Справа № 489/2837/17 Головуюча першої інстанції: Рум'янцева Н.О.
Провадження № 22-ц /812/272/19 Доповідач апеляційної інстанції: Галущенко О.І.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 лютого 2019 р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого: Галущенка О.І.

суддів: Лисенка П.П.

Серебрякової Т.В.

із секретарем: Андрієнко Л.Д.

з участю

представників:

позивача - Луцишина Я.М.

відповідачки- ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за

апеляційною скаргою

публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05. 10. 2018 р., у справі за

позовом

Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» ( далі - ПАТ «Укрсоцбанк») до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановила:

16. 06. 2017 р. ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що 24.03.2008 р. з ОСОБА_4 було укладено договір кредиту, за умовами якого вона отримала 250.000 грн. кредиту, зобов'язавшись повернути отримані кошти до 23.03.2023 р.

За умовами цього договору вона мала щомісячними платежами у розмірі не менше 1389 грн. 00 коп. погашати заборгованість перед Банком, у тому числі, здійснювати сплату частки кредиту, проценти за його користування у розмірі 14,5 % річних та комісію.

Внаслідок невиконання позичальницею цих зобов'язань утворилась заборгованість, розмір якої, станом на 10. 05. 2017 р., складає 595.834 грн. 19 коп.

Зазначена заборгованість складається з частки простроченої заборгованості за тілом кредиту у розмірі 237.413 грн. 42 коп.; 332.788 грн.86 коп. за відсотками; 6223 грн. 66 коп. - інфляційні втрати за тілом кредиту; 19408 грн.25 коп. - інфляційні втрати за відсотками.

Посилаючись на наявність цієї заборгованості, позивач просив про задоволення позову.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05. 10. 2018 р. ухвалено про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав пропуску позовної давності.

В апеляційній скарзі Банк ставить питання про скасування рішення з ухваленням нового про задоволення позову у повному обсязі та відшкодування судових витрат, посилаючись на необгрунтованність висновків суду та порушення норм матеріального і процесуального права.

Перевіряючи законність та обгрунтованість рішення в межах оскарження, передбачених ст. 367 ЦПК України, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з таких підстав.

Грошові зобов'язання, відповідно до вимог ст. 526 ЦК України мають виконуватися належним чином.

В разі порушення зобов'язання наступають наслідки, визначені ст. 611 ЦК та умовами договору.

Зокрема, кредитор має вимагати відшкодування збитків та сплати пені або штрафу відповідно до умов договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п'ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу).

При цьому позовна давність може бути застосована лише щодо вимог про захист порушеного права або інтересу.

Оскільки після спливу строку кредитування, або ж припинення умов кредитного договору з відповідних підстав, кредитор втрачає право на нарахування процентів, то у вимозі про стягнення таких процентів слід відмовляти за безпідставністю, а не з підстав пропуску позовної давності.

Саме такого змісту висновки містяться в постанові Великої палати ВС від 28.03.2018 р. ( справа №444/9519/12)

З матеріалів справи вбачається, що 24.03.2008 р. з ОСОБА_4 було укладено договір кредиту, за умовами якого вона отримала 250.000 грн. кредиту, зобов'язавшись повернути отримані кошти до 23.03.2023 р.

За умовами цього договору вона мала щомісячними платежами у розмірі не менше 1389грн. 00 коп. погашати заборгованість перед Банком, у тому числі, здійснювати сплату частки кредиту, проценти за його користування у розмірі 14,5 % річних та комісію.

Внаслідок невиконання позичальницею цих зобов'язань утворилась заборгованість, розмір якої, станом на10. 05. 2017 р., складає 595.834 грн. 19 коп.

Зазначена заборгованість за розрахунком банку складається з частки простроченої заборгованості за тілом кредиту у розмірі 237.413 грн. 42 коп.; 332.788 грн.86 коп. за відсотками; 6223 грн. 66 коп. - інфляційні втрати за тілом кредиту; 19408 грн.25 коп. - інфляційні втрати за відсотками.

Пунктом 4.4 кредитного договору передбачено, що у разі невиконання позичальником обов'язків щодо своєчасного погашення кредиту з нарахованими відсотками протягом більше ніж 90 днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно, позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит з нарахованими відсотками та штрафними санкціями.

Останній платіж за договором позичальниця сплатила 09.12.2008 р.

З врахуванням одного робочого дня, наданого п.4.4 Договору, строк договору закінчився 10.03.2009 р., а на наступний 11 день цього місяця почався перебіг строку позовної давності.

Оскільки Банк звернувся з вимогою до позичальника про дострокове погашення кредитної заборгованості лише у 2017 році, то суд обгрунтовано, з врахуванням відповідної заяви відповідачки прийшов правильного висновку про застосування позовної давності до вимог щодо повернення тіла кредиту та нарахованих на цю суму інфляційних втрат.

В той же час, суд не звернув уваги на зміст п.68 правових висновків Великої Палати, які містяться в постанові Великої палати ВС від 28.03.2018 р. ( справа №444/9519/12) та згідно з якими після спливу строку кредитування чи закінчення договору кредитор втрачає право на нарахування відсотків, а відтак у вимозі про стягнення відсотків, нарахованих після закінчення дії договору та нарахованих на ці відсотки інфляційних втрат, має бути відмовлено за безпідставністю.

Оскільки суд першої інстанції не врахував цих обставин справи та вимог закону в повній мірі, то рішення в частині застосування позовної давності до нарахованих відсотків та інфляційних втрат, нарахованих на відсотки, підлягає скасуванню, згідно з приписами ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового в цій частині про відмову у задоволенні цієї частини позову за безпідставністю.

Доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для стягнення усієї суми нарахованої кредитної заборгованості не заслуговують на увагу, оскільки зміст кредитного договору (п.4.4) та встановлені обставини справи свідчать про те, що договір припинив свою дію у березні 2009 р., а кредитор з цього часу втратив право на нарахування відсотків та відповідних інфляційних втрат.

При цьому відповідачка не вчиняла дій, які переривають позовну давність, а з позовом кредитор звернувся після закінчення строку позовної давності та поважних причин для його поновлення не навів.

Інші заперечення апеляційної скарги також не заслуговують на увагу, оскільки правильність наведених висновків щодо наслідків вирішення спору не спростовують, а тому не можуть бути підставою для його зміни чи скасування в іншій частині позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, судова колегія

постановила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05. 10. 2018 р. в частині застосування строку позовної давності щодо відсотків у розмірі 281169 грн.13 коп., нарахованих після 11.03.2009 р. та інфляційних втрат за цими відсотками - скасувати і в цій частині відмовити в задоволенні позову за безпідставністю.

В іншій частині рішення місцевого суду- залишити без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, але з цього часу на протязі тридцяти днів з дня складення повного рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О.І. Галущенко

Судді: Т.В. Серебрякова

П.П. Лисенко

Повний текст постанови складено 08.02.2019 р.