. Позивач дізналась, що на виконанні ВДВС Южненського МУЮ Одеської області знаходиться виконавче провадження №52203205 з примусового стягнення з ОСОБА_3 грошової суми у розмірі 722 064,10 грн. на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. №655 від 02.02.2010, яким передбачено звернення стягнення на вказану квартиру. Тому позивач вимушена звернутись до суду за захистом її прав співвласника квартири з позов про визнання недійсними договорів купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 23.07.2001 року, посвідченого державним нотаріусом Южненської міської нотаріальної контори за реєстром № 2243, в частині зазначення ОСОБА_3 одноосібним покупцем квартири та іпотеки від 06.06.2008, посвідченим приватним нотаріусом Южного міського нотаріального округу Одеської області Сарамагою О.Д. за реєстром № 1619, за яким в іпотеку передана квартира АДРЕСА_2 . Оскільки дана квартира придбана батьком позивача на грошові кошти, які виручені від продажу квартири АДРЕСА_1 , 1/5 частка якої належала позивачу на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 13.06.2001, і дозвіл на продаж якої був наданий рішенням виконавчого комітету Южненської міської ради Одеської області від 14.06.2001 №212. Батько позивача ОСОБА_3 , укладаючи договір купівлі-продажу, не зазначив позивача, як неповнолітню доньку, в переліку покупців в договорі купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , що порушило її майнові права неповнолітньої особи і відповідно до вимог ч.1 ст.48 ЦК України (в редакції 1963 року) дана угода є недійсною, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей, з моменту її укладення (ч.1 ст.59 ЦК України (в редакції 1963 року). Порушено вимоги ст.ст.203, 215, 216, 369 ЦК України при укладені даних договорів, так вони суперечать правам та інтересам позивача, як неповнолітньої особи на момент їх укладення. Відповідно до вимог ч.4 ст.261 ЦК України, у разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття. Позивач досягнення повноліття 07.11.2014.

Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 30.01.2017 відкрито провадження у даній справі.

13.04.2017 від представника відповідача ПАТ «ОТП Банк» надійшли заперечення, згідно яких він просить відмовити в задоволені позовних вимог, мотивуючи тим, що 06.06.2008 між ОСОБА_3 та ПАТ «ОТП Банк» було укладено кредитний договір №МL-502/081/2008, відповідно до якого йому було надано суму у розмірі 75000 доларів США. Для забезпечення повного та своєчасного виконання ОСОБА_3 його зобов`язань, 06.06.2008 між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки №РМL-502/081/2008, який посвідчений приватним нотаріусом Южненського міського нотаріального округу Сарамага О.Д. за №1619. Предметом договору іпотеки є житлова квартира АДРЕСА_2 та належала на дату укладення договору іпотеки ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Колосковою Т.І., державним нотаріусом Южненської міської державної нотаріальної контори Одеської області 23.07.2001 за реєстровим №2243, зареєстрованого в КП «Южненське міське бюро технічної інвентаризації» 25.07.2001 в реєстровій книзі №16 пр. під реєстровим №42 на сторінці №3 та в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 11.04.2008 №22882340. Згідно з Постановою Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009, відповідність чи невідповідність має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Свою правову позицію ПАТ «ОТП Банк» обгрунтовує наступним: Зравової позиції, висловленої Верховним судом України в постанові від 16.05.2012 по справі № 6-36цс12, чітко випливає, що в ухвалі від 13.07.2011 Вищий спеціалізований суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у справі № 6-21642 ск 11 за позовом про визнання недійсним договорів кредиту від 12.06.2007 та іпотеки від 13.06.2007 у зв`язку з ненаданням позивачкою згоди на їх укладання, дійшов висновку про відсутність підстав для визнання цих договорів недійсними, оскільки рішення суду про визнання квартири спільною частковою власністю за особами, які проживали у фактичних шлюбних відносинах, ухвалено 23.12.2009, тобто зазначені факти встановлено судом більш як через 2 роки після укладання спірних договорів, що не впливає на суть правовідносин, які склались у зв`язку з укладанням цих договорів. Саме до цього зводиться правова позиція, що висловлена Верховним судом України, також, в постанові від 07.11.2011 у справі № 6-44цс 11 і що згідно з статтею 360-7 ЦПК України є обов`язковою для суддів, які зобов`язані привести свою практику у відповідність із рішенням Верховного суду України. Так як договір іпотеки був укладений 06.06.2008, а 16.11.2009 рішенням Южного міського суду Одеської області №2-443/2009 визнано право спільної сумісної власності за ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_2 від 13.11.2007, зазначений факт встановлено судом понад 1 рік. Що не впливає на суть правовідносин, які склались у зв`язку з укладенням договору іпотеки, саме про що йдеться у постанові Верховного суду України від 16.05.2012. Крім того, ПАТ «ОТП Банк» не було залучено до участі у зазначено судовому процесі, що є порушенням прав ПАТ «ОТП Банк». На момент оспорюваного правочину, ОСОБА_3 був єдиним власником оспорюваної квартири, його право власності на вказане нерухоме майно було зареєстровано у передбаченому законом порядку. Таким чином, ПАТ «ОТП Банк» вправі звернути стягнення на предмет іпотеки, незалежно від того за ким на праві власності на сьогоднішній день зареєстроване нерухоме майно. Також, слід зазначити, що при укладанні договору іпотеки від 06.06.2008, ОСОБА_2 (чи її законні представники) та ОСОБА_4 не оспорювали право власності ОСОБА_3 на предмет іпотеки. Відповідно до договору іпотеки від 06.06.2008, а саме пункту 5.1, встановлено, що ОСОБА_3 стверджував, що перебував (на момент укладення договору іпотеки) у фактичних шлюбних відносинах з громадянкою ОСОБА_4 та її згода на укладення договору іпотеки отримана в установленому законом порядку. Справжність її підпису під заявою засвідчена приватним нотаріусом Южненського міського нотаріального округу 06.06.2008 Сарамагою О.Д. за реєстровим номером 1617. На квартиру, що передається в іпотеку, малолітні, неповнолітні діти права користування не мають, тому згода орану опіки та піклування на укладення договору іпотеки не потрібна. Вказані доводи у позові не мають під собою чітко визначеного правового підгрунття та підстав для визнання договору іпотеки від 06.06.2008 недійсним.

12.07.2018 від представника позивача надійшла відповідь на відзив (заперечення), згідно якої він вважає, що заперечення відповідача є безпідставними, оскільки правовою підставою для визнання договору купівлі-продажу квартири є вимоги ч.1 ст.48 ЦК України (в редакції 1963 року), відповідно до якої недійсною є угода, яка ущемлює майнові права неповнолітніх дітей. Фактичною обставиною, яка обгрунтовує позовні вимоги позивача, є порушення її майнових прав неповнолітньої особи, у вигляді виключення батьком (відповідачем ОСОБА_3 ) позивача з переліку покупців квартири, на що вона мала право у зв`язку із наявністю в неї права власності на 1/5 частку квартири АДРЕСА_1 , яка була відчужена батьками, в тому числі відповідачем ОСОБА_3 , з дозволу органу опіки та піклування (виконавчого комітету Южненської міської ради Одеської області, рішення №212 від 14.06.2001) та зазначення відповідачем ОСОБА_3 в договорі купівлі-продажу одноосібним покупцем (власником квартири). Таким чином, підставою для визнання частково недійсним договору купівлі-продажу квартири є порушення майнових прав позивача, як неповнолітньої особи. Як зазначено в позовній заяві, відповідно до вимог ч. 1 ст. 59 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року), угода, визнана недійсною, вважається недійсною з моменту її укладення, а тому іпотечний договір, який укладений відповідачем ОСОБА_3 базується на недійсному, в частині визначення ОСОБА_3 одноосібним покупцем (власником квартири), договорі купівлі-продажу квартири. Відповідно до вимог ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до вимог ч.6 ст.203 ЦК України, правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до вимог ч.3 ст.17 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання. Відповідно до вимог ч.1 ст.224 ЦК України, правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (Стаття 71 цього Кодексу), є нікчемним. Як свідчить зміст договору іпотеки від 06.06.2008, ОСОБА_3 не мав дозволу органу опіки та піклування на укладення зазначеного договору від імені неповнолітньої ОСОБА_2 . Відповідно до вимог ч.2 ст.215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 7 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Таким чином, якщо суд дійде до висновку про нікчемність договору іпотеки, зміна підстави та предмета позову за законом від позивача у справі не вимагається, у зв`язку із наявністю у суду повноважень для встановлення нікчемності зазначеного договору та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Зазначені правові та фактичні обставини, свідчать, що договір іпотеки, укладений відповідачем ОСОБА_3 суперечить майновим правам та інтересам неповнолітньої ОСОБА_2 та підлягає визнанню недійсним. Кредитні зобов`язання ОСОБА_3 перед відповідачем ПАТ «ОТП Банк» за кредитним договором та договорами забезпечення, не можуть створювати зобов`язань для позивача в силу вимог ст.511 ЦК України, відповідно до якої, зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи, а тому правовідносини, які склались між відповідачами ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 у зв`язку із укладенням кредитного договору та договору іпотеки, не впливають на зміст правовідносин між позивачем та відповідачами у зазначеній справі. Зміст вимог ст.23 Закону України «Про іпотеку», щодо випадку переходу права власності на квартиру від іпотекодавця до іншої особи, в тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва не має відношення до предмету розгляду у зазначеній справі. Перехід права власності від іпотекодавця до іншої особи не відбувався. Предметом розгляду зазначеної справи є недійсність договорів купівлі- продажу та іпотеки, а тому наведена представником відповідача судова практика не має відношення до предмету розгляду в зазначеній справі.

Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 13.06.2019 залучено третю особу ТОВ «ОТП «Факторінг Україна», закрито підготовче засідання по даній справі та призначено її до судового розгляду.

Позхивач в судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи була сповіщена належним чином, причини неявки суду не відомі, заява про розгляд справи у її відсутність до суду не надходила.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача ПАТ «ОТП Банк» в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи був сповіщений належним чином, причини неявки суду не відомі, заява про розгляд справи у його відсутність до суду не надходила.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, надав заяву, згідно якої позовні вимоги визнає в повному обсязі, просить розглядати справу у його відсутність.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи був сповіщений належним чином, причини неявки суду не відомі, заява про розгляд справи у його відсутність до суду не надходила.

Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволені позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що батьками позивача є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.6).

25.06.2001 на підставі рішення виконавчого комітету Южненської міської ради Одеської області №212 від 14.06.2001 укладений договір №428/Ю купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: квартири за адресою: АДРЕСА_1 між ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , діюча від свого імені та від імені та в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 та ОСОБА_7 (а.с.8-9), згідно якого була відчужена 1/5 частка квартири, яка належала позивачу на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 13.06.2001, виданого Фондом комунального майна Южненської міської ради.

Батько позивача ОСОБА_3 23.07.2001 уклав договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_2 з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , діючого від свого імені та в і в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_12 (а.с.10-10зв,44-44зв).

06.06.2008 між ОСОБА_3 та ЗАТ «ОТП Банк» було укладено кредитний договір №МL-502/081/2008, відповідно до якого йому було надано суму у розмірі 75000 доларів США.

Для забезпечення повного та своєчасного виконання ОСОБА_3 його зобов`язань, 06.06.2008 між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки №РМL-502/081/2008, який посвідчений приватним нотаріусом Южненського міського нотаріального округу Сарамага О.Д. за №1619. Предметом договору іпотеки є житлова квартира АДРЕСА_2 , яка на дату укладення договору іпотеки належала ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Колосковою Т.І., державним нотаріусом Южненської міської державної нотаріальної контори Одеської області 23.07.2001 за реєстровим №2243, зареєстрованого в КП «ЮМТІ» 25.07.2001 в реєстровій книзі №16 пр. під реєстровим №42 на сторінці №3 та в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 11.04.2008 №22882340 (а.с.16-17, 40-43, 44-50).

Відповідно до п.5.1 Іпотечного договору ОСОБА_3 стверджував, що перебував (на момент укладення договору іпотеки) у фактичних шлюбних відносинах з громадянкою ОСОБА_4 та її згода на укладення договору іпотеки отримана в установленому законом порядку. Справжність її підпису під заявою засвідчена приватним нотаріусом Южненського міського нотаріального округу 06.06.2008 Сарамагою О.Д. за реєстровим номером 1617. На квартиру, що передається в іпотеку, малолітні, неповнолітні діти права користування не мають, тому згода орану опіки та піклування на укладення договору іпотеки не потрібна.

12.09.2016 постановою заступника начальника ВДВС Южненського МУЮ Одеської області відкрито виконавче провадження за виконавчим написом №655 від 02.02.2010 про стягнення з ОСОБА_3 грошової суми у розмірі 722064,10 грн. (а.с.18-19).

16.11.2009 рішенням Южного міського суду Одеської області по цивільній справі №2-443/2009 за позовом ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поширення прав та обов`язків покупця за договором купівлі-продажу квартири та визнання квартири спільною сумісною власністю, за участю третіх осіб ОСОБА_5 , орган опіки та піклування виконкому Южненської міської ради позовні вимоги задоволенні в повному обсязі, визнано за ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 (а.с.11-12).

06.05.2010 прийнято рішення про реєстрацію права спільної сумісної власності на підставі даного рішення за ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , що підтверджується витягом про реєстрацію прав власності на нерухоме майно (а.с.13).

26.11.2010 між ТОВ "ОТП Факторинг Україна" та ПАТ "ОТП Банк" укладений договір відступлення права вимоги, згідно якого ПАТ "ОТП Банк" передав ТОВ "ОТП Факторинг Україна" право вимоги за кредитним договором №МL-502/081/2008 від 06.06.2008 укладений з ОСОБА_3 , що забезпечений іпотекою за договором іпотеки (а.с.94-99).

Відповідно до ст.17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов`язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання.

За змістом ч.6 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, суд може визнати недійсним. Такий правочин є оспорюваним.

За таких обставин вчинення батьками малолітньої дитини певного правочину без попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» заборону. Проте сам по собі цей факт не є безумовною підставою для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнано недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення прав особи, в інтересах якої пред`явлено позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення.

Згідно зі ст.9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містить норм, які б зменшували або обмежували права членів сім`ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку.

Відповідно до правових позицій Верховного суду України та Верховного суду, викладених в рішеннях, зокрема в рішенні Верховного Суду в справі № 343/774/15-ц від 05.03.2018 року, а також у рішеннях Верховного суду України, зокрема від 20.01.2016 р. у справі № 6-2940цс15 , від 11.05.2016 р. у справі за № 6-806цс16 , від 06.04.2016 р. у справі № 6-589цс16, від 09.11.2016р. у справі № 6-930цс16 та від 10.07.2017р. №6-1002цс17 при вирішенні справ за позовом в інтересах дітей про визнання недійсними договорів іпотеки на підставі порушення статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» в кожному конкретному випадку суди повинні:

1) перевіряти наявність у дитини права користування житловим приміщенням на момент укладення оспорюваного договору, а також місце її фактичного постійного проживання;

2) ураховувати добросовісність поведінки іпотекодавця щодо надання документів про права дітей на житло, яке є предметом іпотеки, при укладенні оспорюваного договору;

3) з`ясовувати, чи існує фактичне порушення законних прав дитини внаслідок укладення договору іпотеки.

Передбачене ст.17 Закону України «Про охорону дитинства» положення про необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке мають діти, спрямоване на захист майнових прав дітей, тому підставою для визнання такого договору недійсним за позовом їх батьків є порушення майнових прав дітей унаслідок укладення такого договору, а не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування на його укладення.

Отже, вчинений батьками (усиновлювачами) правочин стосовно нерухомого майна, право власності на яке чи право користування яким мають діти, без обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування суд може визнати недійсним (частина шоста статті 203, частина перша статті 215 ЦК України) за умови, якщо буде встановлено, що оспорюваний правочин суперечить правам та інтересам дитини: звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та/або порушує охоронювані законом інтереси дитини, зменшує або обмежує її права та інтереси щодо жилого приміщення, порушує гарантії збереження прав дитини на житло.

Власник майна, який є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи та укладає правочини, які впливають на права дитини, повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій. Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, яке передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, а може спричинити інші передбачені законодавством наслідки, які застосовуються органами опіки та піклування.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_3 передав в іпотеку квартиру, не повідомив про право власності неповнолітньої дитини, тобто відповідач діяв недобросовісно.

Право власності на предмет іпотеки у позивача на момент його укладення був відсутній.

При цьому банк не знав і не міг знати про те, що спірна квартира належить на праві спільної часткової власності позивачу і при укладені договору іпотеки порушує право власності позивача.

Зазначене відповідає правовій позиції, висловленій у постановах Верховного Суду України від 07 жовтня 2015 року № 6-1622цс15, від 21 жовтня 2015 року №6-1568цс15, від 30 березня 2016 року №6-533цс16.

Також суд звертає увагу, що відповідно до ст.23 Закону України "Про іпотеку" у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Згідно зі ст.10 ЦПК України (на час подання позову) суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Статтею 11 ЦПК України (на час подання позову) визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом ст.ст.33, 36, 119 ЦПК України (на час подання позову) на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. Водночас позивач не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про залучення до участі у справі співвідповідачів і третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог.

Згідно ст.30 ЦПК України (на час подання позову), ст.48 ЦПК України (на час розгляду справи) сторонами в справі можуть бути як фізичні, так і юридичні особи. Відповідачем в цивільному процесі є особа, яка на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у справі для відповіді за пред`явленими позовними вимогами.

Тільки на сторони поширюються матеріально-правова сила судового рішення і залежно від судового рішення змінюється обсяг їх суб`єктивних особистих та матеріальних прав.

Таким чином, у якості сторін слід розглядати суб`єктів спірного матеріального правовідношення, а процесуальне становище кожної із сторін визначається характером їх правового статусу у матеріальних правовідносинах.

Згідно з положеннями цивільного процесуального законодавства відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Відповідно до роз`яснень, викладених у абз.1 п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року №9, особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину.

У відповідності до абз.8 постанови пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Таким чином, пред`явлення позову до неналежного відповідача є однією з підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

Отже, неналежне визначення сторін у позові є самостійною підставою для відмови у позові.

Відповідна правова позиція викладена Верховним судом у постанові від 14 листопада 2019 року у справі № 307/2201/15-ц.

Позивачем не заявлено вимог до продавців квартири за адресою: АДРЕСА_2 , які є стороною за оскаржуваним договором купівлі-продажу; клопотань щодо залучення даних осіб до участі у справі в якості співвідповідачів суду не заявлено, з огляду на викладене суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_2 , в частині зазначенні ОСОБА_3 одноосібним покупцем квартири.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Керуючись ст.ст.3, 12, 81, 141, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволені позову ОСОБА_2 до ПАТ "ОТП Банк", ОСОБА_3 про визнання недійсним договорів купівлі - продажу та іпотеки, за участю третьої особи - ТОВ «ОТП Факторинг Україна» - відмовити.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення, з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_2 , паспорт НОМЕР_2 , виданий 05.02.2013 року Южненським МС ГУДМС України в Одеській області, місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач ПАТ "ОТП Банк", Код , місцезнаходження: м. Київ, вул.Жилянська,43.

Відповідач ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_5 .

Третя особа ТОВ «ОТП Факторинг Україна», Код , місцезнаходження: м. Київ, вул.Жилянська,48-50А.

Дата складання повного судового рішення 09.10.2019 року.

Суддя Южного міського суду

Одеської області З.І.Барановська