Справа № 585/2090/19
Номер провадження 2/585/716/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2019 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі: головуючого-судді В.О. Шульги, за участю секретаря С.А. Дем?яненко, розглянувши без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у підготовчому судовому засіданні в місті Ромни цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і просить визнати останніх такими, що втратили право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 . В обгрунтування позову вказує, що за договором купівлі-продажу квартири, посвідченим 24 травня 2019 р. приватним нотаріусом Роменського міського нотаріального округу Проскурня Л.І., зареєстровано в реєстрі № 868, вона придбала у відповідачів квартиру під номером АДРЕСА_1 , яка складається з однієї житлової кімнати, житловою площею 17,1 кв.м., загальною площею 17,1 кв.м. та знаходиться на п`ятому поверсі п`ятиповерхового будинку. Вказана квартира належала продавцям в рівних частках на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого органом приватизації виконкому Роменської міської ради Сумської області 12 квітня 2007 року. Відповідно до п. 9 договору купівлі-продажу квартири продавці зобов`язались сплатити заборгованість з комунальних послуг, знятись з реєстрації особисто та з іншими особами, які проживають у квартирі, звільнити квартиру від речей, вилучити ключі від квартири в осіб, які їх мали, і передати квартиру позивачу до 26.05.2019 р. На виконання умов договору купівлі-продажу квартири, відповідачі, у визначений договором строк, сплатили заборгованість з комунальних послуг, звільнили квартиру від належних їм речей, передали квартиру позивачеві. 27.05.2019 р. вона, як власник придбаної квартири, зареєструвалась в ній за місцем постійного проживання разом з неповнолітнім сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час реєстрації їхнього місця проживання в придбаній квартирі з`ясувалось, що відповідачі у визначений договором купівлі-продажу строк з реєстрації за місцем проживання в квартирі не знялись. На її вимогу про виконання визначеного договором обов`язку, відповідачі повідомили, що їх паспорта громадян України прострочені, часу на отримання нових паспортів вони не мають, оскільки вже придбали квитки та мають їхати до Санкт-Петербурга. Також відповідачі зазначили, що у даний час наміру отримувати нові паспорти громадян України не мають, оскільки прийняли Російське громадянство. Вони проконсультувались у адвоката, який їм роз`яснив, що позивач може звернутися до суду з позовом про визнання їх такими, що втратили право користування квартирою, яка продана мені. З огляду на вказане відповідачі зазначили, що вчиняти будь-які дії із зняття з реєстрації місця проживання в проданій квартирі не будуть, проте коли вона повідомить їх про своє звернення до суду з відповідним позовом, то вони надішлють на адресу суду заяви про визнання мого позову. Факт реєстрації відповідачів у придбаній позивачем квартирі заважає їй вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю, змушує безпідставно сплачувати зайві кошти за комунальні послуги, тому вона вимушена звернутись до суду з цим позовом. Відповідачі мають бути визнані такими, що втратили право користування належною їй квартирою, оскільки втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла.

Позивач ОСОБА_1 в підготовче судове засідання надала заяву про розгляд справи без її участі, позов просить задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в підготовче судове засідання не з`явилися, надіслали спільну письмову заяву з проханням справу розглядати за їх відсутності, оскільки наміру приїздити до м. Ромни вони не мають. Крім цього, зазначили, що добровільно знятися з реєстрації у проданій ними квартирі вони не можуть в зв`язку з набуттям російського громадянства та відсутністю українських паспортів.

За таких обставин, суд розглядає справу за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем .

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 24 травня 2019 pоку, укладеним між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (Продавці) та ОСОБА_1 (Покупець), посвідченим приватним нотаріусом Роменського міського нотаріального округу Л.І. Проскурня, зареєстрованим в реєстрі за № 868 та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

У пункті 9 вищевказаного договору купівлі-продажу зазначено, що Продавці зобов`язуються знятися з реєстрації особисто та з іншими особами, які проживають у квартирі до 26 травня 2019.

З довідки Управління адміністративних послуг від 04.06.2019 року № 01-35/3975 вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована по АДРЕСА_1 . До складу зареєстрованих входять: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно свідоцтва про народження батьками ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , є мати - ОСОБА_1 , батько - ОСОБА_10 .

Відповідно до копій паспортів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є громадянами Російської Федерації.

Наведені факти свідчать, що між сторонами виник спір про право користування житлом.

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її пом

За змістом частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини перша та друга статті 319 ЦК України).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме: подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку про те, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-709цс16 від 16 листопада 2016 року.

Згідно п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Оскільки договором купівлі-продажу від 24 травня 2019 pоку припинено право власності відповідачів на житлове приміщення, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , то вони є такими, що втратили право користування вказаною квартирою.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 383, 391 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. ст. 10, 12, 13, ч.3 ст.200, 258-259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням - задовольнити

Визнати ОСОБА_2 (реєстраційний номер ОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 (реєстраційний номер ОКПП НОМЕР_2 ) такими, що втратили право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення в порядку передбаченому п. 15.5.) Перехідних положень ЦПК України. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: підпис ...

Копія вірна:

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ В. О. Шульга