справа № 489/1852/19 провадження №2/489/1329/19
РІШЕННЯ

Іменем України

21 грудня 2019 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

секретаря судового засідання Коденко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області (далі Головне управління) про стягнення матеріальної, моральної шкоди та упущеної вигоди,

встановив:

У березні 2019 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Журба Т.А. звернулась до суду з позовом в якому просила стягнути з відповідача на користь позивача 2496,00 грн. матеріальної шкоди, завданої несвоєчасним розглядом клопотання, 5000,00 грн. упущеної вигоди та в рахунок відшкодування моральної шкоди 225342,00 грн.

Як на підставу позовних вимог вказано, що 28.01.2017 позивач ОСОБА_1 для отримання у власність земельної ділянки звернувся із заявою до відділу відповідача у Веселинівському районі Миколаївської області та отримав завірене печаткою викопіювання з кадастрової карти на вільну земельну ділянку, площею 2,0 га, розташованої на території Катеринівської сільської ради Веселинівського району Миклаївської області. 27.02.2017 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки йому у власність із земель сільськогосподарського призначення державної власності, яка знаходиться у межах зазначеної території, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Наказом відповідача від 15.04.2017 за № 14-4747/14-17-СГ клопотання позивача було задоволено. Але, як стало відомо пізніше, крім позивача, наказами відповідача від 27.04.2017 та 28.04.2017 також були надані дозволи на розроблення проектів землеустрою з відведення вищевказаної земельної ділянки іншим особам - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . В подальшому, наказами від 19.09.2017 земельна ділянка була надана вказаним особам у власність. Тобто, відповідач у своїй діяльності використав подвійні стандарти та вибірковий підхід при розгляді наданих різними громадянами документів. Такий вибірковий підхід відповідача до вимог по оформленню заяв певних осіб призвів до того, що земельні ділянки, які відповідачем пропонувались позивачу, були без затримки оформлені за іншими особами з реєстрацією права власності.

Після отримання позивачем наказу відповідача від 15.04.2017 він звернувся до Державного підприємства «Миколаївський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» з метою розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, про що 20.04.2017 уклав договір № 20203. Пунктом 2.2. такого договору передбачена умова 100 % попередньої оплати до початку робіт, вартість яких згідно пункту 2.1 складає 2496,00 грн. Вказана грошова сума була перерахована платіжним дорученням № 136 від 20.04.2017 онуком позивача із зазначенням призначення платежу за виконання робіт по договору № 20203 від 20.04.2017 ОСОБА_1 . Після виготовлення проекту землеустрою з відведення змеленої ділянки у власність, у липні 2017 року позивач звернувся до структурного підрозділу відповідача у Веселинівському районі для погодження проекту землеустрою, але його звернення зареєстроване не було. В усному порядку позивача повідомили, що земельна ділянка, на яку він претендує, надана іншим особам. Таким чином, відповідачем була завдана матеріальна шкода позивачу у розмірі 2496,00 грн.

Щодо стягнення упущеної вигоди в позові вказано, що при умові отримання позивачем земельної ділянки у власність, він міг би передати її в оренду іншій особі та отримувати грошові кошти в якості орендної плати. Згідно розрахунку наведеного у позові, враховуючи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 отримали земельні ділянки у власність у вересні 2017 року, що міг зробити і позивач, з послідуючим укладанням договору оренди, якщо б не були порушені його права, він міг отримати грошові кошти в якості орендної плати в сумі 5000,00 грн., оскільки згідно відповіді Катеринівської сільської ради Веселиніського району Миколаївської області від 28.09.2018 № 157/04-05 середній розмір орендної плати становить 2500,00 грн. за 1 га на рік, то за період з вересня 2017 року по вересень 2018 року за 2 га землі (1 га = 2500,00 грн.) 5000,00 грн. Отже, позивач міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

З приводу відшкодування моральної шкоди вказано, що затягування розгляду клопотання позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою з відведення йому земельної ділянки у власність, яке було зареєстроване 27.02.2017 та розглянуто відповідачем тільки 15.04.2017, тобто більше ніж через півтора місяці, що є порушенням строків, визначених чинним законодавством України, такі дії відповідача призвели до негативних наслідків, пов`язаних із погіршенням його стану здоров`я та психологічного стану. Позивач знаходився у постійному нервовому стані, так повинен був відстоювати свої права. Через нехтуванням відповідачем своїх обов`язків, позивач лишився земельної ділянки, яку отримали інші особи. В наслідок виникнення постійних стресів, пов`язаних з намаганням добитися справедливості у відділі відповідача, у прокуратурі, у президента України та відмовами усіх цих органів розглянути питання по суті, у позивача погіршився стан здоров`я, що призвело до необхідності проведення операції по заміні електрокардіостимулятора серця. У зв`язку із цим, моральна шкода завдана позивачу оцінена в 225342,00 грн.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Вказала, що у відповідності до статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержані безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, особистого селянського господарства, садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку тощо у межах безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Проект землеустрою розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки у власність, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє відповідний орган. Отже, законодавець з метою захисту прав суб`єкта звернення від ймовірних зволікань щодо розгляду клопотань (заяв) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою з боку відповідного органу виконавчої влади, передбачив автоматичну можливість отримання такого дозволу внаслідок «мовчазної згоди» (ненадання відповіді у місячний строк). Відсутність у місячний строк дозволу на розроблення документації із землеустрою або мотивованої відмови у його наданні не має наслідком порушення прав особи, зацікавленої в отриманні земельної ділянки у користування, а навпаки породжує право замовити розроблення документації із землеустрою. Встановлені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» пільги особам з інвалідністю внаслідок війни, зокрема відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва зазначеним особам у першочерговому порядку, до вимог позивача не відносяться, оскільки він мав намір одержати безоплатно у власність земельну ділянку для ведення селянського господарства щодо відведення якої пільг не встановлено, а отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність. Тому, дії відповідача, якими громадянам ОСОБА_2 , ОСОБА_4 надано дозволи на розроблення документації із землеустрою, вчинені на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для їх прийняття, з дотриманням принципу рівності перед законом.

Щодо відшкодування матеріальної шкоди, у відзиві вказано, що визначальною умовою відшкодування матеріальної шкоди є незаконні рішення, дія або бездіяльність відповідача та безпосередній причинний зв`язок між цим незаконним рішенням, дією (бездіяльністю) і заявленою шкодою. В даному випадку, зі сторони відповідача при розгляді клопотання позивача не допущено будь-яких незаконних рішень, дій або протиправної бездіяльності, тому відсутні підстави для відшкодування витрат, понесених позивачем на розроблення проекту землеустрою з відведення земельної ділянки. В той же час, в позовній заяві позивач стверджує, що дії відповідача є неправомірними. При цьому, вимоги про визнання дій посадових осіб неправомірними позивачем не заявлені, а в разі їх заявлення вони підлягають розгляду в порядку адміністративної юрисдикції. Також позивачем не надано рішення суду, яким встановлено неправомірність дій відповідача, а тому посилання в позові на неправомірні дії посадових осіб Головного управління, як на підставу стягнення матеріальної шкоди, є передчасними.

Позивач ОСОБА_1 зазначає, що внаслідок неправомірних дій відповідача він зазнав і моральних страждань. Проте, позивачем не доведено протиправності поведінки відповідача, не підтверджено наявності причинного зв`язку між заявленою шкодою та діями відповідача.

Стосовно упущеної вигоди то для застосування такого заходу відповідальності необхідно встановити наявність у винної особи протиправної поведінки та ступінь її вини.

Тому, на думку відповідача позов є безпідставним, а заявлені вимоги не підтверджені жодними доказами.

Одночасно з відзивом представник відповідача подала до суду клопотання по закриття провадження у справі, оскільки в жовтні 2018 року ОСОБА_1 звертався до Ленінського районного суду міста Миколаєва з позовом до Головного управління про визнання дій неправомірними, стягнення матеріальної та моральної шкоди, а також упущеної вигоди. Однак ухвалою Ленінського районного суду від 18.01.2019, залишеною без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 27.02.2019, провадження у справі було закрито.

За такого, представник відповідача вважає, що вимоги позивача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а також стягнення упущеної вигоди вже вирішено судом, що є підставою для закриття провадження у справі на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 09.04.2019 позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 19.07.2019 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

У судове засідання, призначене на 09.12.2019 10:20 годину, сторони не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Представники сторін надали до суду письмові заяви, в яких просили розглянути справу у їх відсутність.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Із матеріалів справи вбачається, що заявою від 27.02.2017 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління про розгляд можливості надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га за рахунок земель сільського господарського призначення за межами населених пунктів, яка знаходиться на території Катеринівської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області із земель державної власності у межах норм безоплатної приватизації.

Наказом Головного управління від 15.04.2017 № 14-4747/14-17-СГ Каплуну Д.Л. надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої в межах території Катеринівської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області, орієнтовний розмір земельної ділянки 2,00 га ріллі, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

Наказами від 27.04.2017 № 14-5206/14-17-СГ та 28.04.2017 № 14-5215/14-17-СГ за письмовими заявами громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_4 від 14.03.2017 останнім також було надано дозволи на розроблення проектів землеустрою щодо відведення вищевказаної земельної ділянки.

Листом Головного територіального від 04.12.2017 № 3114-0.202-9250/2-17, позивача було повідомлено, що до Головного управління, крім клопотання позивача, також 22.03.2017 надійшли клопотання громадян ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та 31.03.2017 від ОСОБА_5 про надання дозволу на розроблення проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність із земель сільського господарського призначення державної власності в межах території Катеринівської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області. Дані клопотання, як і клопотання позивача, були задоволенні. В червні та вересні 2017 року від них надійшли клопотання про затвердження проектів землеустрою. Наказами Головного управління від 29.06.2017 та 19.09.2017 вищевказані проекти були затверджені.

Вказаним листом Головне управління також повідомило позивача, що згідно вимог частини сьомої статті 118 ЗК України наявність рішень (наказів) про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок із земель державної власності, не є підставою для відмови іншій особі у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою органом виконавчої влади чи місцевого самоврядування. Враховуючи вищевикладені факти, так як місце розташування земельних ділянок вищевказаних громадян, відповідало вимогам чинного законодавства України, підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проектів із землеустрою були відсутні.

Матеріалами справи підтверджується, що з метою розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність позивач ОСОБА_1 звернувся до Державного підприємства «Миколаївський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» з яким 20.04.2017 уклав договір № 20203, пунктом 2.2 якого передбачена умова 100 % попередньої оплати до початку робіт, вартість яких відповідно до пункту 2.1. складає 2496,00 грн.

Платіжним дорученням № 136 від 20.04.2017 вказані кошти були перераховані ФОП ОСОБА_6 із зазначенням призначення платежу за виконання робіт по договору № 20203 від 20.04.2017 ОСОБА_1 .

Таким чином зазначені обставини свідчать про те, що рішення про затвердження проекту землеустрою, виготовленого позивачем, прийнято не булу через затвердження проектів землеустрою інших громадян.

За змістом положень статті 122 ЗК України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

У разі формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання) рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок (частина друга статті 123 ЗК України).

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується у порядку, встановленому статтею 186 ЗК України.

За приписами частини шостої статті 123 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про надання земельної ділянки у користування.

Рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності); надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

Підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки у користування або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду (частини десята, тринадцята, чотирнадцята статті 123 ЗК України).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та визначені органи, уповноважені розглядати ці питання. Законодавчі норми передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких визначені в ЗК України органи приймають одне з відповідних рішень. Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її власність. А відмова особі у наданні земельної ділянки, яка висловлена шляхом відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо її відведення, сама по собі не є порушенням цивільного права цієї особи за відсутності обставин, які свідчать про наявність в неї або інших заінтересованих осіб відповідного речового права щодо такої земельної ділянки.

Вказане відповідає постановам від 21.03.2018 (справа № 536/233/16-ц), 24.04.2018 (справа № 401/2400/16-ц), 30.05.2018 (справа № 826/5737/16), 19.06.2018 (справа № 922/864/17) в яких Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність чи користування, а відмова особі в наданні земельної ділянки, яка висловлена шляхом відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо її відведення, сама по собі не є порушенням цивільного права цієї особи за відсутності обставин, які свідчать про наявність у неї або інших заінтересованих осіб відповідного речового права щодо такої земельної ділянки.

Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За положеннями частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається з позовної заяви позивач просить відшкодувати заподіяну йому матеріальну та моральну шкоду, а також відшкодувати упущену вигоду внаслідок дій відповідача, які виразилися в затвердженні проектів землеустрою з відведення спірної земельної ділянки іншим громадянами та виникнення в них речового права щодо цієї земельної ділянки.

Між тим, позивач не надав суду доказів виникнення в нього речового права на спірну земельну ділянку, як і не надав судового рішення яким встановлено неправомірність рішення відповідача про відмову йому в затвердженні проекту землеустрою щодо віддання такої земельної ділянки.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

За загальним правилом, яке встановлено у частині першій статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків (майнової шкоди) у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

У частині другій статті 22 ЦК України визначено, що майнова шкода виражається у формі збитків. У свою чергу збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди на підставі статті 1173 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною дією чи бездіяльністю і негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві шкоди, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Оскільки для наявності зобов`язання з відшкодування шкоди відповідно до статті 1173 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, ці обставини підлягають доказуванню на загальних підставах та відповідно до статей 12, 81 ЦПК України є обов`язком позивача.

Отже, обов`язковою умовою відшкодування заподіяних збитків та майнової шкоди є порушення прав особи внаслідок незаконних дій або бездіяльності та наявність реального збитку та шкоди

У статтях 1173, 1174 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі посадовою або службовою особою органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, а також, завдана органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів чи вини посадової або службової особи.

Ураховуючи викладене та те, що належними й допустимими доказами позивач не підтвердив неправомірності дій відповідача, що виключає задоволення вимог про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, стягнення упущеної вигоди, так як ці вимоги є похідними від вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності Головного управління, як суб`єкта владних повноважень, вирішення якої можливе в порядку адміністративного судочинства.

Такий висновок суду відповідає позиції Верховного Суду вказаної в постановах від 15.05.2019 по справі № 757/72592/17 та 31.10.2019 по справі № №520/8647/17.

Щодо заяви представника відповідача про закриття провадження у справі на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України то підстав для цього суд не вбачає.

Так, згідно ухвали Ленінського районного суду від 18.01.2019 по справі № 489/6705/18, залишеною без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 27.02.2019, провадження в справі було закрито через те, що на даний спір не поширюється юрисдикція цивільного судочинства, оскільки ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогами про визнання неправомірними дій Головного управління з одночасним заявленим вимог про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, упущеної вимоги, які є похідними вимогами. У справі, що розглядається, вимог про визнання дій Головного управління неправомірними позивачем не заявлено.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області про стягнення матеріальної, моральної шкоди та упущеної вигоди відмовити.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності з пунктом 15.5 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ленінський районний суд міста Миколаєва або в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Інформація про учасників справи:

позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

відповідач Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області, місцезнаходження: м. Миколаїв, пр.т Миру, 34, .

Повний текст судового рішення складено 21.12.2019.

Суддя І.В.Коваленко