Постанова

Іменем України

19 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 754/13617/16-ц

провадження № 61-39997св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3 ,

відповідач - Національний Києво-Печерський історико-культурний заповідник,

представник відповідача -Прокопенко Іван Григорович,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Деснянського районного суду міста Києва, у складі судді Грегуля О. В.,

від 16 березня 2018 року та постанову Апеляційного суду міста Києва, у складі колегії суддів: Чобіток А. О., Немировської О. В., Ящук Т. І.,

від 04 червня 2018 року.

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Національного Києво-Печерського історико-культурного заповідника про визнання причини відсутності на робочому місці поважною, визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання виплатити допомогу по тимчасовій непрацездатності, відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 11 січня 2002 року він працював у відповідача, з 29 травня 2015 року - переведений на посаду завідувача наукового сектору моніторингу стану нерухомих наземних пам`яток наукового відділу охорони та моніторингу нерухомих пам`яток. 06 жовтня 2016 року його було звільнено з роботи за прогул без поважних причин на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України. Вказував, що 13 та 14 вересня 2016 року він був відсутнім на роботі з поважних причин у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач, уточнивши позовні вимоги, просив суд визнати поважною причину відсутності на робочому місці з 13 по 14 вересня 2016 року в зв`язку з хворобою, визнати незаконним накладення дисциплінарного стягнення в вигляді звільнення і скасувати наказ відповідача від 06 жовтня 2016 року № 3326-о про звільнення, поновити його на роботі з 06 жовтня 2016 року, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06 жовтня 2016 року у сумі 194 373,90 грн, зобов`язати виплатити допомогу по тимчасовій непрацездатності за листком непрацездатності серії АДА № 265014 та стягнути з відповідача моральну (немайнову) шкоду у розмірі 5 тис. грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 16 березня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження поважних причин відсутності на роботі 13 та 14 вересня 2016 року, отже під час звільнення позивача роботодавцем не було порушено норм трудового законодавства.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 04 червня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення. Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 16 березня 2018 року залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши при цьому, що ОСОБА_3 не довів, що 13 та 14 вересня

2016 року за станом здоров`я він не міг вийти на роботу, оскільки проходив діагностичне обстеження та/або звертався за консультаційною допомогою. 15 вересня 2016 року він звернувся за консультаційною допомогою і лише з цієї дати лікар дійшов об`єктивного висновку про непрацездатність позивача, видавши йому листок непрацездатності серії АДА № 441133, про що здійснив відповідний запис у медичній картці позивача, який особисто поставив свій підпис про видачу йому листка у відповідному корінці, що свідчить про його обізнаність щодо дати відкриття листка непрацездатності.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судам попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що суди попередніх інстанцій належним чином не дослідили в чому саме проявилось порушення трудової дисципліни, не врахували, що згідно виписки з амбулаторної картки

з 12 вересня 2016 року він знаходився на амбулаторному лікуванні та у зв`язку із погіршенням стану здоров`я 15 вересня 2016 року було відкрито листок непрацездатності. Заявник зазначив, що судами не визначено ступінь заподіяної шкоди та не врахована попередня робота позивача. Вважає, що звільнення відбулось у період його тимчасової непрацездатності, отже є незаконним.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

У відзиві на касаційну скаргу Національний Києво-Печерський історико-культурний заповідник просить залишити касаційну скаргу ОСОБА_3 без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін, посилаючись на їх законність та обґрунтованість.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 06 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою.

21 вересня 2018 року справу передано судді-доповідачу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

З 2002 року ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з відповідачем.

З 02 червня 2015 року був переведений на посаду завідувача наукового сектору моніторингу стану нерухомих наземних пам`яток наукового відділу охорони та моніторингу стану нерухомих пам`яток.

13 та 14 вересня 2016 року ОСОБА_3 був відсутній на роботі.

Наказом від 06 жовтня 2016 року № 332-о позивача звільнено з роботи на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку з відсутністю на робочому місці 13 та 14 вересня 2016 року без поважних причин.

На момент звільнення ОСОБА_3 не був членом профспілкової організації, зареєстрованої у відповідача.

Відповідно до запису лікаря в амбулаторній картці ОСОБА_3 звертався до лікаря зі скаргами на свій стан здоров`я 12 вересня 2016 року. Ознак непрацездатності лікарем не встановлено.

Згідно із довідкою від 11 жовтня 2016 року № 156, виданої лікарем

ОСОБА_5, ОСОБА_3 знаходився на амбулаторному лікуванні

з 12 вересня 2016 року по 14 вересня 2016 року. У зв`язку з погіршенням стану здоров`я 15 вересня 2016 року відкрито листок непрацездатності.

Відповідно до листа комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1 від 04 жовтня 2016 року

№ 16-103 лікар загальної практики - сімейний лікар ОСОБА_5 12 вересня 2016 року була на виклику у пацієнта ОСОБА_3 за адресою його проживання і після обстеження лікарем були надані рекомендації щодо лікування. При цьому лікарем було встановлено, що працездатність пацієнта збережена і лише при повторному огляді, який відбувся 15 вересня 2016 року, лікарем було прийнято рішення про видачу тимчасового листка непрацездатності з 15 вересня 2016 року.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У статті 139 КЗпП України передбачено, що працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.

Пунктом четвертим частини першої статті 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Таким чином, у пункті 4 статті 40 КЗпП України встановлено право роботодавця обрати стягнення у вигляді звільнення як за скоєння одного прогулу, так і у разі, коли прогули мають тривалий характер. Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності. Поважними визнаються такі причини, які виключають вину працівника.

Згідно положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, обґрунтовано виходив із того, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин відсутності на робочому місці 13 та 14 вересня 2016 року. Листок непрацездатності було відкрито позивачу 15 вересня 2016 року, а відповідно до наданої закладом охорони здоров`я інформації під час огляду позивача 12 вересня 2016 року лікарем не встановлено ознак непрацездатності, отже поважності причин невиходу на роботу 13 та 14 вересня 2016 року позивачем не доведено. До лікаря у зв`язку з погіршенням стану здоров`я він звернувся лише 15 вересня

2016 року, в цей день було відкрито листок непрацездатності

серії АДА 441133.

Посилання касаційної скарги на звільнення позивача у період його тимчасової непрацездатності є безпідставними, оскільки позивача звільнено 06 жовтня 2016 року, а листок непрацездатності серії АДА № 265014 відкрито 07 жовтня 2016 року (а.с. 23).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судами попередніх інстанцій під час розгляду справи були порушені норми матеріального або процесуального права, не спростовують правильних по суті судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування правильного судового рішення, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 16 березня 2018 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 04 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович