У Х В А Л А

07 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 654/2344/17

провадження № 61-2058 ск 19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сімоненко В. М. розглянув касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Орлан-Транс-Груп" на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 04 липня 2018 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 04 грудня 2018 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Орлан-Транс-Груп" (далі- ТОВ «Орлан-Танс-Груп») до ОСОБА_1 про стягнення збитків,

ВСТАНОВИВ :

08 серпня 2017 року ТОВ «Орлан-Транс-Груп» звернулося із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування збитків.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11 червня 2015 року останнього було прийнято на роботу до Львівської філії ТОВ «Орлан-Транс-Груп» на посаду водія. 09 листопада 2016 року відповідача було звільнено із займаної посади за прогул.

Перебуваючи в трудових відносинах з підприємством ОСОБА_1, неодноразово перебував в службових відрядженнях в межах України та закордоном, отримував пластикові картки ТзОВ "Вог Рітейл", ТОВ «Сіненергія» та ТОВ «ЕІ00» для заправки дизельним паливом транспортних засобів для виконання транспортних завдань, здійснював перевитрату пального та не дотримувався норм заповнення паливних баків при перетині кордонів на території Німеччини, Польщі, Бельгії та Нідерландів, не враховував різницю вартості пального у цих державах чим завдав позивачу збитків. Посилаючись на такі обставини, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість 42 834,39 грн, а в подальшому зменшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача на користь позивача збитки в сумі 37 077,39 грн.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 04 липня 2018 року позовні вимоги ТОВ "Орлан-Транс-Груп" задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Орлан-Транс-Груп" заборгованість в розмірі 1 539,95 грн. Вирішено питання судових витрат. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що факти заподіяння шкоди позивачу, яка була виявлена 12 серпня 2016 року та 24 вересня 2016 підлягає стягненню з відповідача, але в межах обмеженої матеріальної відповідальності у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше середнього місячного заробітку, який за останній рік перед звільненням відповідача складає 1 539,95 грн на місяць, оскільки відповідач перебуваючи у службовому відрядженні допустив перевитрату пального, яка повинна бути відшкодована на підставі укладеного договору про відповідальність працівника.

В частині вимог щодо фактів заподіяння шкоди, які були виявлені до 08 серпня 2016 року суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині у зв'язку із пропуском строку позовної давності, який відповідно до статті 233 КЗпП України складає один рік.

Постановою Херсонського апеляційного суду від 04 грудня 2018 року апеляційну скаргу ТОВ "Орлан-Транс-Груп" задоволено частково.

Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 04 липня 2018 року скасовано та постановлено нове рішення, яким у задоволенні позову ТОВ "Орлан-Транс-Груп" відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції апеляційний суд виходив з того, що позивачем не надано доказів наявності вини та умисного заподіяння відповідачем матеріальної шкоди ТОВ «Орлан-Транс-Груп», що є обов'язковою складовою відповідальності працівників автомобільного транспорту за перевитрату палива, що відповідно до вимог статті 138 КЗпП України покладено на власника або уповноважений ним орган. Тобто виходячи зі змісту даної норми для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 КЗпП, а отже обов'язок доведення наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника лежить на роботодавцеві.

22 січня 2018 року ТОВ "Орлан-Транс-Груп" звернулось до Верховного Суду із касаційною скаргою на Голопристанського районного суду Херсонської області від 04 липня 2018 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 04 грудня 2018 року з пропуском строку на касаційне оскарження судових рішень , в якій просило поновити пропущений строк на касаційне оскарження, скасувати судові рішення та ухвали нове рішення про повне задоволення їх позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди ухвалили рішення при неповному з'ясуванні обставин, що мали значення для правильного вирішення справи, а саме судами попередніх інстанцій не було враховано роздруківку з подорожнього листа, яка підтверджує перевитрату пального, кількість якого відповідач зобов'язаний був контролювати, дотримуватися вимог щодо місця заправки автомобіля, залежно від того, на території якої держави знаходився автомобіль.

Верховний Суд, вивчивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржуване судове рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є: справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частина перша статті 274 ЦПК України визначає, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються: малозначні справи і справи, що виникають з трудових відносин, а згідно частини другої цієї статті - може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Системний аналіз частини шостої статті 19, статті 274 ЦПК України дає підстави для висновку, що малозначними у цивільному процесі є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними (за виключенням справ, які мають розглядатися тільки за правилами загального позовного провадження).

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує критерії, визначені в частині третій статті 274 ЦПК України, а саме: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Як вбачається з розміру сплаченого судового збору, змісту судових рішень у справі заявлено позовні вимоги про відшкодування збитків з ціною позову у розмірі 37 077,39 грн, що менше ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто справа є малозначною.

Крім того, відповідно до частини першої статі 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов'язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими; судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження;

У цій справі обставин, передбачених частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389 та частиною першою статі 411 ЦПК України, за наявності яких судові рішення в малозначних справах підлягають касаційному оскарженню або обставин, за яких судове рішення підлягає обов'язковому скасуванню не встановлено.

З огляду на викладене та відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389, пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження в даній справі слід відмовити.

Керуючись пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

Поновити Товариству з обмеженою відповідальністю "Орлан-Транс-Груп" строк на касаційне оскарження рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 04 липня 2018 року та постанови Херсонського апеляційного суду від 04 грудня 2018 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Орлан-Транс-Груп" на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 04 липня 2018 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 04 грудня 2018 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Сімоненко