ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

11 грудня 2019 року

м. Харків

справа № 610/2162/18

провадження № 22-ц/818/5445/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Пилипчук Н.П. ,

суддів: Кругової С.С., Маміної О.В.,

за участю секретаря судового засідання : Плахотнікової І.О. ,

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа: ПАТ НАСК «Оранта»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ПАТ НАСК «Оранта» про стягнення матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка була подана ним особисто та його представником ОСОБА_3 на рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 11 вересня 2019 року, ухвалене суддею Колодяжною І.М.

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_5 матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 22098.82 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 24.08.2017, близько 09 годині 40 хвилин, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів ВАЗ-2170 р.н. НОМЕР_1 СТ під керуванням ОСОБА_4 та ВАЗ-21063, р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_6 . Внаслідок зіткнення пасажири автомобілів отримали тілесні ушкодження, а водій автомобіля ВАЗ-21063 - ОСОБА_6 помер в лікарні. За даним фактом дорожньо-транспортної пригоди слідчим відділом розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУ Національної поліції в Харківській області було відкрито кримінальне провадження № 0000981 від 24.08.2017 року. Під час розслідування було встановлено, що вказана дорожньо-транспортна подія виникла в результаті порушення п.10.1 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_6 . В діях позивача не вбачається порушень Правил безпеки дорожнього руху України, які перебували б у причинному зв`язку з виникненням даної пригоди, та відповідно ознак складу злочину передбаченого ст. 286 КК України. В результаті наведеної вище ДТП автомобіль позивача зазнав значних механічних ушкоджень, його дружина та донька - отримали легкі тілесні ушкодження. Згідно висновку автотехнічної експертизи № 994/17 від 07.12.2017 року в діях водія ОСОБА_6 вбачаються невідповідності вимогам п.10.1 Правил дорожнього руху України, які, з технічної точки зору, знаходились у причинному зв`язку з настанням ДТП. Зважаючи на те, що учасники дорожньо-транспортної пригоди, окрім ОСОБА_6 , не отримали значних тілесних ушкоджень, наявність яких є обов`язковою для кваліфікації дій винної особи за ст. 286 КК України, то 29.12.2017 року органами досудового розслідування винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000981 на підставі ч. 1 п. 2 ст. 284 КПК України. Наведена вище постанова не була оскаржена слідчому судді або прокурору згідно до вимог КПК України. Під час розслідування було встановлено, що відповідач ОСОБА_5 давати покази відмовилась та пояснила, що у зв`язку з отриманим нею стресом, не пам`ятає події, які відбулися 24.03.2017 року. Наведена вище дорожньо-транспортна пригода стала можливою виключно з вини ОСОБА_6 , що підтверджується також довідкою про дорожньо-транспортну пригоду № 26664/119-24-2017 від 12.12.2017 року. З метою врегулювати питання щодо відшкодування заподіяних матеріальних збитків та моральної шкоди позивач неодноразово звертався по телефону з усними заявами до доньки ОСОБА_6 стосовно виплати матеріальних збитків, які заподіяно внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Але на його намагання врегулювати це питання в досудовому порядку він отримував відповіді про відмову у виплаті грошових коштів, а також отримав погрози про те, що за її заявою позивача буде притягнуто до кримінальної відповідальності за незаконне, як на її погляд, вимагання грошових коштів. 08.04.2017 року позивач застрахував свій автомобіль в ПАТ «Оранта». Згідно з розрахунком ремонтної калькуляції № 1483/17 (звіт № 1483 по встановленню вартості відновлювального ремонту) сума вартості ремонту становить 80952 грн. 56 коп., в тому числі: - загальна вартість робіт - 19.644 грн.12 коп., - загальна сума фарбування - 17267 грн.25 коп., - загальна сума запчастин - 44041 грн. 19 коп. Сума страхового відшкодування, проведеного ПАТ «Оранта» від 17.04.2018 року, становить: 58853грн. 74 коп. Сума заподіяного матеріального збитку (різниця між вартістю ремонту та сумою страхового відшкодування) складає 22098 грн. 82 коп. (80952,56 - 58853,74 = 22098,82). Враховуючи те, що ОСОБА_5 (дружина ОСОБА_6 ) постійно проживала з останнім на час відкриття спадщини, то вона вважається такою, що прийняла спадщину і до неї перейшов обов`язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем, тобто ОСОБА_6 .

У зв`язку із чим просив стягнути із ОСОБА_5 суми заподіяного матеріального збитку у розмірі 22098 грн. 82 коп.

В судовому засіданні 06 червня 2019 року судом ухвалено про заміну неналежного відповідача ОСОБА_5 на ОСОБА_2 .

Рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 11 вересня 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 . Та його представник ОСОБА_3 просять скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги повному обсязі. Посилаються на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду першої інстанції про відсутність звернення позивача до відповідача з письмовою вимогою про відшкодування матеріальної шкоди є незаконними та необґрунтованими. Апелянт вказує, що матеріалами справи підтверджено, що позивач декілька разів звертався до відповідача ОСОБА_7 з пропозицією щодо відшкодування заподіяних йому матеріальних збитків в добровільному порядку, вказані обставини також не заперечувала і сама відповідачка. Також посилається на те, що судом не надано належної оцінки такому факту, що позивачу не було достовірно відомо хто саме є правонаступником померлого ОСОБА_6 . Зазначає, що висновок суду про те, що позивач звернувся до суду із пропуском строку передбаченого ст. 1281 ЦК України спростовується матеріалами справи, оскільки позивач звернувся до суду 25 липня 2018 року, а не 10 жовтня 2018 року, як зазначив суд першої інстанції. Судом також не було враховано, що лише 05.05.2018 року, після виплати ПАТ СК «Оранта» суму страхового відшкодування, позивач мав можливість встановити суму заподіяного йому матеріального збитку. Зазначає, що судом не надано належної оцінки тому, що позивач та його представник фактично не мало самостійної можливості надати відомості щодо вартості майна, одержаного відповідачем у спадщину.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведений розмір спричиненої майнової шкоди та вартість спадкового майна; позивачем не виконані вимоги ст. 1281 ЦК України щодо пред`явлення протягом 6 місяців з дня відкриття спадщини вимог спадкоємцяv ОСОБА_6

Судова колегія не в повній мірі погоджується із висновками суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що 24.08.2017 року близько 09.40 год. в районі 80 км+350 м автодороги Харків - Зміїв Балаклія - Гороховатка , тобто поблизу АРАТ «Євроцемент Україна» відбулося зіткнення автомобілів ВАЗ 2170 , р.н. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля ВАЗ 21063 , р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_6 , внаслідок чого пасажири автомобілів отримали тілесні ушкодження , а водій ОСОБА_6 помер в лікарні.

Відповідно до висновку Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 07.12.2017 року у діях водія автомобіля ВАЗ 21063 , р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_6 вбачається невідповідність вимогам п. 10.1 ПДР України , які з технічної точки зору , знаходяться у причинному зв`язку з настанням ДТП.

29 грудня 2017 року слідчим відділу розслідувань злочинів у сфері транспорту СУ ГУ НП в Харківській області кримінальне провадження №0000981 за фактом ДТП закрито за відсутністю ознак складу злочину передбаченого ст. 286 КК України.

Цивільно правова відповідальність позивача застрахована ПАТ «НАСК «Оранта» , що підтверджується страховим полісом обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/2889/49 від 10.04.2017 року , строком до 09.04.2018 року. Страхова сума відповідальності за шкоду заподіяну життю і здоров,ю потерпілого у розмірі 200 000 грн, шкоду заподіяну майну 100 000 грн. . Франшиза складає 1000 грн.

Відповідно до звіту складеного ФОП ОСОБА_8 №1483 від 10.02.2018 року вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових частин автомобіля ВАЗ 217030 , р.н. НОМЕР_3 , пошкодженого при ДТП 24.08.2017 року складає 63681,50 грн. з урахуванням ПДВ.

Як вбачається з бланку на одержання грошей ПАТ НАСК «Оранта» позивачу ОСОБА_1 виплатила суму страхового відшкодування у розмірі 58 853,74 грн.

Частиною першою ст. 1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом ч.1ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів.

Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У відповідності до п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

В п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року зазначено «розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей1166,1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.»

Висновків про недоведеність вартості спадкового майна та відмову у задоволенні позову з цих підставі суд першої інстанції дійшов з порушення норм процесуального права.

Так, з матеріалів справи вбачається, що в ході розгляду справи в суді першої інстанції позивач заявляв клопотання про витребування доказів, які б дозволили встановити обсяг та вартість спадкового майна. У задоволенні такого клопотання було безпідставно відмовлено, тому відмова у позові з підстав ненадання доказів не відповідає вимогам закону та порушує права позивача.

Безпідставними є і висновки суду першої інстанції про недоведеність розміру майнової шкоди, спричиненої позивачу.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.14 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», встановлено що, при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК України.

Як регламентовано ч.2 ст. 1192 ЦК України - розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Водночас, на правовідносини між сторонами поширюються норми ч. 1 ст.22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме: у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі,відшкодовує у встановленому порядку оцінену шкоду,заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю,здоров`ю, майну третьої особи.

В силу приписів ч. 1ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються зокрема витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Як передбачено ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Звертаючи до суду із позовом ОСОБА_1 просив стягнути із відповідача суму заподіяного матеріального збитку 22098 грн. 82 коп , а саме різницю між вартістю ремонту та сумою страхового відшкодування, яка була отримана від ПАТ НАСК «Оранта» (80952,56 - 58853,74 = 22098,82).

В обґрунтування вказаної суми стягнення посилався на розрахунок ремонтної калькуляції № 1483/17, який є додатком до звіту складеного ФОП ОСОБА_8 №1483 від 10.02.2018 року.

Між тим, для визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження колісного транспортного засобу використовується Методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 року № 1454/5/2092.

Згідно п 8.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 року № 1454/5/2092 вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження за наявності однієї з нижчезазначених умов: а) якщо, незважаючи на принципи внеску та найбільш ефективного використання, вартість відновлювального ремонту КТЗ не менша за його ринкову вартість; б) якщо сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу КТЗ і втрати товарної вартості не менша за ринкову вартість КТЗ; в) якщо неможливо відновити КТЗ відповідно до технічних вимог виробника.

В інших випадках вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлюваного ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників транспортного засобу та величини втрати товарного вигляду. (п. 8.3 Методики)

Колегія суддів вважає, що відокремлений із контексту звіту розрахунок ремонтної калькуляції, який є додатком до звіту помилково прийнятий позивачем за основу у розрахунках, оскільки він сам по собі не визначає розмір майнової шкоди.

Водночас, зазначений звіт, згідно якого вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових частин автомобіля ВАЗ 217030 , р.н. НОМЕР_3 , пошкодженого при ДТП 24.08.2017 року складає 63681,50 грн. з урахуванням ПДВ - колегія приймає в цілому.

Автотоварознавча експертиза, на вирішення якої ставилось би питання про визначення майнової шкоди, завданої в результаті ДТП 24 серпня 2017 року, пошкодженням автомобіля ВАЗ-21063, р.н. НОМЕР_2 - не проводилися, відповідне клопотання суду сторонами не заявлялось.

Між тим, із звіту складеного ФОП ОСОБА_8 №1483 від 10.02.2018 року вбачається, що вартість відновлювального ремонту була визначена з урахуванням ПДВ 20% на запасні частини.

Пунктом 196.1.3 ст. 196 Податкового кодексу України встановлено, що не є об`єктом оподаткування операції з надання послуг із страхування, співстрахування або перестрахування особами, які мають ліцензію на здійснення страхової діяльності відповідно до закону, а також пов`язаних з такою діяльністю послуг страхових (перестрахових) брокерів та страхових агентів.

Оскільки відсутні докази того, що автомобіль відремонтовано та ремонтні роботи виконані особою, що є платником ПДВ, колегія суддів вважає, що від розміру майнової шкоди, визначеної звітом необхідно відрахувати 20 % ПДВ з вартості запчастин, які підлягають заміні.

Без врахування 20% ПДВ на запасні частини сума збитків, згідно висновку, складає 55 045 грн. 97 коп. (63681,50 грн - 20% від 43177,64)

З пояснень позивача встановлено, що він отримав страхове відшкодування у розмірі 58853,74 грн. від ПАТ НАСК «Оранта», тобто від страхової компанії в якій він застрахував власну цивільно-правову відповідальність, оскільки ця страхова компанія домовилась про таке із страховою компанією АТ "СК "Країна", в якій була застрахована цивільно-правова відповідальність ОСОБА_6 .

Враховуючи те, що вартість матеріального збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди без ПДВ - 55 045 грн. 97 коп. не перевищує виплачений позивачу розміру страхового відшкодування, судова колегія вважає, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Крім того, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо недоведеності факту звернення до спадкоємців померлого ОСОБА_6 в строки, передбачені ст. 1281 ЦК України.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції позивач пояснив, що дізнався про смерть ОСОБА_6 в середині вересня 2017 року.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

За змістом ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Дізнавшись про відкриття спадщини у вересні 2017 року позивач протягом 6 місяців мав звернутися до спадкоємців ОСОБА_6 . Той факт, що позивач телефонував спадкоємцям ОСОБА_6 не доведений, ці обставини відповідач не визнає у відзиві на позов (а.с. 210-212) Доводи позивача про те, що йому не було відомо про коло спадкоємців, не був визначений розмір збитків - не є обґрунтованими, оскільки позивач не був позбавлений можливості звернутися із відповідною претензією до нотаріальної контори, розмір збитків був визначений суб`єктом оціночної діяльності до спливу вказаного шестимісячного строку.

Отже, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - зміні в частині мотивів відмови у задоволенні позову. У задоволені позову ОСОБА_1 належить відмовити з підстав наведених у постанові суду апеляційної інстанції.

Частинами 1, 2, 4 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка була подана ним особисто та його представником ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 11 вересня 2019 року змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позовних вимог.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття , але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.П.Пилипчук

Судді С.С. Кругова

О.В. Маміна