Ухвала

23 січня 2019 року

м. Київ

справа № 174/435/15-ц

провадження № 61-13396св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: фізична особа-підприємець ОСОБА_5, публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області у складі судді Шаповала Г. І. від 17 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі колегії суддів: Максюти Ж. І., Макарова М. О., Прозорової М. Л., від 26 квітня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до фізичної особи-підприємця (ФОП) ОСОБА_5, публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про захист прав споживача шляхом визнання правочинів недійсними.

Позовна заява мотивована тим, що 16 квітня 2015 року до неї у квартиру прийшли представники виробника металопластикових конструкцій для балконів та запропонували їй провести ремонт балкону у її квартирі, встановивши на балконі металопластикові конструкції, загальна вартість яких становила 12 018 грн, з виплатою нею цієї суми у розстрочку на 24 місяці.

Вказувала на те, щопредставник ФОП ОСОБА_5 шляхом омани заволодів її кредитною карткою і з допомогою мобільного платіжного терміналу, без її згоди на те, фактично подав від її імені ПАТ КБ «ПриватБанк» заяву на отримання нею кредиту, а саме оформлення розстрочки на 24 місяці.

Зазначала, що договір споживчого кредиту від 16 квітня 2015 року, укладений між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк», є недійсним з тих підстав, що договір між фізичною особою та юридичною особою має бути укладений у письмовій формі, однак вона кредитного договору з банком не підписувала, а тому відсутня обов'язкова письмова форма цього договору.

При цьому у порушення пункту 2 частини першої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» банк не надав їй як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору, що підтверджується відсутністю письмового договору про надання споживчого кредиту між ними.

Також указувала на те, що договір індивідуального номера заказу від 16 квітня 2015 року вона підписала 18 квітня 2015 року після того, як ФОП ОСОБА_5 її переконала, що це потрібно для подальшого розірвання оспорюваних нею договорів, що підтверджується її заявою на ім'я ФОП ОСОБА_5 від 18 квітня 2015 року.

Також зазначала, що вона не мала волевиявлення на укладення оспорюваних договорів, оскільки розмір її щомісячної пенсії становить 1 049,00 грн, іншого доходу вона не має, у той час як договором кредиту передбачена щомісячна сплата платежу у розмірі 819,27 грн протягом 24 місяців.

З урахуванням зазначеного, ОСОБА_4 просила визнати недійсними договір споживчого кредиту від 16 квітня 2015 року, укладений між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк», та договір індивідуального номера заказу від 16 квітня 2015 року, укладений між нею та ФОП ОСОБА_5

Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 17 липня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано недійсним договір споживчого кредиту від 16 квітня 2015 року, укладений між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПриватБанк».

Визнано недійсним договір індивідуального номера заказу GP-1919L від 16 квітня 2015 року, укладений між ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивач довела, що договір індивідуального номера заказу GP-1919L від 16 квітня 2015 року про виготовлення та передачу у власність ПВХ конструкцій на суму 12 018,00 грн, а також договір кредиту від 16 квітня 2015 року є недійсними, оскільки вони не відповідають вимогам статті 203 ЦК України, частинам першій, третій, четвертій статті 207 ЦК України, частинам першій та другій статті 208 ЦК України, частинам першій статті 215 ЦК України та статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів».

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції. При цьому судом апеляційної інстанції зазначено, що з боку банку договір споживчого кредиту не підписаний, відсутні докази виконання вказаного договору. ПАТ КБ «ПриватБанк» не спростувало, що під час укладення договору споживчого кредиту позивач навмисно була введена в оману представниками ФОП ОСОБА_5 Крім того, позивач не була ознайомлена з повною інформацією про умови кредитування, а саме з Умовами та правилами надання банківських послуг.

У травні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати вказані судові рішення в частині визнання недійсним договору споживчого кредиту, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди дійшли помилкового висновку про визнання договору споживчого кредиту недійсним, оскільки сторонами дотримано письмової форми договору, позивач мала можливість ознайомитись з його умовами та надавши свою кредитну картку представнику ФОП ОСОБА_5 і вказавши пін-код картки, вчинила дії направлені на укладення договору, укладенням якого підтвердила, що вона ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг. При цьому позивач не довела підстав для визнання договору недійсним на підставі статті 230 ЦК України.

Судові рішення в частині вирішення позовних вимог про визнання недійсним договору індивідуального номера заказу GP-1919L від 16 квітня 2015 року не оскаржуються, а тому в силу вимог статті 400 ЦПК України в касаційному порядку не переглядаються.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 червня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

У серпні 2016 року ОСОБА_4 подала заперечення (відзив) на касаційну скаргу, в якому просила відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити судові рішення без змін як такі, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 грудня 2016 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Частиною другою статті 415 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов'язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 12 вересня 2018 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 754/13763/15-ц (провадження № 61-5918сво18) за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки колегія суддів вирішила відступити від висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі № 6-144цс14, зокрема, що Умови надання кредиту фізичним особам існували при укладенні договору, й у заяві позичальника, яку він власноручно підписав, зазначено, що він ознайомлений з такими Умовами та згодний з ними; Умови є складовою кредитного договору, оскільки разом із заявою позичальника та Тарифами банку визначають умови кредитного договору.

Вбачається, що оскаржувані судові рішення у цій справі та оскаржувані рішення у справі, яка передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, постановлені у подібних правовідносинах.

Пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК України визначено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом

10 частини першої статті 252 цього Кодексу до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Оскільки справа у подібних правовідносинах передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у вказаній справі (№ 174/435/15-ц) до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 754/13763/15-ц.

Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 14 частини першої статті 253, статтею 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі № 174/435/15-ц за позовом ОСОБА_4 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживача шляхом визнання правочинів недійсними за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 17 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2016 року до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 754/13763/15-ц.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді: О. В. Білоконь Є. В. Синельников С. Ф. Хопта Ю. В. Черняк