РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/14890/18

пр. № 2/759/1956/19

21 січня 2019 року Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Коваль О.А.

при секретарі Грень О.О.

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у залі суду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві про зняття арешту зі спадкового майна,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася у вересні 2018 р. до суду з позовом до Святошинського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві про зняття арешту зі спадкового майна. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач є спадкоємцем за законом спадкового майна після смерті її сина - ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 р. Після смерті відкрилась спадщина, зокрема, на 1/5 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1. ОСОБА_2 звернулась до 12 КДНК у встановлений строк для прийняття спадщини, але нотаріусом їй було відмовлено у зв'язку з тим, що на 1/5 частину квартири, що належала ОСОБА_3 було накладено арешт на підставі постанови Відділу Державної виконавчої служби у Святошинському районі, серії НОМЕР_1 від 28.07.2005 р., та постанови Державної виконавчої служби у Святошинському районі м. Києва № 186/14 від 01.11.2006 р. На заяву позивача до Святошинського РВ ДВС м. Києва про зняття арешту, їй було надано відповідь, що виконавче провадження в рамках якого було накладено арешт на майно знищено у зв'язку з закінченням строків зберігання, у зв'язку з чим у знятті арешту відмовлено. У зв'язку з наведеним ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просила зобов'язати відповідача знати арешт, накладений цими постановами, та виключити є Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна записи про арешт квартири за вищезазначеною адресою, оскільки наявність обтяження майна позбавляє право позивача оформити спадщину на це майно.

Ухвалою суду від 26.09.2018 р. відкрито провадження у справі, яке прийнято розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Згідно ухвали від 09.11.2018 р. здійснено перехід із такого провадження в розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

Представником позивача 20.11.2018 р. до суду було подано заяву про зміну предмета позову, в якій змінено позовні вимоги, а саме позивач просить зняти арешт, накладений зазначеними вище постановами.

В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином. Відзив на позовну заяву не надав.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 р., що підтверджується дослідженим Свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3, виданим відділом реєстрації смерті у м. Києві 28.05.2012 р., актовий запис № 9674.

Відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_2, виданого Ленінградським РАЦС 13.05.1982 р., актовий запис № 1395 матір'ю ОСОБА_3 є позивач - ОСОБА_2.

Згідно довідки Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори від 19.07.2018 р. № 6497/02-14 після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 р. заяву про прийняття спадщини від ІНФОРМАЦІЯ_2 р. подала його мати - позивач ОСОБА_2, інші спадкоємці по даній спадковій справі не звертались (спадкова справа № 848/12, реєстраційний номер спадкової справи у спадковому реєстрі № 53220642).

Як становлено з інформаційної довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, дійсно, на 1/5 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_3 на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про право приватної власності №3629 від 15.12.2000 р., виданого Ленінградською районною радою народних депутатів міста Києва, було накладено арешт нерухомого майна постановою Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції м. Києва НОМЕР_1 від 28.07.2005 р. (реєстраційний номер обтяження 2263041); постановою Державною виконавчою службою Святошинського району м. Києва № 186/14 від 01.11.2006 р. (реєстраційний номер обтяження 4113225).

Як вбачається із дослідженого в судовому засіданні листа Святошинського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у місті Києві від 14.09.2018 р. № 56086, позивачу було відмовлено у знятті арешту з 1/5 частини квартири за адресою АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_3 у зв'язку з тим, що матеріали виконавчого провадження, яким накладено арешт знищені на підставі вимог наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями» від 07.06.2017 р. №1829/5 у зв'язку із закінченням строків зберігання виконавчого провадження, переданого до архіву органу виконавчої служби. Таким чином, виконавче провадження за яким було накладено арешт на майно боржника, на виконанні у відділі не перебуває, надати більш детальну інформацію, щодо переліку проведених дій, їх дат та наслідків проведення під час перебування виконавчого документа не виявляється можливим у зв'язку із знищенням матеріалів виконавчого провадження.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Частина 2 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Так як відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Враховуючи викладене, оскільки право власності позивача ніким не оспорюється, 1/5 частина квартири за адресою: АДРЕСА_1, фактично належить ОСОБА_2, однак оформити її належним чином як того передбачає чинне законодавство України, вона не має можливості, так як на неї накладено арешт, а підстави для арешту майна на даний час відсутні, а тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та необхідність зняття арешту.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 77-83, 89, 95, 259, 263, 265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 - задовольнити.

Зняти арешт накладений постановою Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції м. Києва НОМЕР_1 від 28.07.2005 р. (реєстраційний номер обтяження 2263041 від 05.08.2005 р.), та зняти арешт накладений постановою Державної виконавчої служби Святошинського району м. Києва № 186/14 від 01.11.2006 р. (реєстраційний номер обтяження 4113225 від 24.11.2006 р.), що були накладені на 1/5 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_3.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Коваль О.А.