Постанова

Іменем України

04 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 554/11506/15-ц

провадження № 61-45589св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В. (суддя-доповідач),

суддів: Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,

Усика Г. І., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

треті особи: ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Полтавської області

від 12 вересня 2018 року у складі колегії суддів: Лобова О. А., Дорош А. І.,

Триголова В. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

25 серпня 2015 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі -

ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (далі - ТОВ «Укрпромбанк»), про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 26 серпня 2008 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № 730-0061006/ФКВ-08, згідно з умовами якого, банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 105 000,00 доларів США з розрахунку 11,20 % річних на строк із 26 серпня 2008 року по 25 серпня 2028 року.

На виконання зобов`язань за кредитним договором між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_1 укладений договір поруки від 26 серпня 2008 року

№ 730-0061006/2фпор-08, відповідно до умов якого поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобов`язань за кредитним договором

від 26 серпня 2008 року № 730-0061006/ФКВ-08. Відповідальність поручителя настає у випадку невиконання (неналежного виконання) боржником зобов`язань за договором. Поручитель і боржник несуть перед кредитором солідарну відповідальність, а поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник. Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся, у тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов`язань згідно з умовами кредитного договору. Проте зобов`язання не виконуються, у зв`язку з чим, у позичальника виникла заборгованість, у ОСОБА_1 , у свою чергу виникли зобов`язання щодо погашення такої заборгованості, через що банк звернувся до суду з цим позовом.

Посилаючись на вказані обставини, ПАТ «Дельта Банк» просило стягнути з

ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі

2 005 869,01 грн, із яких: тіло кредиту - 1 648 324,04 грн, відсотки - 229 685,60 грн, комісія за ведення кредиту - 34 752,72 грн; пеня - 87 761,05 грн; сума 3 % від простроченої заборгованості за тілом - 2 003,99 грн, сума 3 % від простроченої заборгованості за відсотками - 3 341,61 грн.

27 липня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом до

ПАТ «Дельта-Банк» про визнання поруки припиненою.

Зустрічний позов мотивовано тим, що 26 серпня 2008 року між ним та

ТОВ «Укрпромбанк» укладений договір поруки № 730-0061006/Zфпор-08, відповідно до якого ОСОБА_1 поручився перед ТОВ «Укрпромбанк» за виконання

ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором від 26 серпня 2008 року

№ 730-0061006/ФКВ-08, до 25 серпня 2028 року повернути кредит у розмірі

105 000,00 доларів США, сплатити проценти та штрафні санкції у розмірі і у випадках, передбачених кредитним договором при порушенні позичальником зобов`язань з погашення кредиту у розмірі 11,2 % річних на дату сплати процентів. Із позовної заяви ПАТ «Дельта Банк» вбачається, що тіло кредиту складає - 1 648 324,04 грн, а відсотки - 229 685,60 грн. За підрахунками позивача, застосовуючи формулу розрахунку, яку використано ТОВ «Укрпромбанк», виникнення цієї суми боргу не співвідноситься з розміром відсоткової ставки 11,2 % річних та щомісячним платежем, зазначеним у договорі поруки та є суттєво збільшеним. Таким чином, із наведених вище показників, визначивши залишок невиплаченої суми основного боргу в період

із 01 липня 2010 року та суму відсоткового платежу в період із 01 липня 2010 року встановлено невідповідність розрахунку заборгованості за кредитним договором. Так, сума заборгованості за договором кредиту є значно більшою від суми, яка визначається за формулою, при попередньому розрахунку виплати кредиту та складання графіку платежів за кредитом. Під час укладення додаткового договору від 16 липня 2011 року щодо зміни кредитора з третьою особою до кредитного договору, не зважаючи на законодавче закріплення, не надав ні позичальнику, ні поручителю повну та об`єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту для здійснення позичальником свідомого вибору схеми кредитування. Ціна договору та розмір фактичного подорожчання кредиту в кінці періоду кредитування не відповідають істотним умовам договору та графіку погашення заборгованості. Саме з моменту отримання позовної заяви ПАТ «Дельта Банк», поручителю стало відомо про заміну кредитора та виникнення заборгованості у позичальника перед новим кредитором; ОСОБА_2 та третьою особою укладений додатковий договір до кредитного договору від 16 липня 2011 року № 730-0061006/ФКB. Відповідно до умов додаткового договору повернення кредиту та сплата процентів за його користування здійснюється виключно у безготівковій формі, а у випадку іншого порядку повернення кредиту положення договору втрачають свою юридичну силу; наданий до позовної заяви відповідачем розрахунок заборгованості до кредитного договору не містить формули або методики за якою здійснювались ці розрахунки (заборгованість за кредитом, нарахування комісії, розрахунок пені), що унеможливлює позивача впевнитися в їхній достовірності; наданий до позовної заяви розрахунок заборгованості є неповним, оскільки кредитний договір укладено 26 серпня

2008 року, а розрахунок здійснено лише з 01 липня 2010 року без урахування платежів, здійснених третьою особою у період із 26 серпня 2008 року по 01 липня 2010 року. ОСОБА_1 не надавав згоди на збільшення розміру відсотків за користування кредитом та не укладав жодних додаткових угод про зміну чи доповнення договору поруки, як того вимагає пункт 9 договору поруки від 26 серпня 2008 року. Згідно з розрахунками заборгованості за кредитним договором, сума поточної заборгованість у третьої особи у період із 01 червня по 30 червня 2014 року почала складати 414,23 доларів США та поступово, з урахуванням коефіцієнту, збільшувалась. Повідомлення про суму боргу, що виникла у позичальника, банк надсилав лише позичальнику, а не поручителю, а отже, поручитель не знав та не міг знати про збільшення своїх зобов`язань. Із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням, який не був сплачений, тобто

з 20 червня 2014 року, упродовж шести місяців банк мав пред`явити у судовому порядку вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором. Проте такої вимоги банком не пред`явлено, отже, банк звернувся до суду з позовом про стягнення з поручителя заборгованості з пропуском строку для пред`явлення вимоги до поручителя, тому порука припинилася. ОСОБА_1 не погоджується з вимогами ПАТ «Дельта Банк» та вважає, що порушені його права як поручителя, внаслідок: збільшення зобов`язань за кредитним договором, а як наслідок і договором поруки без його згоди; неповідомлення про заборгованість позичальника за кредитним договором протягом 6 місяців з дня виникнення такої заборгованості.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просиввизнати поруку, укладену між ним та ТОВ «Укрпромбанк», припиненою, починаючи з 20 січня 2015 року.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 14 грудня 2017 року у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано поруку, укладену між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_1 за договором поруки від 26 серпня 2008 року № 730-0061006/Zфпор-08, припиненою, починаючи з 20 січня 2015 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення мотивоване тим, що банк не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження розміру заборгованості ОСОБА_2 перед ПАТ «Дельта Банк». ОСОБА_1 стало відомо лише з позовної заяви ПАТ «Дельта Банк» від 17 серпня 2015 року, тобто фактично пред`явлення вимоги банком до поручителя відбулось

17 серпня 2015 року, тобто з пропуском шестимісячного строку з дня виникнення заборгованості (20 червня 2014 року). Неповідомлення відповідачем позивача про заборгованість третьої особи за кредитним договором протягом 6 місяців з дня виникнення такої заборгованості є порушенням, а як наслідок порука вважається такою, що припинена з 20 січня 2015 року (зі спливом 6 місяців, починаючи

з 20 червня 2014 року), отже, порушені права ОСОБА_1 як поручителя, внаслідок збільшення зобов`язань за кредитним договором, а як наслідок і за договором поруки без його згоди та неповідомлення про заборгованість позичальника за кредитним договором протягом 6 місяців із дня виникнення такої заборгованості.

Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 12 вересня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково. Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 14 грудня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову ПАТ «Дельта Банк». Стягнуто з

ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 780 702,95 грн, із яких: 1 511 952,16 грн - заборгованість за тілом кредиту, що стягується достроково; 13 454,38 грн - заборгованість за процентами, що стягується достроково; 180 948,69 грн - прострочена заборгованість за шість місяців, яка включає платежі за тілом кредиту, проценти, плату на користь банку за управління кредитом і страхову суму на користь третіх осіб; 74 347,72 грн - пеня за прострочені платежі у межах шести місяців. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ «Дельта Банк», ТОВ «Укрпромбанк» про визнання поруки припиненою відмовлено за недоведеністю. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що банк, змінивши достроково кінцевий строк виконання основного зобов`язання, отримав право на стягнення з поручителя прострочених боржником платежів за шість місяців до пред`явлення позову до суду, тобто за період з 25 лютого по 25 серпня 2015 року. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, апеляційний суд виходив із недоведеності вимог ОСОБА_1 .

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Апеляційного суду Полтавської області від 12 вересня 2018 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що позичальник із червня 2014 року припинила виконання зобов`язань із повернення кредитних коштів та 19 січня 2015 року приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис та звернуто стягнення на предмет іпотеки, отже, висновки суду про те, що шестимісячний строк повідомлення поручителя про зміну виконання зобов`язань починає рахуватися з 17 серпня

2015 року, не відповідає змісту частини четвертої статті 559 ЦК України, тому що кредитор змінив порядок виконання основного зобов`язання не з моменту направлення повідомлення про дострокове його виконання та пред`явлення позову, а з моменту отримання виконавчого напису нотаріуса. Крім того, апеляційним судом безпідставно поновлено строк на апеляційне оскарження судового рішення, яке набрало законної сили, що є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність, адже апелянт своєчасно отримав рішення суду і мав можливість дотриматись строків, визначених законом для подання апеляційної скарги.

Станом на час розгляду вказаної справи у Верховному Суді від інших учасників справи не надходило відзивів на касаційну скаргу ОСОБА_1 .

Позиція Верховного Суду

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Встановлені судами обставини

Встановлено, що 26 серпня 2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та

ОСОБА_2 укладений кредитний договір №730-0061006/ФКВ-08, згідно з яким банк надав ОСОБА_2 кредит на придбання нерухомості в сумі 105 000,00 доларів США на строк кредитування з 26 серпня 2008 року до 25 серпня 2028 року (240 місяців) із процентною ставкою за користування кредитом 11,2 % річних зі сплатою відсотків кожного поточного місяця, відповідно до графіка погашення кредиту та відсотків, що оформлений додатком № 1 до кредитного договору.

ТОВ «Укрпромбанк» свої зобов`язання виконало у повному обсязі та надало позичальнику кредитні кошти.

Відповідно до пункту 2.1 кредитного договору, для видачі кредиту банк відкрив рахунок № НОМЕР_1 у Харківській філії ТОВ «Укрпромбанк» у системі електронних платежів. Днем надання кредиту є день перерахування коштів із позичкового рахунку на поточний рахунок позичальника готівкових коштів із каси банку.

Згідно з пунктами 2.4-2.5 кредитного договору ОСОБА_2 зобов`язалася здійснювати повернення кредитних коштів щомісячно частками у розмірі не менше як 437,50 доларів США по 20 число включно кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту. Повернення кредиту здійснюється шляхом безготівкового перерахування коштів із рахунку позичальника, поручителів, гарантів та інших осіб на позичковий рахунок та/або шляхом внесення готівки до каси банку для зарахування її на позичковий рахунок.

Пунктом 3.1 кредитного договору передбачено, що виконання позичальником зобов`язань за договором (повернення кредиту, сплата процентів за його користування, комісій, штрафних санкцій, інших платежів, передбачених договором) забезпечується іпотекою трикімнатної квартири, загальною площею 64,0 кв. м, житловою - 46,0 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належить позичальнику на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 26 серпня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Слоневською Д. В. за реєстровим № 4161, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів за

№ 3099510, згідно з витягом з Державного реєстру правочинів від 26 серпня

2008 року № 6422288; порукою ОСОБА_1

30 червня 2010 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ПАТ «Дельта Банк» укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених цим договором, ТОВ «Укрпромбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорам внаслідок чого, ПАТ «Дельта Банк» замінює ТОВ «Укрпромбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов`язаннях, а внаслідок передачі від ТОВ «Укрпромбанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до

ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість

ТОВ «Укрпромбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Таким чином, керуючись договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, ПАТ «Дельта Банк» набуло статус нового кредитора.

16 липня 2011 року між ПАТ «Дельта-Банк» та ОСОБА_2 укладений додатковий договір до кредитного договору від 16 липня 2011 року № 730-0061006/ФКB, відповідно до умов якого повернення кредиту та сплата процентів за його користування здійснюється виключно у безготівковій формі, а у випадку іншого порядку повернення кредиту положення договору втрачають свою юридичну силу.

Забезпечення належного виконання ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором забезпечується порукою відповідно до укладеного договору поруки від 26 серпня 2008 року № 730-0061006/2фпор-08 між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_1 , згідно з яким, поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобов`язань за кредитним договором від 26 серпня 2008 року № 730-0061006/ФКВ-08.

Відповідно до пункту 1 договору поруки, поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобов`язань: за кредитним договором від 26 серпня

2008 року № 730-0061006/ФКВ-08, за яким останній зобов`язаний до 25 серпня

2028 року повернути кредит у розмірі 105 000,00 доларів США, сплатити проценти та штрафні санкції у розмірі і у випадках, передбачених кредитним договором. За кредитним договором «Відновлювальна кредитна лінія на сплату страхових платежів» від 26 серпня 2008 року № 730-0061006/ФКВ-08 за умовами якого, останній зобов`язаний до 25 серпня 2028 року повернути кредит у розмірі 2 223,70 грн, сплатити проценти та штрафні санкції у розмірі і у випадках, передбачених договором кредитної лінії.

Відповідно до пункту 3 договору поруки, поручитель і боржник несуть перед кредитором солідарну відповідальність, а поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник. Відповідальність поручителя настає у випадку невиконання (неналежного виконання) боржником зобов`язань за договором.

Згідно з пунктом 4 договору поруки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником зобов`язання за кредитним договором банк повідомляє поручителя про це шляхом направлення письмової вимоги за зазначенням суми заборгованості, яку поручитель зобов`язаний сплатити протягом 5 днів з моменту отримання вимоги банку.

Відповідно до пункту 9 договору поруки, всі зміни та доповнення до цього договору вносяться у письмовій формі шляхом укладення додаткових угод, підписаних сторонами, або уповноваженими представниками сторін.

Із метою дострокового стягнення коштів, ПАТ «Дельта Банк» надіслало ОСОБА_2 вимогу від 10 квітня 2015 року № 31.4-08/3763/15 про сплату простроченої (поточної заборгованості).

11 серпня 2015 року ПАТ «Дельта Банк» надіслало ОСОБА_1 досудову вимогу № 31.4-08/4237/15 про сплату простроченої (поточної заборгованості), станом на

29 липня 2015 року в розмірі 2 005 869,01 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 1 648 324,04 грн, відсотків - 229 685,60 грн, комісії за ведення кредиту - 34 752,72 грн, пені - 87 761,05 грн, 3 % річних від простроченої заборгованості за тілом кредиту - 2 002,99 грн, 3 % річних від простроченої заборгованості за відсотками - 3 341,61 грн.

Відповідно до висновку судової економічної експертизи № 11555 Харківського НДІСЕ ім. засл. професора М. С. Бокаріуса від 03 жовтня 2017 року встановлено, що загальна сума заборгованості, визначена ПАТ «Дельта Банк» у розрахунку до кредитного договору від 26 серпня 2008 року № 730-0061006/ФКВ-08 (за період

із 01 липня 2010 року по 29 липня 2015 року) не відповідає базовим умовам кредитування, встановленим ТОВ «Укрпромбанк» у кредитному договорі та у графіку платежів. Щомісячна сума заборгованості за кредитом та нарахованими відсотками на поточну суму заборгованості, визначених ПАТ «Дельта Банк» у розрахунку заборгованості не відповідає відсотковій ставці, визначеній у договорі у розмірі

11,2 % та щомісячного платежу за заборгованістю у розмірі 437,5 доларів США. Наданий на дослідження «Графік платежів за Договором» згідно з додатком 1 до кредитного договору від 26 серпня 2008 року № 730-0061006/ФКВ-08 між

ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_2 , на момент його укладення, не містить інформації щодо включення вартості на оплату послуг трьох осіб. Виходячи з умов договору

від 26 серпня 2008 року № 730-0061006/ФКВ-08, погашення кредиту не передбачає ануїтетної схеми погашення.

Задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції виходив із того, що

ОСОБА_1 17 серпня 2015 року із позовної заяви ПАТ «Дельта Банк» стало відомо про існування заборгованості за кредитом, отриманим ОСОБА_2 , тобто з пропуском шестимісячного строку з дня виникнення заборгованості (20 червня

2014 року). Неповідомлення банком поручителя про існуючу заборгованість третьої особи за кредитним договором протягом 6 місяців із дня виникнення такої заборгованості є порушенням, та як наслідок порука вважається такою, що припинена з 20 січня 2015 року (зі спливом 6 місяців, починаючи з 20 червня

2014 року).

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, виходив із того, що банк, змінивши достроково кінцевий строк виконання основного зобов`язання, отримав право на дострокове стягнення з поручителя заборгованості за тілом кредиту та прострочені боржником платежі за шість місяців до пред`явлення позову до суду, тобто за період з 25 лютого по 25 серпня 2015 року. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, апеляційний суд виходив із недоведеності вимог ОСОБА_1 .

Проте із вказаним висновком апеляційного суду не можна погодитися з огляду на таке.

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 цього Кодексу).

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

Згідно із частиною четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, установлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора на задоволення його вимог. Останнє означає, що строк поруки належить до преклюзивних строків, основна властивість яких, крім того, що їх сплив, на відміну від строків позовної давності, припиняє суб`єктивне право, полягає в тому, що вони не можуть бути призупинені, перервані чи відновлені. Такі строки також не можуть бути змінені за домовленістю сторін договору та їх настання припиняє права кредитора та обов`язок боржника за договором.

Припинення поруки зі спливом строку, установленого в договорі поруки, означає, що кредитор позбавляється можливості звернутись із вимогою до поручителя про виконання його зобов`язання за договором поруки у зв`язку з припиненням такого зобов`язання поручителя.

Ураховуючи наведене, можна дійти висновку, що у разі реалізації кредитором свого права вимоги на дострокове повернення кредиту відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України шестимісячний строк звернення кредитора до суду з вимогами до поручителя повинен обраховуватись з моменту настання строку дострокового повернення кредиту.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Апеляційний суд помилково вважав, що порука є такою, що не припинилася.

Так, відповідно до підпункту 4.3.4 кредитного договору, банк має право при настанні будь-якого із випадків, передбачених пунктом 6.2 цього договору, призупинити подальше кредитування позичальника та/або вимагати повного повернення кредиту, сплати процентів за фактичний період користування ним, комісій та штрафних санкцій (за наявності) та інших платежів позичальника за цим договором. У випадку невиконання позичальником вимоги банку про дострокове виконання зобов`язань за цим договором, у встановлений цим договором строк, банк має право стягнути примусово (у тому числі шляхом звернення стягнення на заставлене майно, стягнення заборгованості з поручителів, застоводавців тощо та/або шляхом договірного списання) всю заборгованість за цим договором (кредит, проценти, комісії, штрафні санкції та інші платежі).

Крім того, пунктом 6.3 кредитного договору передбачено, що у разі невиконання позичальником вимоги про дострокове виконання зобов`язань за цим договором у встановлений строк банк має право стягнути примусово (у тому числі шляхом звернення стягнення на заставне майно, стягнення заборгованості з поручителів тощо, та/або шляхом договірного списання) всю заборгованість за цим договором (кредит, проценти, комісії, штрафні санкції та інші платежі).

Виконавчим написом № 116, виданим 19 січня 2015 року, звернуто стягнення на майно, а саме трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_2 , яка на підставі іпотечного договору є забезпеченням виконання зобов`язань ОСОБА_2 згідно з кредитним договором від 26 серпня

2008 року № 730-0061006/ФКВ-08, строк платежу за яким настав 21 листопада

2014 року.

Апеляційний суд помилково виходив із того, що порука є такою, що не припинилася у зв`язку з направлення банком вимоги до позичальника 11 серпня 2015 року, залишивши поза увагою, що банк, звернувшись до нотаріуса за виконавчим написом, змінив на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобов`язання, тому передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячний строк підлягає обрахуванню з цієї дати.

З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції про те, що банк звернувся з позовом до поручителя 25 серпня 2015 року, тобто поза межами шестимісячного строку чинності поруки, що є підставою для відмови у задоволенні позову у зв`язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя є правильним, проте неправильно визначено обставини з якими пов`язується припинення поруки, оскільки такий строк рахується з 20 січня 2015 року та сплинув 20 липня 2015 року.

Викладене свідчить про те, що апеляційним судом безпідставно скасовано рішення суду першої інстанції, яке відповідає закону.

Хоча судом першої інстанції неправильно визначено строк чинності поруки, проте суд першої інстанції правильно вирішив спір по суті, а тому відсутні підстави для його скасування лише з формальних міркувань.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Таким чином, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, рішення апеляційного суду - скасуванню з залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Розподіл судових витрат

Відповідно до статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки касаційна скарга підлягає задоволенню, то з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за розгляд касаційної скарги у розмірі 7 308, 00 грн.

Крім того, з ПАТ «Дельта Банк» на користь держави підлягає стягненню судовий збір за перегляд у касаційному порядку зустрічного позову у розмірі 1 102,40 грн.

Керуючись статтями 141, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Апеляційного суду Полтавської області від 12 вересня 2018 року скасувати, рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 14 грудня 2017 року залишити в силі.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на користьОСОБА_1 судовий збір за розгляд касаційної скарги у розмірі

7 308,00 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на користь держави підлягає стягненню судовий збір за перегляд у касаційному порядку зустрічного позову у розмірі 1 102,40 грн.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

С. О. Погрібний

Г. І. Усик

В. В. Яремко