Справа № 361/4967/18
Провадження № 2/361/653/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

/заочне/

12 грудня 2019 року Броварський міськрайонний суд Київської області у складі головуючого - судді Селезньової Т.В., при секретарі Сарбєй А.С., розглянувши у місті Бровари Київської області в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ в натурі частки з об`єкту спільного нерухомого майна, -

встановив:

Позивач, враховуючи уточнення позовних вимог, просить суд:

- поділити житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і виділити йому 3/4 частки нерухомого майна, а саме: приміщення №1 (коридор площею 10,7 м.кв.), №2 (кухня площею 6,0 м.кв.), №3 (котельня плошею 1,8м.кв.), №4 (кладова площею 2,8 м.кв.), №5 (житлова кімната площею 14,4 м.кв.), №8 (житлова кімната площею 20,0 м.кв.), №9 (житлова кімната площею 10,7 м.кв.) та веранда І площею 8,3 м.кв.; загальна площа 74,7кв.м., вартістю 263700грн.;

- здійснити обмін належної відповідачу ј частки сараю (12,48кв.м) на належні позивачу ѕ частки літньої кухні (12,45кв.м), щоб в результаті за таким поділом в натурі сарай цілий відійшов у власність позивачу, а літня кухня ціла - відійшла у власність відповідачу (в зв`язку з тим, що літня кухня знаходиться на земельній ділянці відповідача, а сарай - на земельній ділянці позивача);

- припинити право спільної часткової власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь грошову компенсацію у розмірі 31460,55грн. - у якості вартості відхилення від ідеальної частки на 10,12 кв.м. , та судові витрати.

Позов обґрунтований тим, що на підставі договору дарування від 28.09.2015р. позивачу належить ѕ частки житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ; інша ј частка належить відповідачу ОСОБА_2 . Фактично сторони здійснили поділ житлового будинку і володіють своїми частками, які ізольовані одна від одної, мають окремі виходи. В частині житлового будинку, яка належить відповідачу, проживає її син ОСОБА_3 . Окрім того, вищевказані частки житлового будинку знаходяться на окремих земельних ділянках, які належать сторонам на праві приватної власності. На даний момент через конфлікті стосунки між сторонами створюються незручності і перешкоди у повноцінному користуванні належним майном, за висновками спеціалістів належна позивачу частка може бути виділена в натурі без будь-якої шкоди для технічного стану будівлі, тим більше відповідає вже фактично визначеному між сторонами порядку користування будинком і спорудами.

Відповідач відзиву не подав. Ні він, ні його представник неодноразово не з`явились в судові засідання; відповідач був повідомлений належним чином; представник відповідача декілька разів подавав заяви про відкладення розгляду справи, посилаючись на зайнятість в інших справах, однак не підтвердив дійсну наявність вказаних ним причин неявки; при відкладенні кожного разу суд узгоджував наступну дату судового засідання з представником відповідача, який до заяв про відкладення долучав список дат, на які він буде зайнятий у інших справах. Суд виходить з того, що вжито всі процесуальні заходи для забезпечення відповідачу його процесуальних прав, що він мав реально забезпечену йому можливість подати відзив і докази, але своїм правом на подання відзиву, доказів, зустрічного позову він не скористався на власний розсуд; поважних причин неявки відповідача та його представника (в чергове!) не встановлено, підстав для чергового відкладення розгляду справи суд не встановив, тому у клопотанні представника відповідача про чергове відкладення розгляду справи суд відмовив. Таку поведінку сторони відповідача суд розглядає не інакше як затягування розгляду справи і недобросовісне використання своїх процесуальних прав та неналежне виконання процесуальних обов`язків.

Представник позивача подала до суду заяву, в якій просила суд звернути увагу, що представник відповідача та відповідач зловживають своїми процесуальними правами, подаючи клопотання про перенесення судових засідань. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити, проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечувала.

Враховуючи, що відповідач і його представник не явились, будучи належним чином повідомленими, що відповідачем не подано відзиву і від позивача є згода на заочний розгляд справи, тобто є сукупність всіх вказаних у ст.280 ЦПК України обставин, то суд ухвалив справу розглянути заочно, у відповідності до ст.223 та ст.280 ЦПК України.

Відповідачем було подано клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду по суті іншої цивільної справи за його позовом до ОСОБА_1 про визнання договору дарування, з якого у позивача виникло право власності на ѕ частки вказаного майна, недійсним. Ухвалою від 10.10.2019р. у клопотанні відмовлено, при цьому суд виходив з того, що наявність вказаної відповідачем іншої цивільної справи, ініційованої відповідачем вже під час розгляду даної справи, не перешкоджає розгляду позову про виділ частки в натурі, оскільки розгляд даної справи і будь-яке рішення в ній не порушить права власності відповідача у випадку задоволення його позову, оскільки наслідком рішення (у випадку задоволення позову у вказаній відповідачем справі) буде припинення права позивача на виділену йому частку і відповідно перехід до відповідача права власності на вказану частку. Більш того, суд виходив з приписів ст.210 ЦПК, якою не передбачено зупинення провадження у цивільній справі за даною підставою в стадії розгляду по суті.

З наданих доказів встановлено:

Згідно договору дарування від 28.09.2015р., ОСОБА_2 (Дарувальник) подарувала, а ОСОБА_1 (Обдарований) прийняв у дар відповідно до умов договору належні Дарувальнику на праві приватної власності ѕ частки житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Загальна площа будинку "А" - 113,1 кв. м., загальна житлова площа становить 59,2 кв. м., до будинку примикають господарські будівлі і споруди: л. кухня - В, погріб - Г, вбиральня - Д, сарай - Ж, вбиральня - Є, огорожа - N. Згідно п. 2 договору житловий будинок, частка якого дарується, належить дарувальнику на підставі договору дарування житлового будинку, посвідченого Юхтою Л.М. державним нотаріусом Броварської районної державної нотаріальної контори 02.04.2004р. За змістом п. 3 договору вищевказані ѕ частки житлового будинку знаходяться на земельній ділянці площею 0,2500га, кадастровий номер :01:032:0043, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ., ѕ частки якої є предметом окремого договору дарування, який укладається сторонами одночасно з цим договором. У п. 4 даного договору зазначено, що дар сторони оцінюють в 187000,00грн.За змістом п. 5 Договору , цей договір дарування посвідчує право власності на ѕ частки житлового будинку з відповідними господарськими будівлями і спорудами. Право власності на частку житлового будинку, що дарується за цим договором, у обдарованого виникає з моменту прийняття дарунку та державної реєстрації права власності на Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно у встановленому законом порядку.

З витягів з державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :01:032:0043, площею 0,25га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд , АДРЕСА_1 , (частка ѕ) було зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 28.09.2015р. , дата реєстрації: 28.09.2015р.

Згідно із заявою від 01.06.2016р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , діючи як співвласники земельної ділянки , яка розташована по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,2500 га цільове призначення якої "для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд", кадастровий номер :01:032:0043, яка належить їм на праві спільної часткової власності, вирішили розподілити вищезазначену земельну ділянку на дві земельні ділянки:

- перша площею 0,1875 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка внаслідок поділу буде знаходитись у власності ОСОБА_1

- друга площею 0,0625 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка внаслідок поділу буде знаходитись у власності ОСОБА_2 .

З витягів з державного реєстру речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності ОСОБА_1 на дві земельні ділянки, розташовані по АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, з кадастровими номерами :01:032:0083 площею 0,0131 га і :01:032:0082 площею 0,1744 га, (спільна площа двох земельних ділянок: 0,1875 га, що збігається з площею, зазначеною у наведеній вище спільній заяві сторін).

9.07.2018р. позивач направив відповідачці листа з пропозицією про позасудовий розділ спільного майна за запропонованим ним варіантом, даний лист - згідно розписки про вручення рекомендованого відправлення, - відповідачем отриманий. Дана пропозиція залишена без відповіді, принаймні відповідач іншого не довів.

Згідно висновку за результатами експертного будівельно-технічного дослідження від 15.06.2018р. житловий будинок площею 113, м.кв. фактично поділений на дві квартири (приміщення), в яких проживають окремо дві сім,ї. Прохід між житловою кімнатою (8) і житловою кімнатою (7 ) відсутній - закладений цеглою, що і передбачає можливість ізольованого використання певних приміщень окремою сім`єю. Приміщення, які використовуються співвласником ѕ ( ОСОБА_1 ): приміщення №1 (коридор площею 10,7 м.кв.), № 2 (кухня площею 6,0 м.кв.), №3 (котельня плошею 1,8м.кв.), №4 (кладова площею 2,8 м.кв.), №5 (житлова кімната площею 14,4 м.кв.), №8 (житлова кімната площею 20,0 м.кв.), №9 (житлова кімната площею 10,7 м.кв.) та I (веранда площею 8,3 м.кв.) (площа використання 74, 7 кв.м.). Приміщення, які використовуються співвласником ј ( ОСОБА_2 ): приміщення №6 (кухня площею 24,3 кв.м.) і № 7 (житлова кімната площею 14,1 кв.м.), (площа використання 38, 4 м. кв.). Земельна ділянка, на якій знаходиться житловий будинок, огороджена та поділена з розрахунку ѕ та ј частки.

Ідеальні частки та відхилення від них складають: ѕ - 84,82кв.м (належать ОСОБА_1 ) фактичне використання 74,7кв.м, відхилення: мінус 10,12 кв.м; ј - 28,28кв.м (належать ОСОБА_2 ), фактичне використання 38,4кв.м, відхилення: плюс 10,12кв.м.

За висновком експерта виділ житлових приміщень (фактично ізольованих) в окремі об`єкти цивільно-правових відносин не призводить до порушень вимог нормативної документації по об`ємно-планувальному рішенню та технічному стану. Згідно Висновку - з технічної точки зору відповідно до вимог нормативно- правових актів у галузі будівництва виділ частки ѕ, які належать ОСОБА_1 на підставі договору дарування в житловому будинку, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 , в окремий об`єкт цивільно- правових відносин можливий.

Відповідно проведеного звіту ТОВ "М-Консалт" про незалежну експертну оцінку житлового будинку АДРЕСА_2 ), та висновку про вартість майна, ринкова вартість об`єкту оцінки без урахування вартості земельної ділянки становить 351 600, 00 грн. Вартість ј частини складає: 87 900,00 грн., вартість ѕ частин складає: 263 700,00 грн. У розрахунку на один квадратний метр - 3 108, 75 грн. Вартість відхилення 10 м. кв. становить - 31 087,50грн.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 2 цієї статті власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Субєктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до вимог ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Згідно ч.ч.1,3 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" при вирішення справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо співвласнику , який виділяється, може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру), або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності, або з відступленням від ідеальної частки у праві власності, якщо відступлення від частки є несуттєвим і обґрунтованим; у такому разі тому співвласнику, чия частка зменшується, присуджується грошова компенсація з іншого співвласника, частка якого відповідно буде збільшена.

З висновку експертизи видно, що у спірному житловому будинку можливий виділ частки, належної позивачу (ѕ) в окремий об?єкт; з порівняльного аналізу змісту договору дарування, висновку експертизи та позовних вимог, слід дійти висновку, що позивач просить виділити їй у власність саме ту частину будинку, яка їй була подарована; і що вказана частина будинку, а також надвірні будівлі і споруди, розташовані саме на тій земельній ділянці, яка є у власності позивача.

Згідно висновку експертного дослідження при такому виділі частки позивача в натурі будинок, що перебуває у спільні власності, ділиться на дві окремі ізольовані квартири , тобто належна відповідачу частка (1/4) так само уявляє собою незалежний самостійний об`єкт, без порушення його цільового призначення (житло) та без погіршення його побутової і товарної вартості.

Тому таким виділом частки позивача в натурі ніяким чином не порушуються права співвласника (відповідача), а фактично констатується вже встановлений між співвласниками порядок користування спільним майном у відповідності до часток.

У висновку зазначено, що для рівноцінного виділу існуючого використання ѕ часток в житловому будинку можливі різні варіанти. Разом з тим, суд погоджується з позивачем у тому, що варіант виділу, про який просить він, є найбільш доцільним як з технічної точки зору (оскільки співвласники вже здійснили всі перебудови і переобладнання, необхідні для розділу будинку на ізольовані квартири з різними виходами), так і з точки зору забезпечення прав обох співвласників (суд враховує, що між сторонами вже існує такий розподіл будинку і вже встановлений конкретний порядок користування будинком, і оскільки протягом тривалого часу жоден з співвласників не оспорював такого порядку, то є підстави вважати, що він встановлений за згодою обох співвласників). При цьому суд також враховує, що не надано інших варіантів поділу будинку; в тому числі відповідач не запропонував іншого варіанту і не заявив відповідних зустрічних вимог. Тому при розгляді даного позову суд виходить з того, що варіант, за яким позивач просить розділити будинок і виділити йому його частку в натурі, є технічно і юридично можливим і є доцільним, та що будь-які перешкоди для такого поділу будинку відсутні.

Таким чином, є всі підстави для задоволення позову в цій частині.

При такому розділі майна дещо зменшується частка позивача, на що він згоден, і що є технічно обгрунтованим з урахуванням технічних характеристик об`єкту та зручності в його подальшій і окремій для кожного власника експлуатації, та з метою виділу у власність іншому співвласнику повноцінного об`єкту, пристосованого для житла.

Виходячи з вартості об`єкту, співвідношення ідеальних часток у праві власності і з врахуванням варіанту поділу майна між співвласниками у спосіб зміни часток у сторону збільшення частки відповідача і відповідного зменшення частки позивача, - то є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації у розмірі різниці у вартості належної йому ідеальної частки у праві власності і частки, фактично виділеної йому.

Розмір такої компенсації становить 31460,55грн. (розмір площі помножений на вартість одного квадратного метру, визначену в експертному дослідженні).

Щодо позовних вимог про обмін частинами господарських споруд: сараю і літньої кухні, то суд не вбачає підстав для його задоволення, виходячи з таких міркувань:

Згідно приписам ст.ст.76-81, 83, 12, 13, 43 і 49 ЦПК України - на позивача покладено обов`язок надати суду докази на підтвердження обставини, на які позивач посилається в обгрунтування позовних вимог. Приймаючи певне рішення і роблячи відповідні висновки щодо доведеності і обгрунтованості позовних вимог, суд надає оцінку кожному окремому доказу і їх сукупності з точки зору їх достовірності, допустимості і достатності.

Позивач в обгрунтування даної вимоги посилається на те, що літня кухня знаходиться на земельній ділянці відповідача, а сарай - на його ділянці, тому доцільним є обмін частками у даних спорудах, які за площею є фактично рівними.

Позивачем надано такі докази:

Договір дарування, в якому дійсно зазначено про наявність літньої кухні, сараю, погребу і двох вбиралень - у складі цілого домоволодіння, частина якого дарується; але площа вказаних будівель і споруд не зазначена і відсутні будь-які відомості щодо їх місця розташування, а також щодо досягнення між дарувальником і обдарованим угоди про дарування певних споруд і будівель;

Висновок щодо вказаних будівель і споруд містить таку інформацію:

-на земельній ділянці (3/4 частини) знаходяться: літня кухня В, погріб Г, вбиральня Д, сарай Ж, вбиральня Є;

-вказані будівлі і споруди з позначеннями відповідно літерами В,Ж,Г,Д,Є примикають до будинку;

-також зазначено, що «потрібно врахувати, що ј частка господарських будівель і споруд (літня кухня В, погріб Г, вбиральня Д, сарай Ж, вбиральня Є) які знаходяться на ѕ частках земельної ділянки, виділених ОСОБА_1 , належать ОСОБА_2 ; і по домовленості між сторонами можливий перерозподіл ідеальних часток приміщень в будинку з врахуванням існуючого використання житлових приміщень і господарських будівель і споруд; тобто по домовленості можливий перерозподіл, а саме: обмін частки сараю на частку літньої кухні».

Разом з тим, з наданих доказів не можливо встановити конкретну площу, технічний стан і відповідно грошову і споживчу вартість вказаних будівель, - а це є необхідним для вирішення питання про можливість і зокрема рівноцінність та справедливість такого обміну, та для здійснення відповідних розрахунків між сторонами. Також з наданих доказів не можливо встановити конкретне місце розташування вказаних будівель по відношенню до частин будинку позивача і відповідача, що необхідно для того, щоб зробити певні висновки про можливість і доцільність саме такого поділу (обміну) будівлями (сам вислів, що вони примикають до будинку, - не містить конкретної, змістовної і достатньої інформації). Суду не надано ні технічного плану домоволодіння ні плану забудови земельних ділянок, які б могли містити необхідну інформацію. Наданий висновок не містить конкретної інформації крім зазначеного у ньому, що при певних умовах такий обмін можливий, за згодою і домовленістю сторін. Позивач не надав суду доказів наявності такої домовленості, зокрема наявності вже встановленого порядку користування спорудами і будівлями саме у вказаний ним спосіб. Крім того, суд враховує, що у висновку зазначено, що вказані будівлі знаходяться на ѕ частках земельної ділянки, виділених позивачу, натомість позивач у позовній заяві зазначає, що сарай знаходиться на його ділянці, а літня кухня знаходиться на земельній ділянці відповідача, і такі твердження позивача фактично суперечать наданому висновку. Враховуючи, що рішення суду має грунтуватись на доказах, а не на припущеннях, враховуючи відсутність відомостей про домовленість між сторонами з даного питання, то суд не вбачає підстав для задоволення даної вимоги (про обмін будівлями сараю та літньої кухні), як не доведеної позивачем.

Разом з тим, відмова в даній частині вимог не є підставою для відмови у позові за першою вимогою, оскільки в частині вимог про виділ частки з будинку в натурі позов обгрунтований і підлягає задоволенню, і підстав для відмови у цій частині вимог не встановлено.

Таким чином, суд позов задовольняє частково - в частині виділу в натурі позивачу його частки з будинку зі стягненням з відповідача грошової компенсації за зменшення частки, виділеної позивачу, у порівнянні з вартістю належної йому ідеальної частки у праві власності;

в іншій частині суд у позові відмовляє.

Також у відповідності до ст. 141 ЦПК України з урахуванням того, що позов задоволено частково, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені позивачем судові витрати, - пропорційно частині задоволених позовних вимог. Оскільки ціну позову за вимогою, в якій суд відмовляє, не можливо визначити з наведених вище міркувань, і з урахуванням характеру позовних вимог, то при визначені пропорції, суд враховує обсяг і значимість майна, відносно якого позов задоволено у порівнянні з тою його частиною, відносно якої суд у позові відмовляє. Виходячи з такого орієнтовного співвідношення, суд дійшов висновку, що відшкодуванню відповідачем підлягають понесені позивачем судові витрати в розмірі 75%. Судові витрати, які поніс позивач, складаються з судового збору в загальній сумі 2951,50грн, і витрат на оплату складення висновку експертного дослідження об`єкту в сумі 5500грн., всього 8151,50грн. відшкодуванню підлягає сума 6339грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 355,3 56, 358, 361, 364 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 81, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 280 - 283 ЦПК України

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково;

виділити ОСОБА_1 з об`єкту спільної часткової власності - будинку за адресою: АДРЕСА_1 , належну йому на підставі договору дарування від 28.09.2015р. частку (3/4) в натурі, що складається з приміщення №1 (коридор площею 10,7 м.кв.), приміщення № 2 (кухня площею 6,0 м.кв.), приміщення №3 (котельня площею 1,8м.кв.), приміщення №4 (кладова площею 2,8 м.кв.), приміщення №5 (житлова кімната площею 14,4 м.кв.), приміщення №8 (житлова кімната площею 20,0 м.кв.), приміщення №9 (житлова кімната площею 10,7 м.кв.) та веранда І площею 8,3 м.кв.;

стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , грошову компенсацію (за зменшення частки при виділі) у сумі 31087,50 грн. (тридцять одна тисяча вісімдесят сім гривень 50 коп.), та на відшкодування судових витрат стягнути 6339,00грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку він може подати протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви - якщо така заява буде подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Київської області безпосередньо або згідно п.15.5 перехідних положень ЦПК через суд першої інстанції, який розвалив рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне рішення виготовлене 21.12.2019р.

Суддя Т.В. Селезньова