Постанова

Іменем України

04 грудня 2019 року

місто Київ

справа № 468/1082/16-ц

провадження № 61-1340св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С., Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» на рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 29 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Ямкової О. О., Колосовської С. Ю., Коломієць В. В.,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО»

(далі - ТОВ «АВТО ПРОСТО») про визнання недійсним договору з моменту його вчинення та стягнення грошових коштів у розмірі 45 856, 23 грн, що сплачені на виконання цього договору.

Позивач обґрунтовував заявлені вимоги тим, що 25 вересня 2010 року між сторонами укладена угода № 0328361 з додатками №№ 1, 2, 4 і 5, відповідно до якої відповідач зобов`язався надати йому послуги з придбання транспортного засобу «ЗАЗ Славута» вартістю 38 880, 00 грн за системою придбання товарів у групі.

Під час виконання угоди відповідач повідомив позивача про заміну моделі «ЗАЗ Славута» спочатку на модель «Chery QQ» з 01 грудня 2010 року, а з 01 березня 2014 року на модель «ZAZ SENS» з підвищенням ціни на автомобіль та відповідних внесків.

Вважав, що угода від 25 вересня 2010 року є недійсною, оскільки укладена ним під впливом обману і з використанням відповідачем нечесної підприємницької практики, зокрема, угода містить несправедливі умови та є односторонньою і передбачає лише права ТОВ «АВТО ПРОСТО» без будь-яких обов`язків, а відповідальність за невиконання договору несе виключно учасник програми; угодою не визначені строки отримання автомобіля та терміни її дії, а фонд групи з придбання автомобіля формується виключно за рахунок внесків інших клієнтів системи без залучення коштів товариства; надаючи фінансові послуги, відповідач не мав на це відповідної ліцензії.

Стислий виклад заперечень відповідача

Відповідач заперечував проти задоволення позову, вважав, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити у зв`язку з пропуском позовної давності. Крім того, просив відмовити у задоволенні позову по суті позовних вимог, зазначивши, що оскаржувана угода відповідає вимогам законодавства, позивач був ознайомлений з усіма умовами договору, про що свідчить його підпис. Також угодою передбачені взаємні права та обов`язки сторін. На момент укладення угоди 25 вересня 2010 року законом не передбачалося ліцензування діяльності відповідача з надання послуг з адміністрування фінансових активів. Необхідність ліцензування зазначеної діяльності виникла лише після прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» від 02 червня 2011 року, який набрав чинності 09 січня 2012 року. Крім того, механізм отримання відповідної ліцензії врегульований лише після прийняття Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, затверджених розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 09 жовтня 2012 року № 1676, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 29 жовтня 2012 року за № 1805/22117, яке набрало чинності 12 листопада 2012 року. У подальшому, 15 січня 2013 року, відповідач отримав відповідну ліцензію на здійснення зазначеної діяльності, що свідчить про те, що послуги, які надаються ТОВ «АВТО ПРОСТО», здійснюються відповідно до вимог законодавства.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 22 лютого 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовувалось тим, що права позивача не є порушеними, оскільки у діях відповідача відсутня нечесна підприємницька практика та ознаки «пірамідальної схеми».

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 29 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення суду першої інстанції скасовано, позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «АВТО ПРОСТО» на користь ОСОБА_1 суму, сплачену на виконання нікчемного правочину, у розмірі 45 856, 23 грн. Здійснено розподіл судових витрат.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про те, що у діях відповідача відсутні ознаки «пірамідальної схеми», проте в частині визначення ціни та марки товару умови оскаржуваної угоди, за висновками апеляційного суду, свідчать про нечесну підприємницьку практику, що є підставою для встановлення нікчемності правочину. Зробивши висновок про нікчемність оскаржуваної угоди, апеляційний суд застосував до спірних правовідносин наслідки нікчемності правочину.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ засобами поштового зв`язку у грудні 2017 року, ТОВ «АВТО ПРОСТО» просило скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтовувалась порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Заявник зазначив, що апеляційний суд, зробивши висновок про наявність підстав для задоволення позову, помилково не застосував до спірних правовідносин позовну давність. Також вважає, що апеляційний суд не застосував до спірних правовідносин положення закону, який підлягав застосуванню, зокрема Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». На переконання заявника, відсутні правові підстави для нікчемності усього правочину, такі висновки апеляційного суду є необґрунтованими, не відповідають фактичним обставинам справи та нормам матеріального права, умовами оскаржуваної угоди передбачено обов`язок ТОВ «АВТО ПРОСТО» замінити автомобіль у випадку припинення його постачання (виробництва).

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

ОСОБА_1 просив касаційну скаргу ТОВ «АВТО ПРОСТО» залишити без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду без змін. Позивач вважає, що позовна давність ним не пропущена, оскільки він звернувся до суду з позовом, коли йому стало відомо про порушення його прав. Враховуючи, що звернення до суду з позовом відповідач виконував умови договору, а тому були відсутні підстави вважати, що права порушені.

ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДАХ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ

Згідно зі статтею 388 ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що набрав чинності 15 грудня 2017 року, далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 11 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Матеріали касаційного провадження передано до Верховного Суду у січні 2018 року.

Ухвалою Верховного Суду від 08 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ТОВ «АВТО ПРОСТО», а ухвалою від 21 листопада 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом застосовані правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 213 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-IV, далі - ЦПК України 2004 року), відповідно до яких рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд перевірив правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, за наслідками чого зробив такі висновки.

Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 25 вересня 2010 року між ОСОБА_1 та ТОВ «АВТО ПРОСТО» укладено угоду № 0328361

(далі - Угода), предметом якої є надання учаснику фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, спрямованих на придбання автомобіля, за рахунок об`єднання грошових коштів учасників через систему «АвтоТак». Додатком № 1 до угоди передбачено право позивача на придбання автомобіля «ЗАЗ Славута» вартістю 38 880, 00 грн. До укладення цієї угоди позивач ознайомився з її змістом, про що свідчать його підписи в угоді та додатках до неї, а також підтверджується особистими поясненнями позивача про те, що він ознайомлювався зі змістом угоди та долучених додатків.

Під час укладення Угоди ОСОБА_1 отримав примірник Угоди та додатки до неї, які містять опис послуг ТОВ «АВТО ПРОСТО».

Відповідно до статті 10 Угоди підписання цього договору та додатків до нього є підтвердженням факту ознайомлення, розуміння сторонами її умов та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом Угоди й додатків до неї.

Згідно з пунктом 13.8 статті 13 додатка № 2 до Угоди учаснику надається 7 днів для того, щоб він міг детально ознайомитися з Угодою та прийняти її чи відмовитись від участі в системі «АвтоТак». При цьому в разі розірвання Угоди протягом семи днів з дати її підписання учаснику повертається сума всіх коштів, внесених ним на рахунок ТОВ «АВТО ПРОСТО». Для цього необхідно письмово повідомити ТОВ «АВТО ПРОСТО» про розірвання Угоди. Втім, як установлено судом, позивач із заявою про розірвання Угоди в семиденний термін до ТОВ «АВТО ПРОСТО» не звертався, що свідчить про його розуміння та згоду з усіма умовами Угоди.

Відповідно до додатка № 2 до Угоди система «АвтоТак» - це торговельна марка, що зареєстрована згідно із законодавством України та використовується для позначення послуг «АВТО ПРОСТО» з адміністрування системи придбання автомобілів у групах. Кожна укладена угода включається в групу, кожній сформованій групі надається порядковий номер, кожному учаснику системи - порядковий номер його в групі. Після формування групи учасників залучення інших учасників не відбувається. Право на отримання автомобіля здійснюється в порядку, передбаченому Угодою (статтями 5, 6 додатка № 2 до Угоди), і відповідно до платежів, здійснених самим учасником, а не відповідно до платежів, здійснених іншими учасниками групи.

Статтею 3 угоди передбачено, що ТОВ «АВТО ПРОСТО» зобов`язується забезпечити отримання учасником автомобіля згідно з умовами Угоди. При цьому відповідно до статті 8.2 додатка № 2 до Угоди поняття «право на отримання автомобіля» означає право учасника одержати власне автомобіль та обов`язок товариства передати автомобіль у зазначений термін, якщо учасник на момент фактичної передачі автомобіля належно виконує свої зобов`язання. Водночас ТОВ «АВТО ПРОСТО» зобов`язане надіслати постачальнику замовлення на передачу автомобіля учаснику протягом 5 робочих днів після того, як учасник, у якого виникло право на одержання автомобіля, здійснить відповідні платежі.

Відповідно до Угоди між ТОВ «АВТО ПРОСТО» та виробником (дистриб`ютором чи імпортером) останній протягом 30 календарних днів з дня отримання замовлення зобов`язаний передати автомобіль учаснику, який одержав право на отримання автомобіля (пункт 8.1 додатка № 2).

Передбачені Угодою умови дозволяють учаснику сплачувати ціну автомобіля невеликими щомісячними внесками, які названі в Угоді «Чисті внески» або «Внесок в оплату товару».

Відповідно до розділу 1 Визначення термінів додатка № 2 до Угоди цілий чистий внесок - це частина щомісячного повного внеску, який використовується для оплати автомобіля. Половинний чистий внесок - це половина цілого чистого внеску.

Згідно з пунктом 2.6 статті 2 додатка № 2 до Угоди Чисті внески, сплачені учасником у встановлені строки та відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної на момент сплати, зараховуються як відсоток від вартості автомобіля, що, у свою чергу, є оплатою за товар - автомобіль.

Таким чином, в Угоді чітко передбачено, що споживач оплачує кожного місяця частину ціни автомобіля. Крім того, сплачені Чисті внески перерахунку (у зв`язку зі зміною ціни автомобіля) не підлягають. Після одержання автомобіля та реєстрації його на своє ім`я споживач зобов`язаний і надалі сплачувати кошти за автомобіль до повної оплати 100 % від ціни автомобіля.

За системою придбання автомобілів у групах «АвтоТак» кожний із учасників, який належним чином виконує зобов`язання за Угодою, отримує автомобіль через механізм, передбачений в Угоді, оскільки система функціонує таким чином, що кількість учасників групи, яким надається право на отримання автомобіля, відповідає кількості автомобілів, яку можна придбати за рахунок Чистого Фонду групи, створеного за рахунок щомісячних внесків учасників групи (пункт 1.2 статті 1, пункт 4.1 статті 4 додатка № 2 до Угоди).

Керуючись положеннями статті 9 «Заміна, припинення випуску або припинення продажу марки та/або моделі автомобіля, зазначених в Угоді» додатка № 2 до угоди, 30 листопада 2010 року ТОВ «АВТО ПРОСТО» повідомило позивачу про заміну моделі «Славута» на модель «Chery QQ» з 01 грудня 2010 року, а з 01 березня 2014 року моделі «Chery QQ» на модель «ZAZ SENS».

На виконання умов зазначеного договору позивачем сплачено відповідачу періодичні платежі із щомісячною винагородою в загальній сумі 45 856, 23 грн.

14 вересня 2014 року позивач направив відповідачу заяву про розірвання зазначеної угоди.

07 жовтня 2014 року позивачем отримана відповідь, що Угоду розірвано за поданою ним заявою на підставі пункту 13.3 статті 13 додатка № 2 до Угоди.

Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема, поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (що мають ґрунтуватися на вільному волевиявленні учасників правочину).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Частиною першою статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин першої та другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до частин першої та другої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Стаття 19 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

За приписами частин першої, другої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає, зокрема, будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Пунктом 7 частини третьої 19 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що забороняються як такі, що вводять в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції.

Аналіз змісту пункту 7 частини третьої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» дає підстави для висновку, що поняття «пірамідальна схема» у розумінні цієї норми має такі обов`язкові ознаки: а) здійснення сплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів; в) компенсація не за рахунок продажуабо споживання товару.

Таким чином, для кваліфікації «пірамідальної схеми» необхідна наявність усіх трьох ознак.

Відсутність наведених ознак виключає можливість визнання схеми як пірамідальної, тобто такої, що порушує вимоги чинного законодавства України.

Так, пірамідальній схемі властива сплата за можливість одержання окремим учасником компенсації, яка повинна надаватися за рахунок залучення цим учасником схеми інших споживачів.

Зазначений правовий висновок щодо застосування статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» висловлений у постановах Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року у справі № 6-40цс13 та від 25 червня 2014 року у справі № 6-74цс14 і підстави для відступлення від цього правового висновку відсутні.

Укладена між сторонами Угода у рамках системи придбання товарів у групах не є утворенням та розвитком пірамідальних схем у розумінні пункту 7 частини третьої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки ТОВ «АВТО ПРОСТО» надає споживачам послуги на основі системи, кінцевим результатом якої на підставі договору з учасниками групи є отримання автомобілів всіма учасниками, а споживачі сплачують кошти саме за одержання послуги, яка споживається в процесі її надання. Крім того, кожний учасник отримує автомобіль відповідно до платежів, здійснених ним самим, та продовжує сплачувати за автомобіль до повної виплати його вартості.

Такий правовий висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 червня 2018 року у справі № 380/63/16-ц (провадження

№ 14-230цс18).

В оцінці законності та обґрунтованості рішення апеляційного суду Верховний Суд врахував, що недійсність - це така ознака правочину, який його сторони мали намір укласти чи уклали, яка має бути притаманна цьому юридичному факту на момент його вчинення. Якщо недійсність обґрунтовується обставинами, які на момент його вчинення не існували, це не може бути підставою для рішення суду про визнання його недійсним. Так само позивач у справі повинен мати право на позов у матеріальному сенсі на момент вчинення правочину.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 зазначив, що впевнившись, що умови укладеної угоди не виконуються, ним направлено заяву до ТОВ «АВТО ПРОСТО» про розірвання угоди та згодом подано до суду позов про визнання договору недійсним.

Встановлюючи нікчемність правочину з тих підстав, що ТОВ «АВТО ПРОСТО» в односторонньому порядку здійснило заміну товару, апеляційний суд не врахував, що такі дії на момент укладення оспорюваного договору були відсутні, а недотримання умов договору не може бути підставою для встановлення його нікчемності, оскільки порушення умов договору однією із його сторін не може мати наслідком його нікчемність.

Зважаючи на наведені норми матеріального права, а також встановлені фактичні обставини справи, Верховний Суд дійшов висновку про те, що апеляційний суд скасував рішення суду першої інстанції, яке відповідає вимогам закону.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Зважаючи на наведене, Верховний Суд зробив висновок про підставність задоволення касаційної скарги, скасування рішення апеляційного суду із залишенням силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.

За правилами статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Розподіл судових витрат

Згідно із підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається, крім іншого, з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За правилами частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи, що Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги, скасування рішення апеляційного суду із залишенням в силі рішення суду першої інстанції, а також враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», сплачений заявником судовий збір у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 29 листопада 2017 року скасувати, рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 22 лютого 2017 року залишити в силі.

Товариству з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір у розмірі 698, 18 грн, сплачений у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко