Справа № 151/979/18
Провадження № 22-ц/801/2692/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Моцний В. С.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2019 рокуСправа № 151/979/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у ци-вільних справах:

судді-доповідача Денишенко Т. О.,

суддів Голоти Л. О., Рибчинського В. П.,

за участі секретаря судового засідання Куленко О. В., позивача ОСОБА_1 , розглянувши за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, у відкритому судовому засіданні в м. Він-ниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до Державного підприємства «Чечель-

ницький спиртовий завод» про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чечель-ницького районного суду Вінницької області від 17 травня 2019 року, ухвалене у приміщенні суду у смт Чечельник Вінницької області за головування судді Моцного В. С., повний текст якого складений 27 травня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

28 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернувся у Чечельницький районний суд Вінницької області з позовом до Державного підприємства ( далі - ДП ) «Че-чельницький спиртовий завод» про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивує тим, що у 2005-2006 року він надавав цільову поворотну фінансову до-помогу ДП «Чечельницький спиртовий завод» концерну «Укрспирт» в сумі 157903, 29 долари США для відновлення його платоспроможності, поповнення обігових коштів та відновлення фінансово-господарської діяльності, виробниц-тва акцизної продукції через уповноваженого суб`єкта господарювання ПП «Ві-ват», який надалі впродовж 2005-2006 років поставив зерно та мазут на вироб-ничі потреби відповідача у сумі 797411, 65 гривень. Сировина та мазут були по-ставлені на підставі договорів від 25 серпня 2005 року № 02/05 та № 03/05, за умовами яких за невиконання зобов`язань та прострочення платежів відповідач зобов`язався сплатити неустойку в розмірі 0,1% від суми заборгованості за ко-жен день прострочки розрахунків. На підставі договорів про відступлення пра-ва вимоги від 07 та 27 листопада 2006 року до позивача перейшло право вимоги за указаними правочинами. ОСОБА_1 неодноразово звертався до відповідача з вимогою сплати заборгованості, зокрема, у грудні 2015 року, однак зобов`я-зання останнім не виконані. За таких обставин ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість, яка складається з: 797 411,65 гри-вень - заборгованість за договорами в сумі поступки вимоги, 821 965,19 гривень - сума інфляційних втрат, 144 607,08 гривень - 3% річних, 1 763 500,99 гривень - пеня за порушення зобов`язання, 871 701,23 гривня - збитки відповідно до статті 533 ЦК України ( т. 1, а. с. 1-4 ).

Рішенням Чечельницького районного суду Вінницької області від 17 травня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено ( т. 1, а. с. 126-132 ).

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржує його в апеляційному порядку, просить дане рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позову у повному обсязі. Скаржник вважає оскаржуване рішення ухваленим за неповного з`ясування су-дом обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, за неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. У скарзі зазначається, що су-дом першої інстанції безпідставно застосовано наслідки спливу позовної дав-ності, передбачені частиною четвертою статті 267 ЦК України, оскільки про її застосування відповідачем не заявлялося. Судом прийняті надані відповідачем докази у порушення вимог цивільного процесуального законодавства, не дослі-джені усі обставини справи, не надана належна оцінка доказам у справі та не наведені мотиви прийняття одних доказів, не прийняття інших ( т. 1, а. с. 135-140 ).

Правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

Справа розглядалася судами неодноразово. Постановою Верховного Суду від 13 листопада 2019 року касаційна скарга ОСОБА_1 задоволена частково, скасована постанова Вінницького апеляційного суду від 25 липня 2019 року, справа передана до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду ( т. 1, а. с. 242-246 ).

Представник відповідача ДП «Чечельницький спиртовий завод» в судове за-сідання не з'явився з невідомих причин, будь-яких заяв про відкладення розгля-ду справи за поважних причин суду від відповідача не надходило. Останній на-лежним чином завчасно повідомлений про місце, день і час розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового від-правлення, додане до матеріалів справи. У відповідності до норм статті 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути дану справу у відсутності представника відповідача.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення по апеляційній скарзі по-зивача ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні в ній докази в їх сукупності, перевіривши законність, обґрунтованість оскаржува-ного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рі-шення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підста-ву своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимо-гам.

Судом першої інстанції встановлено та не оспорюється учасниками справи, що відповідно до договору поставки від 25 серпня 2005 року № 02/05 ПП «Ві-ват» передало, а ДП «Чечельницький спиртовий завод» прийняло та зобов`яза-лося оплатити мазут вагою 300 тонн за ціною 1 380,00 гривень з ПДВ, загаль-ною вартістю 414 000,00 гривень ( т. 1, а. с. 23 ). Згідно з договором поставки від 25 серпня 2005 року № 03/05 ПП «Віват» передало, а ДП «Чечельницький спиртовий завод» прийняло та зобов`язалося оплатити зерно кукурудзи вагою 1 000 тонн за ціною 400,00 гривень ( +/- 5% ) з ПДВ загальною вартістю по до-говору 400 000,00 гривень ( т. 1, а. с. 24 ). Відповідно до бухгалтерських доку-ментів ПП «Віват» поставило на ДП «Чечельницький спиртовий завод» мазут та зерно кукурудзи на загальну суму 797 412,64 гривень, що не заперечується сторонами ( т. 1, а. с. 25, 28-39 ).

Згідно з договором про відступлення права вимоги від 07 листопада 2006 року, укладеним між ПП «Віват» в особі директора Вартересян К. О. та ОСОБА_1 , до останнього перейшло право вимоги за договорами від 25 серпня 2005 року № 02/05 та 03/05 в сумі 797 411,65 гривень, що еквівалентно 157 903,29 доларам США ( т. 1, а. с. 27 ).

Відповідно до договору від 27 листопада 2006 року, укладеного між ПП «Віват», ДП «Чечельницький спиртовий завод» та ОСОБА_1 , останній на-був право вимоги від ДП «Чечельницький спиртовий завод» належного та пов-ного виконання зобов`язань за договором поступки права вимоги боргу від 07 листопада 2006 року на отримання боргу у загальній сумі проконвертованих у гривню 157 803,29 долари США, що були витрачені ПП «Віват» шляхом кон-вертації цієї суми валюти у національну валюту - гривню, за які здійснено ку-півлю-продаж мазуту та зерна кукурудзи за узгодженими цінами на загальну суму 797 411,65 гривень, курс конвертації склав 5,05 гривень ( т. 1, а. с. 22 ).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, керуючись норма-ми статей 252-258, 261, 262, 509, 526, 530, 514 ЦК України, дійшов висновку про порушення умов укладених між ПП «Віват» та ДП «Чечельницький спирто-вий завод» договорів, внаслідок чого утворилася заборгованість та нараховані санкції за неповернення коштів. Однак ОСОБА_1 , як новий кредитор за дого-вором поступки вимоги від 27 листопада 2006 року, звернувся до суду з позо-вом про виконання ДП «Чечельницький спиртовий завод» зобов`язання за дого-ворами від 25 серпня 2005 року № 02/05 та № 03/05, за умовами яких покупець зобов`язувався оплатити продавцю вартість отриманого товару протягом 10 ро-бочих днів з дати отримання, з пропуском строку позовної давності, що є під-ставою для відмови у задоволенні позову. Відповідачем ДП «Чечельницький спиртовий завод» отримано мазут і зерно кукурудзи в серпні-грудні 2005 року, що підтверджується наданими позивачем накладними. Оскільки з часу отри-мання продукції відповідно до договорів пройшло більше 13 років, то позивач пропустив строк позовної давності.

З такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна. Вірно встановивши усі фактичні обставини справи, визначившись із нормами матері-ального права, які регулюють спірні правовідносини, суд першої інстанції дій-шов помилкового висновку щодо необхідності застосування у вирішенні цього спору наслідків спливу строку позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в за-коні з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх по-зовний захист протягом установленого строку. Загальна позовна давність вста-новлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після пору-шення суб`єктивного матеріального цивільного права ( регулятивного ), тобто після виникнення права на захист ( охоронного ) - стаття 257 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довіда-тися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Сплив по-зовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові ( частина четверта статті 267 ЦК України ). Нормою час-тини третьої вказаної статті ЦК України встановлено, що суд застосовує позов-ну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рі-шення.

Тлумачення частини третьої статті 267 ЦК України, положення якої сфор-мульовано із застосуванням слова «лише» ( аналог «тільки», «виключно» ), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлю-вав інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження про те, що із цього положення слідує безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі позовна давність судом не застосовується.

З матеріалів цієї цивільної справи убачається, що відповідачем взагалі у будь-якій формі не заявлялося про застосування судом наслідків спливу строку позовної давності, тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку що-до можливості застосування строку позовної давності до позовних вимог ОСОБА_1

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належ-ним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів ци-вільного законодавства. Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`яз-ковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується учасниками справи, на підставі договорів про відступлення права вимоги від 07 та 27 листо-пада 2006 року ОСОБА_1 набув право вимоги від ДП «Чечельницький спир-товий завод» належного та повного виконання зобов`язань за договорами від 25 серпня 2005 року № 02/05 та 03/05.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 512 ЦК України кре-дитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином ( відступлення права вимоги ). Згідно статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кре-дитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до пункту другого договору поступки вимоги від 27 листопада 2006 року ОСОБА_1 отримав та набув права вимоги від боржника ДП «Че-чельницький спиртовий завод» належного та повного виконання зобов`язань щодо сплати боргу до договором поступки права вимоги боргу від 07 листопада 2006 року у загальній сумі проконвертованих у гривню 157 803,29 доларів США, що були витрачені ПП «Віват» шляхом конвертації цієї суми валюти в національну валюту - гривню, за які здійснено купівлю-продаж мазуту та зерна кукурудзи за узгодженими цінами на загальну суму 797 411,65 гривень, курс конвертації склав 5,05 гривень ( т. 1, а. с. 22 ). 23 грудня 2015 року ОСОБА_1 у якості нового кредитора направлялася відповідачу претензія з вимогою про повернення грошових коштів у порядку поступки права вимоги за борго-вими зобов`язаннями в сумі проконвертованої валюти в розмірі 157 903,29 до-лари США в національну валюту - 797 411,65 гривень. Однак досудова вимога відповідачем залишена без реагування.

Оскільки відповідач свої договірні зобов`язання належним чином не вико-нує, існує порушення виконання. Право позивача порушене, тому воно підлягає судовому захисту. Отже ДП «Чечельницький спиртовий завод» повинен нести відповідальність згідно з умовами договору та сплатити на користь позивача визначену правочинами про відступлення прав вимоги від 07 та 27 листопада 019 року суму заборгованості у розмірі 797 411,65 гривень.

У відповідності до положень статті 625 ЦК України боржник не звільняєть-ся від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язан-ня. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. Як убачається з матеріалів справи відповідач прострочив виконання своїх зобов`язань, тому позивач відповідно до положень статті 625 ЦК України має право на отримання 3% річних та інфляційних втрат.

За розрахунками позивача з урахуванням індексу інфляції у період з 23 гру-дня 2015 року по 14 грудня 2018 року зобов`язання складає 1 619 376,48 гри-вень, з яких сума інфляційних втрат, які позивач просить стягнути, становить 821 965,19 гривень. Крім того позивач обраховує 3% річних за період з 22 гру-дня 2015 до 14 грудня 2018 року, що становлять 144 607,08 гривень.

Однак колегія суддів апеляційного суду не може погодитися з наведеним позивачем розрахунком ані інфляційних втрат, ані 3% річних, оскільки він про-ведений без урахування строків виконання зобов`язання та встановлених Дер-жавною службою статистики України індексів інфляції ( індексів споживчих цін ) за період прострочення зобов`язання з повернення позики, за невідповід-ності Рекомендаціям відносно порядку застосування індексу інфляції при роз-гляді судових справ, викладеним в листі Верховного Суду України від 03 квітня 1997 року № 62-97.

Як убачається із змісту пункту п`ятого договору поступки вимоги від 27 листопада 2006 року право вимоги за договором поставки сировини настає та відбувається з урахуванням норм цивільного права і рахується з моменту пред'-явленої ОСОБА_1 вимоги за цим договором по сплаті боргів повністю та виконання зобов`язання ДП «Чечельницький спиртовий завод» перед новим кредитором у будь-який час.

Разом із тим за частиною другою статті 530 ЦК України якщо строк (тер-мін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений момен-том пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного зобов`язання. Тобто умовами згаданого договору не визначений чіткий строк повернення заборгованості. Проте заборгованість повинна бути повернута на вимогу позивача, тобто з урахуванням частини дру-гої статті 530 ЦК України та пред`явленої вимоги від 23 грудня 2015 року в се-миденний строк до 30 грудня 2015 року. Однак борг не повернутий. Таким чи-ном, починаючи з 31 грудня 2015 року має місце прострочення виконання зо-бов`язання, тому і обрахування інфляційних втрат та 3% річних має бути прове-дене, починаючи з цієї дати.

Визначаючись щодо розміру 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів враховує визначений договорами від 07 та 27 листопада 2006 року обсяг від-ступлених позивачу прав вимоги в сумі 797 411,65 гривень, а також строк, за який підлягає стягненню прострочене зобов`язання, дату початку прострочення виконання зобов`язання. Так 3% річних за прострочення виконання зобов`язан-ня за період з 31 грудня 2015 року до 14 грудня 2018 року ( 1080 днів ) стано-вить 70 783,94 гривні ( 797 411,65 х 3% / 365 х 1080 = 70 783,94 ). Щодо інфля-ційних втрат, то при їх визначенні суд також враховує встановлені Державною службою статистики України індекси інфляції ( індекси споживчих цін ) за пе-ріод прострочення зобов`язання та Рекомендації відносно порядку застосування індексу інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Су-ду України від 03 квітня 1997 року № 62-97. Згідно вказаного листа Верховного Суду України для визначення індексу за будь-який період необхідно помісячні індекси, що складають відповідний період, перемножити між собою. При цьо-му, застосовуючи індекс інфляції, слід враховувати, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць. Тому умовно необхідно вва-жати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексу-ється за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то почина-ючи з наступного місяця. Оскільки прострочення зобов`язання має місце з 31 грудня 2015 року, то при обрахунку інфляційних втрат індекс інфляції за гру-день 2015 року не враховується.

Отже розмір втрат від інфляції за період з січня 2016 року до листопада 2018 року ( індекс інфляції за 2016 рік - 112,4 %, за 2017 рік - 113,7 %, за січень-листопад 2018 року - 108,9% ( разом - 139,2 % ) становитиме 312 585,37 гривень ((797411,65*1,392)-797411,65 = 312 585,37).

Зі змісту позовних вимог ОСОБА_1 убачається, що крім іншого, він про-сить відповідно до статті 624 ЦК України, пунктів 3.1 договорів від 25 серпня 2005 року № 02/05 та 03/05 стягнути з відповідача 1 763 500,99 гривень неус-тойки. Указаними пунктами зазначених договорів передбачено, що сторони не-суть відповідальність за невиконання своїх зобов`язань по договору в порядку, передбаченому чинним законодавством України. За прострочення виконання грошових зобов`язань сторона, що прострочила таке виконання, сплачує іншій стороні неустойку у вигляді пені в розмірі 0,1 % від суми заборгованості за ко-жен день прострочки розрахунків.

Однак пунктом другим договору поступки вимоги від 27 листопада 2006 ро-ку чітко визначений обсяг прав вимоги, яких набув ОСОБА_1 , що передбачає набуття права вимоги належного та повного виконання зобов`язань щодо спла-ти боргів у визначеній сумі. При цьому зі змісту даного договору не убачається набуття ОСОБА_1 права вимоги щодо стягнення неустойки. Відтак, врахо-вуючи обсяг прав вимоги позивача від ДП «Чечельницький спиртовий завод», визначених договором та статтею 514 ЦК України, колегія суддів дійшла вис-новку, що у задоволенні цієї частини позовних вимог необхідно відмовити.

Стосовно збитків, які просить стягнути позивач відповідно до вимог статті 533 ЦК України у розмірі 871 701,23 гривні, слід зазначити наступне.

Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у гро-шовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквіва-лент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже як націо-нальна валюта гривня вважається єдиним законним платіжним засобом на тери-торії України.

Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони мо-жуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній ва-люті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Як уже неодноразово зазначалося, умовами договору поступки вимоги від 27 листопада 2006 року сторони погодили набуття ОСОБА_1 права вимоги щодо сплати боргів у загальній сумі проконвертованих у гривню 157 803,29 до-ларів США, що були витрачені ПП «Віват» шляхом конвертації цієї суми в гривню, за які здійснена купівля-продаж мазуту та зерна кукурудзи на загальну суму 797 411,65 гривень. При цьому умовами цього ж договору конкретно ви-значений курс конвертації - 5,05 гривень. Таким чином, укладаючи цей договір, сторони хоч і зазначають загальну суму боргу у доларах США, проте, одночас-но визначили його гривневий еквівалент за певним курсом валюти і погодили, що виконання умов договору відбувається саме у гривні та конкретній сумі. Відповідно стверджувати про можливість стягнення курсової різниці у визначе-ному позивачем розмірі неможливо, а отже у задоволенні цієї позовної вимоги ОСОБА_1 необхідно відмовити.

Слід також наголосити, що згідно правового висновку, викладеного у поста-нові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 750/8676/15-ц, «курсова різниця» жодним чином не може бути упущеною виго-дою, оскільки кредитор міг і не отримати такі доходи. Коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії боржника, що призвели до позбавлення кредитора можливості отримати прибу-ток.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рі-шень та застосування практики Європейського суду з прав людини» національ-ні суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду як джерело права. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і ос-новоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків ци-вільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого про-ти нього кримінального обвинувачення.

Вимога пункту першого статті 6 Конвенції щодо обґрунтування судових рі-шень не може розумітись як обов'язок суду детально відповідати на кожен до-від заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допусти-мості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу націо-нального законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прий-няття чи відмови у прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді впли-нути на результат розгляду справи.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» ( остаточне рішення від 17 червня 2011 року ) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Згідно з частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Ко-дексом. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає ци-вільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасни-ками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсут-ність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх пред-ставників, письмових та речових доказів, висновків експертів ( стаття 76 ЦПК України ).

Статтями 374, 376 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати су-дове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рі-шення або змінити рішення. Підставами для скасування судового рішення пов-ністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або змі-ни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесу-ального права або неправильне застосування норм матеріального права. Непра-вильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлу-мачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Нормами статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір поклада-ється на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змі-нює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Враховуючи, що ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору, з відповідача на користь держави пропорційно розміру задоволених позовних ви-мог підлягає стягненню 2 364,60 гривні судового збору за подання ОСОБА_1 позовної заяви, 3 546,90 гривень - за подання ним апеляційної скарги на рі-шення суду першої інстанції.

Керуючись нормами статей 141, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Чечельницького районного суду Вінницької області від 17 травня 2019 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Чечельницький спиртовий за-вод» ( , вул. Паркова, 17 смт Чечельник Вінницької об-ласті ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованого у АДРЕСА_1 ) грошову заборгованість у сумі поступки вимоги у розмірі 797 411,65 гривень ( сімсот дев`яносто сім тисяч чотириста одинадцять гривень 65 коп. ), 312 585,37 гривень ( триста дванадцять тисяч п`ятсот вісімде-сят п`ять гривень 37 коп. ) інфляційних втрат, 70 783,94 гривні ( сімдесят тисяч сімсот вісідесят три гривні 94 коп. ) - 3 % річних від простроченої суми боргу.

У задоволенні решти заявлених ОСОБА_1 позов-них вимог відмовити.

Стягнути з Державного підприємства «Чечельницький спиртовий за-вод» ( , вул. Паркова, 17 смт Чечельник Вінницької об-ласті ) в дохід держави 2 364,60 гривні ( дві тисячі триста шістдесят чотири гривні 60 коп. ) судового збору за подання ОСОБА_1 в суд позовної заяви, 3 546,90 гривень ( три тисячі п`ятсот сорок шість гривень 90 коп. ) за подання ним апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, од-нак вона може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду про-тягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 21 грудня 2019 року.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді Л. О. Голота

В. П. Рибчинський