Справа № 315/131/19
Номер провадження № 2-о/315/23/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2019 року Гуляйпільський районний суд Запорізької області

у складі головуючого: судді Яроша С.О.

при секретарі: Прістенській Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Гуляйполе Запорізької області цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Гуляйпільський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області, про встановлення факту смерті, -

В С Т А Н О В И В:

06.02.2019 року до суду звернулася ОСОБА_1 з заявою про встановлення факту смерті.

В заяві заявник посилався на те, що 31.12.2018 року у м. Донецьк Ленінський район Донецької області помер її батько ОСОБА_2, причина смерті: церебральний атеросклероз, факт його смерті підтверджується копією довідки про причини смерті №20 від 02.01.2019 року та копією свідоцтва про смерть серії ДНР № 123741 від 04.01.2019 року, 05.02.2019 року їй відмовлено у реєстрації смерті батька з посиланням на те, що не надано документа, передбаченого законом для реєстрації смерті в органах державного РАЦСу, прохає встановити факт смерті батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 31.12.2018 року в м. Донецьк Ленінський район Донецької області.

06.02.2019 року до суду звернувся заявник з заявою про розгляд справи у його відсутність.

06.02.2019 року до суду звернувся представник заінтересованої особи: Гуляйпільський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області ОСОБА_3 з заявою про розгляд справи у відсутність представника, не заперечував проти задоволення заяви.

Заявник, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи судом, в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі.

Представник заінтересованої особи: Гуляйпільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи судом, в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без участі представника, не заперечував проти задоволення заяви.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу при розгляді даної справи не здійснювалось відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, так як розгляд справи здійснювався судом у відсутність всіх учасників справи.

Суд, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному, об`єктивному, безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вважає встановленими наступні обставини:

28.10.1940 року народився ОСОБА_2.

16.12.1965 року в м. Донецьк Донецької області народився заявник ОСОБА_1, що підтверджується копією паспорта громадянина України та копією свідоцтва про народження, в якому батьком записаний ОСОБА_2.

31.12.2018 року у м. Донецьк Ленінський район Донецької області Україна помер ОСОБА_2, причина смерті: церебральний атеросклероз, що підтверджується копією довідки про причини смерті №20 від 02.01.2019 року та копією свідоцтва про смерть серії ДНР № 123741 від 04.01.2019 року.

05.02.2019 року Гуляйпільським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області заявнику відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті її батька з підстави ненадання документа, передбаченого законом для реєстрації смерті в органах державного РАЦСу.

Суд, задовольняючи заяву, виходить з наступного:

Відповідно до ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ч.2 п.5 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч.1 п.8 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до абзацу 2 ч.1 ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Судом встановлено, що до суду звернувся заявник, який є донькою померлого, з заявою про встановлення факту смерті батька на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, а саме в м. Донецьк Донецької області, яке відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України №1085-р від 07.11.2014 року Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення віднесено до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, так як йому відмовлено у державній реєстрації смерті батька з підстави ненадання документа, передбаченого законом для реєстрації смерті в органах державного РАЦСу.

Суд вважає, що факт того, що ОСОБА_2, який народився 28.10.1940 року, громадянин України, помер 31.12.2018 року Україна Донецька область м. Донецьк Ленінський район, причина смерті: церебральний атеросклероз, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні і підтверджується побічно копією довідки про причини смерті №20 від 02.01.2019 року та копією свідоцтва про смерть серії ДНР № 123741 від 04.01.2019 року.

Суд при встановленні факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, керується розпорядженням Кабінету Міністрів України №1085-р від 07.11.2014 року Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення відповідно до якого м. Донецьк Донецької області віднесено до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Відповідно до ст.14 глави 4 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

А тому суд при оцінці доказів бере до уваги практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так суд при розгляді даної справи враховує висновки Європейського суду з прав людини, які зроблені у справах проти Туреччини, зокрема у справі Loizidou v Turkey, а також у справі Cyprus v Turkey, а також проти Молдови та Росії, зокрема у справі Mozer v Republic of Moldova and Russia, Haseu and Others v Moldova and Russia, де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони.

Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у наданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого намібійського винятку, який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Застосовуючи намібійський виняток у справі Кіпр проти Туреччини Європейський суд з прав людини зокрема зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади, протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це б становило позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належить.

Враховуючи наведену практику Європейського суду з прав людини, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті особи для реалізації майнових та немайнових особистих прав заявника суд виходить з дотримання вимог ч.1 ст.294 ЦПК України щодо повного і всебічного зясування обставин, на які заявник посилався як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на окупованій території.

Встановлення даного факту породжує правові наслідки, а саме відповідно до ч.1 ст.1220 ЦК України внаслідок смерті відкривається спадщина після померлого, що надає заявнику право на спадкування після померлого батька, а тому даний факт є фактом, що має юридичне значення.

А тому заява підлягає задоволенню, як така, що ґрунтується на законі, підтверджена встановленими обставинами та перевірена наданими суду доказами.

Відповідно до п.21 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються заявники - у справах за заявами про встановлення фактів, що мають юридичне значення, поданих у звязку із тимчасовою окупацією території України, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України.

Так як дана справа є справою за заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, яка подана у звязку з тимчасовою окупацією території України, то заявник відповідно до п.21 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору в суді першої інстанції.

Відповідно до ч.4 ст.317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

А тому ухвалене судом рішення про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до абзацу 2 ч.4 ст.317 ЦПК України рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

А тому оскарження рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, не зупиняє його виконання.

Керуючись ст.ст. 293, 294, 315, 317 ЦПК України, ст.ст. 1220, 1261 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_2, який народився 28.10.1940 року, громадянин України, помер 31.12.2018 року Україна Донецька область м. Донецьк Ленінський район, причина смерті: церебральний атеросклероз.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Суддя: Ярош С.О.