Справа № 385/1743/18
Провадження №2/405/1499/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2019 року Ленінський районний суд м.Кіровограда у складі:

головуючого судді Іванової Л.А.

при секретарі Тюпі Ю.В., Лисонь В.В., Шумейко Ю.В.,

за участю учасників справи:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_1 адвоката Коробєйнікова А.В.,

та представника третьої особи

без самостійних вимог на предмет

спору АТ «Укрсоцбанк» - Луньової А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кропивницький цивільну справу №385/1743/18 за позовом ОСОБА_1 (місце проживання за адресою АДРЕСА_1 ) до державного реєстратора Кіровоградської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Мешкова Олександра Олеговича (Кіровоградська обл., м. Гайворон, вул. Великого Кобзаря, 1/18, оф. 2), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (вул. Ковпака, 29, м. Київ, 03150) про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Гайворонського районного суду Кіровоградської області з позовом до відповідача державного реєстратора Кіровоградської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Мешкова О.О., треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , АТ «Укрсоцбанк», в якому (позові) просила визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Мешкова О.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер № 41123891 від 16.05.2018 року; скасувати запис про право власності № 26171857 в реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно, який був внесений на підставі рішення № 41123891 від 16.05.2018 року.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 28.10.1998 року вона уклала договір купівлі-продажу квартири за адресою АДРЕСА_3 яка (квартира), як потім стало відомо, була відчужена їй за підробленими документами, що було в подальшому встановлено судом. Вказала, що у даній квартирі вона зі свою родиною проживає до сьогоднішнього дня, однак власником квартири вона так і не стала, та згідно державного реєстру прав власності на нерухоме майно власником вказаної квартири значився ОСОБА_2 , який фактично жодного відношення до квартири не має, та на даний час вона (позивач) подала позов до суду про визнання за нею права власності на дану квартиру за набувальною давністю. Проте, в серпні 2018 року їй згідно інформації, отриманої з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стало відомо, що квартира АДРЕСА_4 , перереєстрована державним реєстратором ОСОБА_3 за № 41123891 від 14.05.2018 року та власником зазначеного нерухомого майна являється АТ «Укрсоцбанк», при цьому, підставою виникнення права власності відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно став іпотечний договір № 2079 від 30.05.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Новицькою І.О., договір кредиту № 917-Ф01 від 30.05.2006 року, видавник Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» та рекомендоване повідомлення, серія та номер: 14000 НОМЕР_1 0, видане 22.03.2018 року, видавник: Укрпошта; повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, серія та номер: /В/УСБ-483, виданий 22.03.2018 року, видавник: ПАТ «Укрсоцбанк».

Таким чином, на сьогоднішній день фактично змінився власник квартири, в якій вона (позивач) проживає та на право власності якої претендує.

Вказала, що рішення державного реєстратора Мешкова ОСОБА_4 . ОСОБА_4 . являється незаконним, з тих підстав, що порушено процедуру реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відповідно до чинного законодавства, з огляду на те, що власником спірної квартири був зареєстрований ОСОБА_2 , який у даній квартирі жодного дня не проживав та ніякого відношення до неї не має. Між ОСОБА_2 та АКБ СР «Укрсоцбанк» 30.05.2006 року був укладений кредитний договір, відповідно до якого Банк надав ОСОБА_2 у тимчасове користування кошти у сумі 28 300 доларів США, та крім того, між тими самими сторонами був укладений також іпотечний договір, предметом якого стала квартира АДРЕСА_4 . АТ «Уксоцбанк», як правонаступник АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» надіслав іпотекодавцю ОСОБА_2 повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням за місцем його проживання, яке нібито ОСОБА_2 отримав в березні 2018 року, про що у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення № 140 знаходиться його підпис. Проте, фактично вказаний лист ОСОБА_2 не отримував, що підтверджується листом ПАТ «Укрпошта» від 14.09.2018 року № 210/26-04, з якого вбачається, що поштове відправлення № 140 з рекомендованим повідомленням про вручення відправлене 27.03.2018 року із м. Чернігова на ім`я ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , надійшло до обслуговуючого відділення поштового зв`язку Кропивницький-6 30 березня 2018 року, та протягом встановленого терміну поштове відправлення адресатом не одержане, тому 13.04.2018 року повернуте за зворотною адресою за терміном зберігання.

Таким чином поштове відправлення, яке стало підставою реєстрації права власності на нерухоме майно, - не було фактично вручено адресату та повернуто відправнику, а державному реєстратору подано неправдиву інформацію про отримання поштового відправлення.

Позивач зазначила, що вказана реєстраційна дія та запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено з порушенням норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а запис про державну реєстрацію права власності на квартиру за АТ «Укрсоцбанк» є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки жодної вимоги також не було отримано самим боржником ОСОБА_2 , що також є порушенням постанови Кабінету Міністрів України, більш того, на момент переходу права власності на квартиру до банку державним реєстратором не було враховано Закон України «Про мораторій стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Процесуальні дії по справі: ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 14.11.2018 року (справа № 385/1743/18, провадження № 2/385/731/18) зазначену цивільну справу на підставі ч. 1 ст. 30 ЦПК України передано за підсудністю до Ленінського районного суду м. Кіровограда.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 02.01.2019 року (справа № 385/1743/18, провадження № 2/405/1499/18) прийнято до провадження позовну заяву ОСОБА_1 до державного реєстратора Кіровоградської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Мешкова О.О., треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , АТ «Укрсоцбанк» про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрації, відкрито загальне позовне провадження за даним позовом та призначено підготовче судове засідання у справі.

Крім того, разом з вищевказаною позовною заявою позивачем ОСОБА_1 до Гайворонського районного суду Кіровоградської області було подано заяву про забезпечення позову по зазначеній цивільній справі № 385/1743/18, шляхом заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам органів місцевого самоврядування, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію права власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, внесення до статутних капіталів юридичних осіб, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження та інше), а саме: квартири АДРЕСА_4 .

Ухвалою АДРЕСА_5 районного суду Кіровоградської області від 14.11.2018 року (справа № 385/1743/18, провадження № 2-з/385/2/18) вищевказану заяву про забезпечення позову на підставі ч. 1 ст. 30 ЦПК України передано за підсудністю до Ленінського районного суду м. Кіровограда.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Кіровограда від 28 лютого 2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі №385/1743/18 за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора Кіровоградської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Мешкова Олександра Олеговича, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , акціонерне товариство «Укрсоцбанк» про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрації, шляхом заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам органів місцевого самоврядування, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію права власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, внесення до статутних капіталів юридичних осіб, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження та інше), а саме: квартири АДРЕСА_4 , - залишено без задоволення.

На зазначену ухвалу позивачем ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу та за наслідками апеляційного розгляду ухвала Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28 лютого 2019 року скасована і постановлено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Крім того, ухвалою Ленінського районного суду м.Кіровограда від 28 лютого 2019 року підготовче провадження у даній справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 та в її інтересах представник - адвокат Коробєйніков А.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, зазначених в позові, просили позов задовольнити.

Відповідач державний реєстратор Кіровоградської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Мешков О.О. в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце його проведення повідомлявся судом належним чином, причини неявки суду не відомі, заяви, клопотання відсутні.

Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору АТ «Укрсоцбанк» Луньова А. ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнала в повному обсязі, заперечувала щодо їх задоволення, підтримала позицію, викладену у письмових поясненнях, зареєстрованих судом за № 4809 від 25 лютого 2019 року, на обґрунтування яких зазначено, що з урахуванням ч. 1 ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 15 ЦК України, п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року за № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Отже лише порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Суд повинен установити: чи були порушені, не визнані, обмежені або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні (такий правовий висновок неодноразово викладався Верховним судом та Верховним судом України).

У позовній заяві позивач не вказала, за захистом якого свого порушеного права вона звернулася до суду із вимогою про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора. Також позивач не вказує, які дії чи бездіяльність відповідача призвели або могли призвести до порушення саме її прав чи свобод.

Вказано, що оскаржуваним позивачем рішенням про державну реєстрацію не були і не могли бути порушені права, свободи чи інтереси ОСОБА_1 , оскільки вона не мала і не має жодних прав на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , та навпаки, саме вона (позивач) порушує права третіх осіб по справі, так як, ОСОБА_1 фактично самовільно вселилася до приміщення, яке їй не належить, незаконно та безпідставно проживає у спірній квартирі, не має відносно квартири ні права власності, ні права користування. Так, згідно довідки Відділу реєстрації місця проживання особи Міської ради міста Кропивницького № 1663 від 21.06.2018 за адресою: АДРЕСА_3 зареєстрованих осіб немає. Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12.06.2001 договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_4 № 1063 від 28.10.1998 року, на який посилається позивач, визнано недійсним, та ОСОБА_1 виселено з вказаної квартири.

Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Це означає, що його вчинення не є підставою набуття тих прав та обов`язків, на що спрямовано правочин, зокрема, особа не стає власником майна, переданого їй за правочином, визнаним недійсним, а так само не отримує право користування таким майном.

Згідно рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 26.06.2006 року по справі № 2-1650-06 задоволено позов ОСОБА_1 щодо відшкодування їй завданої злочином матеріальної шкоди в розмірі 125000 грн. за рахунок Державного бюджету України та видано їй відповідний виконавчий лист. Таким чином, всі завдані ОСОБА_1 внаслідок шахрайських дій збитки мали бути відшкодовані саме за рахунок держави, а не за рахунок третіх осіб ОСОБА_2 чи АТ «Укрсоцбанк», як вважає позивач. Отже, на даний час не існує жодної правової підстави для перебування ОСОБА_1 у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 . Враховуючи викладене, оскільки позивач не мала прав на спірну квартиру, і порушити її неіснуючі права рішення про реєстрацію прав власності не могло, ОСОБА_1 не наділена правом судового захисту та подання позовної заяви з викладених у позові підстав. Відтак, у цій справі позивач не довела факт порушення її прав, а отже відсутні і правові підстави для задоволення позову.

Крім того, зазначено, що 30 травня 2006 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 був укладений договір кредиту № 917-Ф01, за умовами якого Банк надав Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового призначення кредит в сумі 28300,00 доларів США зі строком повернення кредиту не пізніше 29.05.2026 року.

В забезпечення виконання ОСОБА_2 своїх зобов`язань за кредитним договором 30 травня 2006 року між Банком та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір, відповідно до якого Позичальник передав в іпотеку Банку спірну квартиру.

При укладенні Іпотечного договору приватним нотаріусом Новицькою І.О. перевірено належність квартири Іпотекодавцю, про що зроблено запис на Договорі.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Сам договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно.

Відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 760/1443 8/15-ц (провадження № 14-38цс18) сформулювала правовий висновок, відповідно до якого позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі- продажу. Сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.

Згідно з пунктом 4.1 іпотечного договору у разі невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем Основного зобов`язання, Іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Пунктом 4.5 іпотечного договору передбачено, що Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів, зокрема, шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку» (п. 4.5.3 Іпотечного договору).

Власне, п.п. 4.1, 4.5 Договору і є відповідним застереженням в іпотечному договорі, яке прирівняне до договору про задоволення вимог іпотекодержателя, та яке є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно.

Відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» Банк задовольнив забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки (рішення державного реєстратора Мешкова О.О., Кіровоградська обласна філія комунального підприємства "Центр державної реєстрації", Кіровоградська обл., № 41123891 від 14.05.2018 р.), а саме: АДРЕСА_3 , яка знаходилась в іпотеці Банку відповідно до умов Іпотечного договору від 30.05.2006 року.

Щодо направлення повідомлення представником третьої особи зазначено, що згідно з частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення.

В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Посилання позивача на не направлення третій особі Банком вимоги про усунення порушень не відповідають дійсності.

Так, відповідні листи були направлені не лише на адресу самовільно захопленого Позивачем предмету іпотеки. Повідомлення направлені також ОСОБА_2 за місцем його фактичного проживання: АДРЕСА_6 АДРЕСА_6 . Крім того, є незрозумілим, яким чином ОСОБА_1 взагалі отримала будь-які, документи, що стосуються вчинення реєстраційної дії.

Щодо дії мораторію представником третьої особи зазначено, що доводи позивача про те, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є безпідставними.

Так, 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

В даному випадку на момент вчинення реєстраційної дії предмет іпотеки не використовувався як місце постійного проживання не лише позичальника, а й взагалі не існувало жодної особи, яка б правомірно та на законних підставах проживала б у квартирі.

Враховуючи викладене, дії відповідача повністю відповідають вимогам чинного законодавства, жодних порушень з боку реєстратора або АТ «Укрсоцбанк» під час звернення стягнення на предмет іпотеки допущено не було.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлявся судом належним чином, причини неявки суду не відомі, заяви, клопотання, - відсутні.

Заслухавши пояснення позивача та в її інтересах представника та представника третьої особа без самостійних вимог на предмет спору АТ «Укрсоцбанк», дослідивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, виходячи з положень ст.12 та ст.13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що за договором купівлі-продажу квартири від 28.10.1998 року, посвідченим приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Корчак Л.В., зареєстровано в реєстрі за № 1063, ОСОБА_6 продав, а ОСОБА_1 купила квартиру АДРЕСА_4 .

Судом також встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12 червня 2001 року (справа № 2-375/2001), яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 24 жовтня 2001 року, та, відповідно набрало законної сили 24 жовтня 2001 року, визнано недійсним договір купівлі-продажу від 28.10.1998 року, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу № 1063, вирішено також виселити ОСОБА_1 з кв. АДРЕСА_4 , зобов`язавши її не чинити перешкоди ОСОБА_6 в користуванні квартирою. Вселено ОСОБА_6 в квартиру АДРЕСА_4 . В задоволенні позову ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні квартирою, прописці та стягнення моральної шкоди, - відмовлено.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16 серпня 2005 року (справа № 2-375/2001) відстрочено виконання рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12.06.2001 року виселення ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_4 по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні майном та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та усунення перешкод в користуванні квартирою до набрання чинності та виконання рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25.06.2005 року про стягнення з Управління казначейства на користь ОСОБА_1 78 300 грн. матеріальної шкоди.

Крім того, вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 лютого 2006 року, який залишено без змін ухвалою колегії суддів апеляційного суду Кіровоградської області від 04.04.2006 року, та який набрав законної сили, ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 143 КК України, в редакції 1960 року, ч. 3 ст. 358 КК України, та призначено покарання за ч. 2 ст. 143 КК України , в редакції 1960 року, у вигляді позбавлення волі строком на 5 років з конфіскацією 1/2 частини майна, яке належить йому на праві особистої власності; за ч. 3 ст. 358 КК України, у вигляді арешту строком на 5 місяців. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно до відбування призначено ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років з конфіскацією 1/2 частини майна, яке належить йому на праві особистої власності.

Зазначеним вироком встановлено, що ОСОБА_7 28.10.1998 року, ввів потерпілу ОСОБА_1 в оману, та, зловживаючи її довірою, прийшли до приватного нотаріуса Корчак Л.В., де, використовуючи підроблені документи, уклав з ОСОБА_1 недійсний договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 , та після укладання зазначеного договору ОСОБА_7 отримав від потерпілої ОСОБА_1 шляхом обману гроші в сумі 4 500 доларів США, що по курсу НБУ становило на той час 15 426 грн., заподіявши тим самим потерпілій значної матеріальної шкоди.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10.09.2010 року, яке набрало законної сили 17.02.2011 року, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_7 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок злочину задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 35 595 грн. майнової шкоди.

На виконання зазначеного рішення Кіровським районним судом м. Кіровограда 23.09.2011 року було видано виконавчий лист № 2-1611, який пред`явлено стягувачем до Кіровського ВДВС Кіровоградського міського управління юстиції та постановою державного виконавця про повернення виконавчого листа стягувачеві від 30.03.2012 року, зазначений виконавчий було повернуто стягувачеві на підставі п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення.

Повторно виконавчий лист до примусового виконання стягувачем ОСОБА_1 не пред`являвся, про що підтвердила в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Крім того, частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ч. 1 ст. 5 ЦПК України)

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року за № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" визначено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частина перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, враховуючи норми ч. 3 ст. 13, ст.. 49 ЦПК України, позивач, який вважає, що його суб`єктивне право порушене, самостійно визначає предмет та підставу позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову.

Підставу позову складають зазначення фактичних обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та докази, на підтвердження зазначених позивачем обставин.

Позивач ОСОБА_1 , звертаючись до суду з зазначеним позовом, оспорює правомірність переходу права власності від попереднього власника ОСОБА_2 до АТ «Уксоцбанк», посилаючись, при цьому, як на підставу позовних вимог про порушення процедури реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і, зокрема, відсутність доказів отримання іпотекодавцем ОСОБА_2 повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням, крім того, на момент переходу права власності на квартиру до банку державним реєстратором не було враховано Закон України «Про мораторій стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а так само, не було перевірено факт отримання іпотекодацем копії письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцю.

Поряд з цим, судом встановлено та не спростовано під час судового розгляду справи позивачем, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири із розстроченням платежу від 30.05.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Новицькою І.О., зареєстровано в реєстрі за № 2067 та в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 30.05.2006 року, ОСОБА_8 передав у власність, а ОСОБА_2 прийняв у власність квартиру АДРЕСА_4 , яка належить продавцю на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 24 грудня 2004 року ОСОБА_9 , приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу по р.№ 3830, зареєстрованого нею ж в Державному реєстрі правочинів 24 грудня 2004 року за № 401184 та в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно обласним комунальним підприємством «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 28 грудня 2004 року, номер запису 3258 в книзі 13.

30 травня 2006 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 був укладений договір кредиту № 917-Ф01, за умовами якого Банк надав Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового призначення кредит в сумі 28300,00 доларів США зі строком повернення кредиту не пізніше 29.05.2026 року.

В забезпечення виконання ОСОБА_2 своїх зобов`язань за кредитним договором 30 травня 2006 року між Банком та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір, відповідно до якого Позичальник передав в іпотеку Банку спірну квартиру АДРЕСА_4 .

При укладенні Іпотечного договору приватним нотаріусом Новицькою І.О. перевірено належність квартири Іпотекодавцю, про що зроблено запис на Договорі.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Сам договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно.

Відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 760/1443 8/15-ц (провадження № 14-38цс18) сформулювала правовий висновок, відповідно до якого позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі- продажу. Сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.

Згідно з пунктом 4.1 іпотечного договору у разі невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем Основного зобов`язання, Іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Пунктом 4.5 іпотечного договору передбачено, що Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів, зокрема, шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку» (п. 4.5.3 Іпотечного договору).

Тим самим, п.п. 4.1, 4.5 Договору і є відповідним застереженням в іпотечному договорі, яке прирівняне до договору про задоволення вимог іпотекодержателя, та яке є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно.

Окрім того, судом встановлено, що виконавчим листом № 2-789/10, виданим Ленінським районним судом м. Кіровограда 03.08.2010 року на виконання рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10.02.2010 року, за яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту № 17-Ф01 від 30 травня 2006 року в розмірі 361 638 грн. 70 коп.

Також судом встановлено, що ПАТ «Укрсоцбанк» було направлено ОСОБА_2 на декілька адрес, а саме: ( АДРЕСА_7 АДРЕСА_8 ) повідомлення від 22.03.2018 року про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання спору на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням, в якому (повідомленні) зазначено, що ПАТ «Укрсоцбанк» має право вимоги заборгованості по кредитному договору № 420/917-Ф01 від 30.05.2006 року, згідно якого являється іпотекодержателем нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_4 , загальною площею 46,3 кв. м., в тому числі житловою площею 31,4 кв.м., що є предметом договору іпотеки, яким забезпечено виконання зобов`язання по зазначеному договору. Крім того, зазначено про необхідність сплати боргу по кредитному договору, розмір якого станом на 19 лютого 2018 року складає 70 307,72 дол. США, що відповідно до курсу НБУ станом на 19 лютого 2018 року складає 1 897 667,87 грн., чим спростовуються доводи позивача про неотримання зазначеного повідомлення ОСОБА_2 за місцезнаходженням іпотечного майна, де фактично проживає вона (позивач).

Відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» Банк задовольнив забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки (рішення державного реєстратора Мешкова О.О., Кіровоградська обласна філія комунального підприємства "Центр державної реєстрації", Кіровоградська обл., № 41123891 від 14.05.2018 р.), а саме: АДРЕСА_3 , яка знаходилась в іпотеці Банку відповідно до умов Іпотечного договору від 30.05.2006 року.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державному реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 133039256 від 02.08.2018 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є наявною актуальна інформація про об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_3 , номер запису про право власності: 26171857, дата, час державної реєстрації: 14.05.2018 року, 17:02:37, державний реєстратор: ОСОБА_3 , Кіровоградська обласна філія комунального підприємства «Центр державної реєстрації», Кіровоградська обл., підстава виникнення: іпотечний договір, серія та номер 2079, виданий 30.05.2006 року, видавник: приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу Новицька І.О., договір кредиту, серія та номер №17-Ф01, виданий 30.05.2006 року, видавник: Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» та рекомендоване повідомлення, серія та номер: 14 0, видане 22.03.2018 року, видавник: Укрпошта; повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, серія та номер: /В/УСБ-483, виданий 22.03.2018 року, видавник: ПАТ «Укрсоцбанк»; форма власності: приватна, розмір частки: 1/1, власники: ПАТ «Укрсоцбанк».

Згідно з ч.5 ст.12 ЦПК України, п.1 ч.1 ст.189 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій.

Частиною 4 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона несе ризик настанняч наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

З огляду на зазначене та розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих учасниками справи доказів, а також виходячи зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем, і, вирішуючи справу за тим позовом, який пред`явлений, і щодо того відповідача, який зазначений в ньому (позові), суд приходить до висновку, що у поданій позивачем позовній заяві останньою не зазначено за захистом якого свого порушеного права вона звернулася до суду, заявляючи вимоги до державного реєстратора про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 41123891 від 16.05.2018 року, а не сторін оспорюваних правовідносин ( ОСОБА_2 та АТ «Укрсоцбанк»), які заявлені позивачем як треті особи, без самостійних вимог на предмет спору, крім того, позивачем не зазначено, які саме дії чи бездіяльність відповідача, до якого позивачем пред`явлено позов, призвели до порушення саме її позивача ОСОБА_1 прав та свобод, окрім того, судом відзначається, що оскаржуваним позивачем рішенням державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, не були порушені права та інтереси позивача ОСОБА_1 , з тих підстав, що остання не має визначених законом прав на квартиру АДРЕСА_4 , при цьому, позивачем заявлено позовні вимоги, які є похідними від спору про право на майно, а саме: квартиру АДРЕСА_4 , однак таких вимог про захист (поновлення) свого права чи інтересу позивач не пред`явила, відтак у даній цивільній справі позивач ОСОБА_1 не довела суду шляхом подання належних та допустимих доказів факту порушення її прав, тим самим правові підстави для задоволення позову ОСОБА_1 до державного реєстратора Кіровоградської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Мешкова О.О. про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер №41123891 від 16.05.2018 року, відсутні, що є наслідком відмови у задоволенні зазначеної позовної вимоги, а так само не підлягає задоволенню і вимога позивача ОСОБА_1 про скасування запису про право власності №26171857 в реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно, який був внесений на підставі рішення №41123891 від 16.05.2018 року, яка є похідною від попередньої вимоги про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в задоволенні позову, - на позивача.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 7, 10, 12, 13, ст.ст.77-80, 81, 95, 133, 141, 235, 258, 259, 263, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до державного реєстратора Кіровоградської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Мешкова Олександра Олеговича, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , акціонерне товариство «Укрсоцбанк» про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора Мешкова Олександра Олеговича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер №41123891 від 16.05.2018 року; скасування запису про право власності №26171857 в реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно, який був внесений на підставі рішення №41123891 від 16.05.2018 року, - залишити без задоволення.

Судові витрати по справі віднести за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з підстав, передбачених ч.ч.2, 3 ст.354 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається до Кропивницького апеляційного суду через Ленінський районний суд м.Кіровограда.

Повне судове рішення виготовлено 19 серпня 2019 року.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Лілія Андріївна Іванова