КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа №369/3138/19
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/7984/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Коліснику В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» на ухвалу судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 березня 2019 року (суддя Ковальчук Л.М.) про відкриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» про визнання події страховим випадком та стягнення страхового відшкодування,

встановила:

у березні 2019р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача матеріальної шкоди у розмірі 969 722грн 80коп.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 березня 2019 року відкрито провадження у даній справі.

У поданій апеляційній скарзі ПрАТ «СК «АХА Страхування» просить скасувати ухвалу судді у зв`язку із недотриманням правил підсудності та прийняти постанову про направлення справи для розгляду до Подільського районного суду м. Києва.

Відповідач посилається на порушення судом норм процесуального права, так як вважає, що за правилами ч. 2 ст. 27 ЦПК України позов повинен розглядатися судом за місцезнаходженням страхової компанії, а твердження позивача про визначення підсудності справи за місцем заподіяння шкоди, є помилковим, оскільки відповідач не є завдавачем шкоди.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Позивач та його представник, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду апеляційної скарги через представника позивача - адвоката Пустового Б.В. (с.с.102), у судове засідання не з`явилися, клопотання про його перенесення не подали, тому відповідно до ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у їх відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача - адвоката Деревецького В.В., який підтримав апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відкриваючи провадження у справі, суддя виходив з того, що дана справа підсудна Києво-Святошинському районному суду Київської області.

Колегія суддів вважає, що такий висновок судді відповідає матеріалам справи та ґрунтується на нормах процесуального права.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що 15 травня 2018

року уклав з відповідачем договір добровільного страхування наземного транспорту, предметом якого є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов`язані з користування, володінням та розпорядженням транспортним засобом Mercedes Benz GLE250, державний номер НОМЕР_1 .

Позивач зазначав, що 28 травня 2018р. на автодорозі Тарасівка-Крюківщина Києво-Святошинського району Київської області, уникаючи зіткнення з іншим автомобілем, він виїхав на праве узбіччя та здійснив наїзд на бетонний блок, внаслідок чого був пошкоджений належний йому на праві власності автомобіль Mercedes Benz GLE250, д.н.з. НОМЕР_1 , чим йому завдані матеріальні збитки. Однак відповідач листом від 1 серпня 2018 року відмовив йому у виплаті страхового відшкодування.

Подаючи позовну заяву до Києво-Святошинського районного суду Київської області, позивач посилався на ч. 5 ст. 28 ЦПК України, згідно якої позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

У преамбулі Закону України «Про страхування» зазначено, що він регулює відносини у сфері страхування і спрямований на створення ринку страхових послуг, посилення страхового захисту майнових інтересів підприємств, установ, організацій та фізичних осіб.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

У статті 2 Закону України «Про страхування» визначено, що страховиками, які мають право здійснювати страхову діяльність на території України, є, зокрема, фінансові установи, які створені у формі акціонерних, повних, командитних товариств або товариств з додатковою відповідальністю згідно із Законом України "Про господарські товариства", з урахуванням того, що учасників кожної з таких фінансових установ повинно бути не менше трьох, та інших особливостей, передбачених цим Законом, а також одержали у встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності.

Згідно статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»фінансова установа - це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що договір страхування - це договір про фінансову послугу, а відтак позивач є споживачем послуг, які надає Страхова компанія «АХА Страхування», і мав правові підстави для звернення до суду у порядку, передбаченому ч.5 ст. 28 ЦПК України.

Як зазначив Верховний Суд України у аналізі судової практики з розгляду цивільних

справ про захист прав споживачів від 1 лютого 2013 року, з урахуванням того, що діяльність страховика підпадає під визначення послуги і виконавця, що містяться в ч. 1 ст. 1 Закону № 1023-XII, то у разі, якщо договір страхування спрямований на задоволення особистих потреб застрахованої фізичної особи, такі правовідносини регулюються Законом № 1023-XII в частині, не врегульованій спеціальним законом.

Цей висновок стосується й договорів майнового страхування, де страхувальниками є фізичні особи, а відносини спрямовані на захист особистих майнових інтересів страхувальника або іншої особи, що визначена у договорі, шляхом задоволення майнової потреби страхувальника, яка виникає або може виникнути після настання певних подій.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не є завдавачем шкоди позивачу, а відтак даний спір не може розглядатися судом за місцем заподіяння шкоди, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Виходячи із змісту ч. 5 ст. 28 ЦПК України, підсудність позову про захист прав споживача може пред`являтися до суду за місцем заподіяння споживачу шкоди.

При цьому, вказана норма процесуального права не визначає, що це шкода, яка завдана у результаті деліктних правовідносин.

У ЦК України не визначається поняття «шкода». Однак, аналіз норм ЦК України свідчить, що законодавець застосовує поняття «шкода» при завданні знецінених майнових і немайнових благ, а поняття «збитки» - лише при завданні майнових втрат.

Згідно ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого предмета договору страхування, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування.

Аналіз вказаних норм права дає підстави для висновку, що страхове відшкодування - це відшкодування, завданих споживачу страхових послуг, збитків.

Про це свідчать також і умови договору добровільного страхування наземного транспорту, який укладено сторонами, пунктом 29 якого сторони погодили порядок визначення розміру збитку та умови виплати страхового відшкодування.

Враховуючи, що позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування завданих йому пошкодженням автомобіля збитків, позивач є споживачем послуг, які надає відповідач, суддя першої інстанції правомірно відкрив провадження у справі за місцем заподіяння позивачу шкоди.

Доводи апеляційної скарги, що даний позов повинен розглядатися за місцем знаходження відповідача відповідно до ст. 27 ЦПК України, колегія суддів вважає безпідставними, так як відповідно до положень ст. 28 ЦПК України підсудність даної справи визначається за вибором позивача, зокрема, за місцем заподіяння позивачу шкоди.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що при постановлені ухвали про відкриття провадження у справі суддею не були порушені норми процесуального права, тому не вбачає підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381- 383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» залишити без задоволення, ухвалу судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 березня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 червня 2019 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк