Справа № 297/876/19
09 грудня 2019 року м. Берегове
Берегівський районний суд Закарпатської області в особі: головуючого Гал Л. Л., за участю секретаря Адамчо К.С., позивача ОСОБА_1 , його представника за ордером - адвоката Мензак Ю.Ю., представника третьої особи органу опіки та піклування Берегівської міської ради за довіреністю Удут В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача орган опіки та піклування Берегівської міської ради, про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів,
В квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся із позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача орган опіки та піклування Берегівської міської ради, про визначення місця проживання дітей, а саме: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з ним, позивачем, та стягнення аліментів на їх утримання в твердій грошовій сумі у розмірі по 1500 гривень на кожну дитину щомісячно, і до досягнення ними повноліття.
Позов мотивований тим, що шлюб між сторонами на даний час не розірвано, однак у Берегівському районному суді триває судовий процес щодо його розірвання (цивільна справа № 297/455/19). Крім того, позивач зазначив, що більше року вони з відповідачкою проживають окремо. Так, ще під час спільного проживання між ними неодноразово траплялися сварки та скандали, по причині того, що відповідачка знайомилась з різними чоловіками у соціальних мережах, а в подальшому навіть знайомилась з ними у реальному житті, та зраджувала позивачу у подружній вірності.
Від шлюбу сторони мають двох спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Як зазначає позивач, до виховання дітей відповідачка відносилась несерйозно, належним чином з ними не займалася, не привчала дітей до самостійності, не вчила їх важливим навикам, у дитячий садок дітей не водила. Отже, він, позивач, повністю займався організацією життя дітей та їх вихованням.
Відповідачка ОСОБА_2 неодноразово йшла із дому не повідомляв причини і не поверталась додому навіть ночувати. Так, в березні 2018 року відповідачка пропала без жодної звістки на 5 днів, а потім з`явилась. Потім, близько через 2 тижні, скориставшись тим, що він, позивач, знаходився на роботі, відповідачка зібрала речі та поїхала. Як протягом тих 5 днів, так і після її від`їзду, діти залишались з ним. Раз на тиждень вона дзвонила або писала смс-повідомлення. Тільки в середині травня 2018 року приїхала, однак жодних коштів на утримання дітей не надала.
Після цього, відповідачка ОСОБА_2 кілька днів жила у прабабки позивача, а потім винаймала квартиру в м. Берегове, де прожила трохи більше 2-х місяців з дітьми. Протягом цього часу позивач регулярно їх навідував, надавав кошти та привозив речі і ліки, які придбавав для дітей. В один момент дружина позивача сказала останньому, що не має коштів на квартплату і тоді він дав 3300 грн., однак потім виявилось, що кошти за оренду вона, ОСОБА_2 , так і не сплатила. Через кілька днів ОСОБА_2 разом з дітьми зникла, не повідомивши куди. Провівши пошуки, позивач знайшов дітей у с. Мочола у будинку матері відповідачки, та яка зловживає алкогольними напоями. Сама відповідачка, як виявилось, поїхала до Польщі. За допомогою працівників поліції, яких викликав позивач, останній забрав дітей. З того часу ОСОБА_1 виховує дітей за своїм місцем проживання, без участі дружини.
Крім цього, позивач зазначив, що відповідачка інколи приходила побачитись з дітьми, однак матеріально жодним чином не допомагала, і навіть соціальну допомогу при народженні дитини, яку вона отримувала, використовувала на власні потреби.
За таких обставин, позивач переконаний, що діти повинні проживати разом з ним, адже до моменту звернення в суд із даним позовом він їх виховував, жодних проблем не виникало, знає всі звички і потреби дітей, ставиться до них із порозумінням та терпінням, він з дітьми проживає у будинку його батьків, які при потребі з радістю йому допомагають у вихованні дітей. Він, позивач, має постійну неофіційну роботу, працюючи на будівельних роботах, є людиною психічно адекватною, спокійною, врівноваженою, серйозною, відповідальною та цілеспрямованою. Разом з тим, відповідачка є особою мінливою, несерйозною, безвідповідальною, не має постійної роботи, житла.
Ухвалою Берегівського районного суду від 21.05.2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання за правилами загального позовного провадження (а.с. 18-19).
21.08.2019 року через канцелярію суду отримано відзив відповідачки ОСОБА_2 , згідно якого вона вважала, що у позові слід відмовити. У відзиві вказала, що після припинення сімейних відносин із позивачем вона стала проживати разом з дітьми у своєї матері. Позивача описує як конфліктну, неврівноважену людину, який систематично вживає алкоголь, були випадки вчинення з його боку насильства в сім`ї, притягався за це судом до адміністративної відповідальності. У зв`язку з подачею нею позову про розірвання шлюбу, всупереч її волі, позивач забрав дітей за своїм місцем проживання. Відповідачка ОСОБА_2 також заперечує, що діти у серпні 2018 року були передані позивачу, та обґрунтованість висновку органу опіки і піклування по справі. Стверджує, що позивач як батько не здатен забезпечити гармонійний розвиток дітей, забезпечити їм сприятливі умови фізичного і морального розвитку. Вона ж має постійне місце проживання та роботи, та з урахуванням віку дітей, вважає діти повинні проживати з нею (а.с. 38-51).
Згідно поданої відповіді на відзив позивач зазначив, що в березні 2018 року дружина без його згоди поїхала за кордон, залишив дітей з ним, та повернулась лише у травні 2018 року. Діти понад рік проживають тільки з ним, дружина дуже рідко приїжджала до дітей і він не мав жодних заперечень щодо їх побачень. Стверджує, що проживання дітей із ним у будинку його батьків є безпечним, спокійним. Він є відповідальною, адекватною людиною та більш здатний забезпечити виховання і зростання дітей. Оскільки відповідачка ОСОБА_2 подала позов на розірвання шлюбу, що розглядається в іншому провадженні, тому він вважає, що вона має намір укласти шлюб із іншим чоловіком, якого знайшла собі в соцмережах у Польщі, зраджувала у подружній вірності, і від того чоловіка ІНФОРМАЦІЯ_3 народила дитину (а.с. 79-84).
В порядку п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України представником позивача - адвокатом Мензаком Ю.Ю. була подана заява про збільшення позовних вимог, згідно якої просив стягувати з відповідачки в користь позивача аліменти на утримання спільних малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в твердій грошовій сумі у розмірі по 2000 гривень на кожну дитину щомісячно, і до досягнення ними повноліття, мотивуя тим, що відповідачка в підготовчому засіданні ствердила, що має постійне місце роботи, де отримує заробітну плату в сумі близько 12 000 гривень на місяць (а.с.107).
В підготовчому засіданні, згідно до ст. 197 ЦПК України суд вирішив наступні клопотання та заяви.
Так, в підготовчому засіданні представник позивача адвокат Мензак Ю.Ю. підтримав клопотання, викладене в позовної заяві та в окремому клопотанні про виклик та допит у якості свідків : 1) позивача ОСОБА_1 ; 2) ОСОБА_7 ; 3) ОСОБА_8 (а.с. 6, 89); 4) ОСОБА_9 , яке судом задоволено.
Задоволені письмова заява представника ОСОБА_10 про виклик та допит у якості свідка ОСОБА_11 та клопотання про долучення письмових доказів: довідки про реєстрацію місця проживання відповідачки, акт обстеження її житлово-побутових умов та трудового договору, перекладеного з польської мови (а.с. 96-100).
В задоволенні клопотання представника відповідачки - адвоката Софілканич М.І. про заслуховування думки малолітніх дітей щодо місця їх проживання (а.с. 66-67) судом було відмовлено, оскільки згідно ст. 160 СК України з 10-річного віку діти надають згоду про своє місце проживання, діти сторін менші за віком, та їх участь у судовому засіданні, враховуючий їх вік, може завдати їм психологічну травму.
Також судом відмовлено у письмовому клопотанні представника ОСОБА_10 про витребування доказів з Берегівського відділу поліції листів щодо проведених перевірок, а із суду адміністративної справи відносно позивача ОСОБА_1 (а.с. 68-69), оскільки факти таких перевірок та притягнення до адміністративної відповідальності не заперечив сам позивач.
Крім того, представник ОСОБА_10 та відповідачка ОСОБА_2 просили залишити без розгляду письмове клопотання про об`єднання вказаної цивільної справи із іншою справою №297/455/19 за її позовом про розірвання шлюбу, так як та справа розглянута і в ній прийнято рішення (а.с. 90-92).
Судом відмовлено також у клопотанні представника ОСОБА_10 про витребування від ПАТ «Берегово-Тиса» інформації про заробітну плату позивача ОСОБА_1 та копії його трудової книжки (а.с. 101-102). Так, позивачем був наданий до відповіді на відзив цивільно-правовий договір з ПАТ «Берегово-Тиса» із розміром заробітної плати - винагороди.
Крім того, в підготовчому засіданні судом відмовлено у заявах представника ОСОБА_12 про приєднання в якості доказів двох роздруківок УЗД-знімків ОСОБА_2 як неналежних доказів, та від органу опіки та піклування Берегівської міської ради протоколу засідання органу опіки та піклування та перелік осіб, які присутні на засіданні, як такі, що не мають значення по справі.
В порядку ст. 19 СК України орган опіки та піклування подав суду письмовий висновок щодо розв`язання спору (а.с. 29-31).
Ухвалою суд у підготовчому засіданні клопотання представника позивача - адвоката Мензака Ю.Ю. задоволено та прийнято рішення про витребування із Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформації про перетинання за період з 01 березня 2018 року по 26 квітня 2019 року державного кордону України ОСОБА_2 (а.с. 141-142).
Також, ухвалою Берегівського районного суду від 01.10.2019 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 , в особі її представника - адвоката Софілканич Марини Іванівни, до ОСОБА_1 , третя особа орган опіки та піклування Берегівської міської ради, про визначення місця проживання дітей повернуто заявниці ОСОБА_2 (а.с. 143-144).
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні збільшений позов підтримав та пояснив, що з 19.08.2018 року відповідачка ОСОБА_2 залишила його та дітей, і з тих пір, він з дітьми проживає у будинку своїх батьків за адресою АДРЕСА_1 . Так, перед цим, відповідачка стала мало приділяти увагу дітям, постійно переглядала соцмережі в телефоні та Інтернет-сторінки. Перед цим, в травні 2018 року відповідачка зникла на декілька днів, нічого не пояснив йому. При цьому, ще 30.03.2018 року ОСОБА_2 поїхала в Польщу та залишила дітей з ним, позивачем, повернувшись лише через півтора місяці, та після чого, залишила дітей на 5 днів. Потім, близько 3 місяців відповідачка жила з дітьми в квартирі, яку винаймала, за кошти, які дав їй він. Після цього, відповідачка залишила дітей самих в с. Мочола, де він, позивач, їх знайшов за допомогою працівників поліції.
Крім цього, позивач пояснив, що на скільки йому відомо, відповідачка народила в Польщі дитину від іншого чоловіка. Так, ОСОБА_2 час від часу приїжджає до дітей, приблизно один раз в місяць, приносить їм солодощі і фрукти, однак належним їх вихованням не займається.
Представник позивача адвокат Мензак Ю.Ю. в судовому засіданні поснив, що діти позивача проживають разом з останнім вже півтора року, відповідачка належним вихованням дітей не займалась. Крім того, позивач має постійну роботу, стабільний заробіток, проживає в будинку батьків, що дає змогу належно виховувати дітей. Також, представник зазначив, що сама ствердила відповідачка в підготовчому засіданні про факт її проживання в Польщі та отримання нею 12 000 гривень заробітної плати щомісяця, тому позивач підтримує збільшений розмір аліментів на утримання дітей, а саме по 2000 гривень на кожну дитину щомісячно.
Представник третьої особи органу опіки та піклування Берегівської міської ради за довіреністю Удут В.М. в судовому засіданні висновок органу опіки та піклування підтримала, пояснила, що дійсно з серпня 2018 року діти проживають з батьком, відповідачка народила дитину в Польщі, місця проживання в м. Берегове немає, що ствердила сама ОСОБА_2 ..
Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_7 , мати позивача, та ОСОБА_8 , сестра позивача, підтвердили факти, викладені в позовній заяві та підтримані в судовому засіданні позивачем, а саме те, що відповідачка ОСОБА_2 іноді навідує дітей, приносить їм солодощі та фрукти. Крім цього, свідки зазначили, що відносини між позивачем та відповідачкою зіпсувалися з моменту, коли відповідачка почала більшість часу проводити переглядаючи соціальні сторінки в мережі Інтернет.
Допитана в судовому засіданні в якості свідка бабка позивача - ОСОБА_9 показала, що в березні 2018 року відповідачка залишила дітей на позивача, а сама кудись поїхала. У зв`язку з цим, вона, звернулась до служби у справах дітей. Крім цього, ОСОБА_9 підтвердила, що діти знаходяться на повному утриманні позивача.
Відповідачка ОСОБА_2 та її представник за договором - адвокат Софілканич М.І. в судове засідання повторно не з`явились, тому суд у відповідності до ст. 281 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи.
Заслухавши пояснення позивача, його представника, думку представника третьої особи, допитав свідків та вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що сторони мають спільних дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 10, 11).
В підготовчому засіданні відповідачка ОСОБА_2 повідомила, що має сина ОСОБА_14 , якого народила ІНФОРМАЦІЯ_3 в Польщі від співмешканця, та підтвердила, що працює на польську фірму і має щомісячну заробітну плату близько 12 000 гривень.
Дійсно, згідно копії перекладу трудового договору від 25.03.2019 року між Фірмою ОСОБА_13 та ОСОБА_2 укладено трудовий договір на невизначений строк (а.с. 100). При цьому, розмір щомісячної заробітної плати ОСОБА_2 в договорі не вказано.
Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Згідно до ч. 1 ст. 184 Сімейного Кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Таким чином, враховуючи, що позивачу потрібно утримувати двох неповнолітніх дітей: синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та враховуючи. що відповідачка має на утриманні ще одну дитину, та конкретних доказів про розмір її заробітної плати суду позивачем не надано, тому суд вважає за необхідне задовольнити збільшені позовні вимоги позивача в частині стягнення аліментів частково, а саме в твердій грошовій сумі в розмірі по 1700 гривень на кожну дитину щомісячно і до досягнення ними повноліття.
Відповідно до ч. 4, ч. 6 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я. Фізична особа може мати кілька місць проживання.
Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Положеннями ст. 161 СК України закріплено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Дана норма національного права є відображенням норм міжнародного публічного права, що закріплені у положенні ст. 9 ч. I Конвенції ООН від 20 листопада 1989 року «Про права дитини» (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року), згідно з яким Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Так, згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Поняття «забезпечення найкращих інтересів дитини» визначається п. 4 ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 № 2402-III, як дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.
Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У п. 1 ст. 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).
Згідно правового висновку Великої палати Верховного суду, викладеного у Постанові у справі № 402/428/16-ц від 17 жовтня 2018 року, при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року. Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Відсутні і будь-які міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України, які б визначали подібний пріоритет.
Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України», Європейський суд з прав людини наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.
Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.
Відповідно висновку органу опіки та піклування Берегівської міської ради від 02.08.2019 року щодо визначення визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , Берегівська міська рада як орган опіки і піклування вважає за доцільне проживання малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з батьком ОСОБА_1 (а.с. 29-31).
Так, згідно копій цивільно-правових договорів від 13.04.2019 року, 21.06.2019 року, 01.08.2019 року та 30.08.2019 року судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працює в ПАТ «БЕРЕГОВО-ТИСА» по охороні території (а.с. 85-88).
Відповідно до відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби від 10.10.2019 року встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 неодноразово перетинала державний кордон України. В період березня-травня 2018 року дійсно була відсутня в Україні півтора місяця, у період січень-лютий 2019 року - майже місяць, в період лютий-березень - також майже місяць відсутня була в Україні, що підтверджує, що вона тривалий час не проживала зі своїми спільними з позивачем дітьми (а.с. 159).
Враховуючи, наданий органом опіки та піклування висновок щодо доцільності проживання малолітніх дітей з батьком, підстави на які посилається позивач у своїй заяві та підтвердження вказаних обставин в судовому засіданні, те, що у відповідачки ОСОБА_2 в Польщі фактично є інша сім`я, що вона часто тривалий час знаходиться за кордоном, тобто ставлення її та позивача, який повністю проживає з дітьми, фактично утримує, виховує їх, до виконання своїх батьківських обов`язків, суд приходить до висновку, що слід визначити місце проживання малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з батьком ОСОБА_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 .
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 263, 265, 282, 352, 354, 355, п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, ст.ст. 161, 180, 182, 184 СК України,
Визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_1 , що проживає за адресою АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженки м. Берегове, зареєстрованої за адресою АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі по 1700 (одна тисяча сімсот) гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з 26 квітня 2019 року і до досягнення ними повноліття.
Рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Берегівський районний суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Гал Л. Л.