Центральний районний суд м. Миколаєва
____________________________________________________________________________
РІШЕННЯ
іменем України
18 грудня 2019 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого - судді Гуденко О.А.,
при секретарі - Дудник Г.С.,
за відсутності сторін та їх представників,,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про поновлення на квартирному обліку для поліпшення житлових умов,
В С Т А Н О В И В :
06.12.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про поновлення на квартирному обліку для поліпшення житлових умов, в якому просив зобов`язати військову частину НОМЕР_1 поновити його на квартирному обліку осіб які потребують поліпшення житлових умов з 02.10.2018 року за тим же номером у списку.
Позовні вимоги обґрунтував тим, що 01.10.2018 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині №219 його звільнено наказом командира військової частини НОМЕР_1 №32-РС від 05.09.2018 року з військової служби у запас відповідно підпункту «к» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (які проходять військову службу за контрактом, дію якого продовжено понад встановлені строки на період до закінчення особливого періоду або оголошення демобілізації, та які вислужили не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду).

Загальна вислуга років у ЗС України становить 25 роки 06 місяців 26 днів. Постійним або службовим житлом за рахунок Міністерства оборони України не забезпечув ався.

Станом на час звільнення з військової служби (01.10.2018 року), Позивач перебував на квартирному обліку осіб які потребують поліпшення житла у військовій частини НОМЕР_1 у загальній черзі.

З 02.10.2018 року позивач у зв`язку з чим рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 №13 був знятий з квартирного обліку у зв`язку зі звільненням. Позивач вважає вказане рішення відповідача незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки посилання відповідача на п. 2.18 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженої наказом МОУ 30.11.2011 року за №737 відповідно до якого знімаються з обліку за місцем служби звільненні в запас або відставку до досягнення 20 років вислуги на військовій службі особам, які зараховані на квартирний облік після 01.01.2005 р., тоді як на квартирний облік він був взятий з 29.12.2005 року, та на час звільнення мав вислугу на військовій службі 25 роки 06 місяців 26 днів у календарному обчисленні. Крім того, Позивач, в дійсний час знов проходить військову службу за контрактом.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 11.12.2018 відкрито провадження по цивільній справі № 490/10270/18.

21 тжовтня 2013 року надійшов відзив на позов відповідача ВЧ НОМЕР_1 .

Представник позивача, адвокат Махутов О.А. який діє на підставі Ордеру в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві, та просив розглядати справу за його відсутності.

Представник відповідача в сдуове засідання не з`явивися, надав суду заяву , в якій просив розглядати справу у його відсутність та просив відмовити у позові з викладених у відзиві підстав.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно ч. 1 ст. 4 та ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року за № 475/97-ВР передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом.
Частинами 3, 4 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ч. 1 ст. 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За змістом ч. 1, 4 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Як вбачається з матеріалів справи, Позивач на квартирному обліку перебував з 2005 року, що підтверджується Рішенням Жмеринської міської Ради Вінницької області №314 від 29.12.2005 року.

У військовій частині НОМЕР_2 (нині НОМЕР_1 ) перебував на квартирному обліку з 2006 року, що підтверджується Витягом з протоколу засідання житлової комісії №41.

Позивач перебував у загальній черзі зі складом сім`ї 3 особи, а саме він Позивач, дружина ОСОБА_2 , 1978 року народження та донька ОСОБА_3 , 2004 року народження.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині №219 від 01.10.2018 року Позивача виключено зі списків особового складу військової частини у зв`язку із звільненням з військової служби у запас на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 №32-РС від 05.09.2018 року відповідно підпункту «к» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (які проходять військову службу за контрактом, дію якого продовжено понад встановлені строки на період до закінчення особливого періоду або оголошення демобілізації, та які вислужили не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду). Загальна вислуга років у ЗС України становить 25 роки 06 місяців 26 днів. Постійним або службовим житлом за рахунок Міністерства оборони України не забезпечувався

02.10.2018 року протоколом №13 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 Позивача знято з обліку військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов при військовій частині НОМЕР_1 на підставі п. 2.18 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом МО України №737 від 30.11.2011 року, у зв`язку із звільненням Позивача в запас відповідно до підпункту «к» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.
Військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла (ч. 9 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).
Отже, зазначеним законом держава взяла на себе обов`язок забезпечення військовослужбовців жилими приміщеннями, і зокрема, військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Порядок обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, згідно ст. 38 ЖК України встановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР.
Відповідно ч. 1 ст. 40 ЖК України громадяни перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до одержання житлового приміщення, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Згідно ч. 2, 4, 5 ст. 40 вказаного Кодексу Громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадках: 1) поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення; 1-1) одноразового одержання за їх бажанням від органів державної влади або органів місцевого самоврядування грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення у встановленому порядку; 2) виїзду на постійне місце проживання до іншого населеного пункту; 3) припинення трудових відносин з підприємством, установою, організацією особи, яка перебуває на обліку за місцем роботи, крім випадків, передбачених законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР; 4) засудження до позбавлення волі на строк понад шість, заслання або вислання; 5) подання відомостей, що не відповідають дійсності, які стали підставою для взяття на облік, або неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про взяття на облік.
Постановою Кабінету Міністрів України №1081 від 03 серпня 2006 р. затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями.
Цей Порядок визначає механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців - осіб офіцерського, старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення та Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, посади в яких комплектуються військово-службовцями, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях (далі - військові частини) після звільнення (далі - військовослужбовці) та членів їх сімей ( п.1 Порядку).
Згідно п.3 даного Порядку військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Крім того, даний Порядок передбачає і випадки, коли військовослужбовці знімаються з обліку, а саме у разі: 1)поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла; 2) засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; 3) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; 4) подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; 5) в інших випадках, передбачених законодавством ( п. 30).
Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та члени їх сімей мають право на отримання житла, а отже і на залишення на обліку до отримання ними житла, в тому числі і у разі звільнення в запас чи відставку, крім випадків, передбачених п.30 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1081 від 03 серпня 2006 року.
Наказом Міністерства Оборони №737 від 30.11.2011р. затверджена Інструкція про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, яка також передбачає, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання, а військовослужбовці, що перебували на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, до 1 січня 2005 року (набрання чинності Законом України від 24 червня 2004 року «Про внесення змін до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»), забезпечуються жилими приміщеннями для постійного проживання відповідно до раніше встановленого законодавством порядку - без врахування вислуги на військовій службі ( п. 1.4).
В рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 року за № 1-рп/99 зазначено, зокрема, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.
Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.
Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
Окрім того встановлено, що Порядок забезпечення військовослужбовців житловими приміщеннями визначено Інструкцією про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 30 листопада 2011 року № 737 (далі - Інструкція).
Відповідно до п. 2.18 Інструкції військовослужбовці та особи, звільнені з військової служби, знімаються з обліку за місцем служби (за місцем звільнення з військової служби) у разі: поліпшення житлових умов у випадках, передбачених законодавством, за місцем перебування на квартирному обліку, унаслідок чого зникла потреба в наданні жилого приміщення; отримання за рахунок житлових фондів МОУ жилого приміщення для постійного проживання; переміщення військовослужбовця до нового місця служби в інший населений пункт; звільнення з військової служби за підставами, не зазначеними в абзаці першому пункту 2.16 цього розділу; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік або неправомірних дій посадових (відповідальних) осіб при вирішенні питання про прийняття на квартирний облік; звільнення в запас або відставку до досягнення 20 років вислуги на військовій службі особами, які зараховані на облік після 1 січня 2005 року (крім випадків, вказаних у пункті 2.17 цього розділу); обрання для постійного місця проживання іншого населеного пункту особами, які звільнені у запас або у відставку; в інших випадках, передбачених законодавством.
Пунктом 2.16. Інструкції передбачено, що військовослужбовці, які перебувають на обліку, під час звільнення з військової служби в запас або відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку з реформуванням ЗС України, зі скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі, залишаються (за їх бажанням) на обліку у військовій частині до одержання жилого приміщення з державного житлового фонду за останнім місцем проходження служби, а в разі розформування військової частини - у військовому комісаріаті і КЕВ (КЕЧ) району, на території обслуговування яких знаходилася розформована військова частина, та користуються правом позачергового одержання жилого приміщення.
Таким чином встановлено, що п. 2.16 Інструкції не передбачено такої підстави залишення на квартирному обліку у військові частині як у разі звільнення в запас у зв`язку із закінченням строку контракту, так само, як і не передбачено п. 2.18 Інструкції зняття з квартирного обліку у разі звільнення в запас у зв`язку із закінченням строку контракту.
Тобто, для того, щоб позивач міг реалізувати своє гарантоване право на отримання від МО України постійного житла на підставі Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" він має перебувати на квартирному обліку.
Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.06.2018 року по справі №752/5881/15-ц.
Статтею 48 Конституції України гарантовано, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.
Крім того, Конвенція про захист прав людини і основоположних та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України. Дана Конвенція ратифікована на підставі Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року та набула чинності для України з 11 вересня 1997 року.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі по тексту - ЄСПЛ) передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.
Відповідно ч.1 ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
В рішеннях по справах «Полторацький проти України» та «Михайлюк та Петров проти України» ЄСПЛ нагадує, що вираз «згідно із законом» насамперед вимагає, щоб оскаржуване втручання мало певну підставу в національному законодавстві; він також стосується якості відповідного законодавства і вимагає, щоб воно було доступне відповідній особі, яка, крім того, повинна передбачати його наслідки для себе, а також це законодавство повинно відповідати принципу верховенства права. Принцип верховенства права вимагає дотримання вимог «якості» закону, яким передбачається втручання у права особи основоположні свободи.
Таким чином, враховуючи те, що на час звільнення у запас ОСОБА_1 мав стаж військової служби понад 20 років суд вважає, що в даному випадку відсутні підстави для зняття його з квартирного обліку відповідно до п. 2.16, 2.18 Інструкції, а тому рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 02.10.2018 року, оформлене протоколом №13 є незаконним та відповідно таким, що підлягає скасуванню, а порушена право позивач поновленню.

Посилання представника відповідача у відзиві на позовну заяву про те, що ОСОБА_1 було знято з квартирного обліку в зв`язку з тим, що його було звільнено в запас на підставі підпункту «к» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а не з підстав, вказаних в п. 2.16 Інструкції, та він не мав права перебувати на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_1 , судом оцінюються критично, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються вищевикладеними положення житлового законодавства.

З огляду на викладене, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню.
Частинами 1,2 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позовні вимоги задоволено у повному обсязі, при зверненні до суду з позовом ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 704,80 грн. (сімсот шістдесят вісім грн. сорок копійок) та відповідно ст.ст.141,142 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 19, 47, 55 Конституції України, ст. ст. 37, 40 ЖК УРСР, ст. 6 СК України, ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ст. ст. 265, 354 ЦПК України, Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями від 03 серпня 2006 року за №1081, Інструкцією про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 30 листопада 2011 року № 737, ст. 1, 4 Закон України «Про судовий збір» ст.ст. 141, 265, 354 ЦПК України суд,-
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про скасування рішення суб`єкта владних повноважень та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 поновити ОСОБА_1 , на обліку військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби, які потребують поліпшення житлових умов в м. Миколаєві в загальній черзі за тим же номером у списку станом на 02.10.2018 року.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 704 грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту .

Суддя Гуденко О.А.