Справа №: 398/4452/19
провадження №: 2/398/2292/19
УХВАЛА

"21" грудня 2019 р. суддя Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області Ніколаєв М.В., розглянувши матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Руссу Надія Олексіївна, до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 , де треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди, завданої кримінальним злочином внаслідок порушення правил дорожнього руху,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною завою до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 , де треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди, завданої кримінальним злочином внаслідок порушення правил дорожнього руху.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що згідно вироку Олександрійського міськрайонного суду від 04.05.2018 року у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України був визнаний винуватим ОСОБА_4 , який відповідно вказаного вироку 27.12.2017 року, керуючи автобусом ПАЗ 32504, належним відповідачеві ОСОБА_2 , грубо порушив вимоги ПДР та допустив наїзд на пішохода позивача по даній справі ОСОБА_1 .

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.12.2019 р. дану справу розподілено судді Ніколаєву М.В.

При вивченні матеріалів справи встановлено, що вирок від 04.05.2018 року був винесений під головуванням судді Ніколаєва М.В.

Оскільки суддя Ніколаєв М.В. був головуючим суддею при винесенні вироку, на підставі якого позивач звернулася до суду, він заявляє самовідвід, так як дана обставина, може викликати об`єктивний сумнів в неупередженості або об`єктивності судді під час розгляду справи.

Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із ч.1 ст.39 ЦПК України, за наявності підстав, зазначених у статях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід.

Відповідно п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу) за наявності обставин, які викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до ст. 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі, питання про відвід вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Згідно з ч.8 цієї статті суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи.

Згідно п.12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету Міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів при винесенні судових рішень у відношенні сторін в судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, тобто вільними від любих зв`язків, упередженості, які впливають або можуть сприйматися як такі, що впливають на здатність судді приймати незалежне рішення. Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси визначеної сторони в якому-небудь спорі. Судова влада повинна користуватися довір`ям не тільки зі сторони сторін в конкретному розгляді, але і зі сторони суспільства в цілому. І суддя повинен бути не тільки реально вільним від будь-якого невідповідного зв`язку, упередженості або впливу, але він повинен бути вільним від цього і в очах розумного спостерігача. Інакше довір`я до незалежної судової влади буде підірвано.

Інститут відводу (самовідводу) є однією з найважливіших гарантій здійснення правосуддя неупередженим та справедливим судом. Відвід (самовідвід) дозволяє виключити найменшу підозру в зацікавленості судді в результатах розгляду конкретної справи, навіть якщо насправді такої зацікавленості немає, оскільки пріоритетною тут є суспільна довіра до суду.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у відповідній частині передбачено: «Кожен має право на справедливий розгляд його справи…незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру…».

Вимога «безсторонності», згідно з судовою практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Білуха проти України», «Салов проти України», «Мироненко проти України», «Фельдман проти України») характеризується двома критеріями: перший полягає у намаганні визначити особисте переконання судді у конкретній справі, а другий - у з`ясуванні того, чи забезпечив суддя достатні гарантії для виключення будь-якого розумного сумніву з цього приводу у сторін.

Відповідно до п. 2.5. Бангалорських принципів поведінки суддів від 19.05.2006 року суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Аналогічний принцип відображено в ч.1 ст.15 Кодексу суддівської етики.

Суддя Ніколаєв М.В. був головуючим суддею при винесенні вироку, на підставі якого позивач звернулася до суду, що відповідно до вимог п.5 ч.1 ст.36 ЦПК України є обставиною, яка викликає об`єктивний сумнів в неупередженості або об`єктивності судді, тому заява судді про самовідвід є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.36,39,40 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Заяву про самовідвід головуючого в справі судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області Ніколаєва М.В. по справі №398/4452/19 (провадження № 2/398/2292/19) за позовом ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Руссу Надія Олексіївна, до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 , де треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди, завданої кримінальним злочином внаслідок порушення правил дорожнього руху - задовольнити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя М.В. Ніколаєв