ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7493/19 Справа № 205/5064/18 Суддя у 1-й інстанції - Шавула В. С. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.

при секретарі Лященко С.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Дніпропетровської області, Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди, завданої органами досудового розслідування та прокуратури

за апеляційними скаргами Прокуратури Дніпропетровської області та Головного управління Державної казначейскої служби України в Дніпропетровській області

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2019 року,-

В С Т А Н О В И В:

20.07.2018 року позивачка звернулась до суду з позовом, у якому просить суд визнати заподіяну їй моральну шкоду в наслідок незаконних дій ГУ НП України в Дніпропетровській області та прокуратури Дніпропетровської області в розмірі 600 000,00 грн. та стягнути ці кошти з Державної казначейської служби України. Позовна заява мотивована тим, що внаслідок незаконних дій з боку прокуратури Дніпропетровської області та ГУНП в Дніпропетровській області, які виразились в безпідставних обшуках за місцем мешкання позивача, витребуванні пенсійної справи, незаконному припинення виплати пенсії, обранні запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання та під час судового розгляду, ОСОБА_1 завдано моральну шкоду. Окрім того, позивач зазначає, що всі ці дії призвели до погіршення стану її здоров`я (а.с.а.с.1-7,72-78,100-101).

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Зобов`язано Державне казначейство України за рахунок коштів державного бюджету із Державного бюджету України відшкодувати на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 шкоду, завдану органами досудового розслідування та прокуратури у сумі 180 000 грн. (сто вісімдесят тисяч грн.00 коп.)

В іншій частині вимог відмовлено (а.с.137-140).

Додатковим рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2019 року доповнено рішення абзацом:

«Вирішуючи питання щодо судових витрат, у відповідності до положень ч.6 ст. 141 ЦПК України, суд зважаючи на те, що позивача звільнено від сплати судового збору, а іншими учасниками справи судових витрат не понесено, у зв`язку із чим, судові витрати слід віднести на рахунок держави» (а.с.164-165).

В апеляційній скарзі Прокуратура Дніпропетровської області просить рішення змінити в частині розміру стягнутої моральної шкоди та порядку стягнення моральної шкоди. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, судом першої інстанції невірно визначено початок перебігу строку перебування позивача під слідством та загальний строк перебування його під слідством та судом, який на думку суду складає 18 місяців та 27 днів. Також зазначив, що судом стягнуто суму моральної шкоди, яка не відповідає розміру відшкодування, визначеного Законом України «Про порядок відшкодування шкоди,завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», неправильно застосовано ст. 23 ЦК України щодо розумності та справедливості при визначенні моральної шкоди, не враховано, що сума відшкодування не повинна призводити до збагачення особи, на користь якої відшкодовується моральна шкода. Судом необґрунтовано прийнято за основу розмір морального відшкодування, не вказано докази, які свідчать про необхідність стягнення визначеної суми, не надано їм належної та повної оцінки. Крім того, суд 1 інстанції дійшов безпідставного висновку щодо зобовязання Державного казначейства України відшкодувати моральну шкоди позивачу, оскільки Державне казначейство України було ліквідовано (а.с. 147-153).

В апеляційній скарзі Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області просить рішення скасувати та ухвалити нове яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що розмір відшкодування моральної шкоди вважає необґрунтовано завищеним. Відповідно до п.3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (набрав чинності з 1 січня 2017 року) мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб (а.с. 176-182).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а рішення суду зміні, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що початок перебігу строку перебування під слідством необхідно рахувати з дати внесення відомостей до ЄРДР - з 02.09.2015 року. Кінцевою датою строку перебування позивача під слідством та судом є день постановлення апеляційним судом ухвали про залишення виправдувального вироку без змін 29.03.2017, що становить 18 місяців та 27 днів. З огляду на те, що за час проведення досудового розслідування та судового розгляду кримінальної справи позивач ОСОБА_1 зазнала моральних страждань, які виразились у погіршенні стану здоров`я, душевних хвилюваннях та переживаннях за свою честь, гідність, особисті права громадянина України, враховуючи час перебування під слідством і судом, суд першої інстанції дійшов висновку, що відшкодуванню підлягає моральна шкода в розмірі 180 000,00 грн.

Колегія суддів не може повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.09.2015 року слідчим Дніпропетровського МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області внесено відомості до ЄРДР за № 0000784 щодо скоєння ОСОБА_1 кримінального правопорушення, кваліфікованого за ч.2 ст.190 КК України (а.с.34).

Відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000784 в ході проведення досудового розслідування, зокрема, за фактичним місцем мешкання та за зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 23.09.2015 року проведено обшуки під час яких вилучено документи (а.с.35-36).

Проведено інші процесуальні дій в ході яких в УПФУ в Ленінському районі м. Дніпропетровська та за місцем роботи позивача в КП «Дніпропетровській метрополітен» проведено обшуки з подальшим вилученням речей і документів.

01.10.2015 року УПФУ в Ленінському районі м. Дніпропетровська припинено виплату пенсії ОСОБА_1 та подано позовну заяву у кримінальному проваджені щодо стягнення з останньої матеріальної шкоди у розмірі 91 661,29 грн. (а.с.37).

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.10.2015 року обрано ОСОБА_1 запобіжний захід у кримінальному провадженні № 0000784 у вигляді особистого зобов`язання.

Вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.03.2016 року № 205/7762/15-к ОСОБА_1 визнано невинуватою у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України та виправдано в зв`язку з відсутністю в її діях складу зазначеного кримінального правопорушення. Цивільний позов УПФУ у Ленінському районі м. Дніпропетровська залишено без розгляду (а.с.16-22).

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29.03.2017 року у справі № 205/7762/15-к вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.03.2016р. залишено без змін (а.с.23-33).

Постановою Верховного Суду № 205/7762/15-к від 31.05.2018 року вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.03.2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29.03.2017 року стосовно ОСОБА_1 залишено без змін (а.с.12-15).

Так, згідно п. 14 ч. 1 ст. 3 КК України притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення;

Крім того, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 27.10.1999 року № 9-рп-99 притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину

Відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000784 вбачається, що позивачці було повідомлено про підозру 16.10.2015 року (ас.36).

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з доводами Прокуратури Дніпропетровської області, що термін перебування ОСОБА_1 під слідством і судом необхідно рахувати з 16.10.2015 року - моменту повідомлення про підозру, і до 29.03.2017 року - дата постановлення ухвали апеляційним судом Дніпропетровської області, що становить 17 місяців 13 днів.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Таким спеціальним нормативно-правовим актом є Закон України від 01 грудня 1994 року "Про порядок відшкодування шкоди,завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду"

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно частин 2 та 3 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Відповідно до Закону України "Про державний бюджет України на 2019 рік" від 23 листопада 2018 року, установлено з 1 січня 2019 року мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 4 173 грн.

З урахуванням викладеного, розмір відшкодування слід розраховувати, виходячи з установленого законодавством розміру мінімальної заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством.

Враховуючи обставини справи, мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди за кожен місяць перебування під слідством чи судом становитиме 70 941,00 грн. (4 173 грн х 17 місяців).

Відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 70941,00 грн. відповідає вимогам розумності та справедливості.

Посилання в апеляційній скарзі Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, що при визначені розміру моральної шкоди, як розрахункова величина мінімальна заробітна плата повинна застосовуватися у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, колегія суддів вважає безпідставним, так як станом на день розгляду справи у Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідні зміни внесені не були, а пункт 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 6 грудня 2016 року стосується виплат, які здійснюються при трудових правовідносинах і не може застосовуватися до правовідносин сторін, які виникли у даній справі, за аналогією.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги Прокуратури Дніпропетровської області відносно того, що судом 1 інстанції безпідставно в оскарженому рішенні зобов`язано Державне казначейство України відшкодувати моральну шкоду позивачу.

У 2011 році Державне казначейство України ліквідовано, відповідно до постанови КМУ від 28.03.2011 року № 346 Про ліквідацію урядових органів.

Указом Президента України від 13.04.2011 року №460/2011 Про Положення про Державну казначейську службу України встановлено, що Державна казначейська служба України є правонаступником прав та обов`язків Державного казначейства України.

Відповідно до пункту 4 Про Положення про Державну казначейську службу України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України, яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року в справі 910/23967/16).

На вказані обставини суд першої інстанцій уваги не звернув та дійшов помилкового висновку щодо зобов`язання Державного казначейства України за рахунок коштів державного бюджету із Державного бюджету України відшкодувати моральну шкоду позивачу у розмірі 180 000 грн.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає відповідній зміні в частині стягнутої суми на відшкодування моральної шкоди та порядку її стягнення, з вищезазначених підстав.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Прокуратури Дніпропетровської області та Головного управління Державної казначейскої служби України в Дніпропетровській області задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2019 року змінити в частині стягнутої суми на відшкодування моральної шкоди та порядку її стягнення та резолютивну частину викласти в такій редакції:

«Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 грошові кошти в рахунок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду у сумі 70 941,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: