ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/1608/18 Номер провадження 22-ц/814/241/19Головуючий у 1-й інстанції Предоляк О.С. Доповідач ап. інст. Бондаревська С. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондаревської С.М.

суддів: Дряниці Ю.В., Кузнєцової О.Ю.

секретар: Григоришина М.В.

за участі представника позивача - адвоката ОСОБА_2

представника відповідача - адвоката ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02 листопада 2018 року

по справі за позовом ОСОБА_4 до Приватного підприємства "Анкар Транс" про зобов'язання видати трудову книжку та стягнення заробітної плати, -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2018 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Приватного підприємства «Анкар Транс» про зобов'язання видати трудову книжку та стягнення заробітної плати.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що на початку липня 2015 року ОСОБА_4 працевлаштувався в якості водія великовантажного автомобіля до Приватного підприємства «Анкар Транс», керівником якого на той час був ОСОБА_5

Оскільки умови праці не відповідали тим, які обумовлювались при працевлаштуванні, у серпні 2016 року ОСОБА_4 звільнився. Посилаючись на те, що при звільненні з ним не було проведено остаточного розрахунку та не повернуто трудову книжку, а на його звернення, направлені на електронну адресу ПП "Анкар Транс" відповідь не надійшла, - просив зобов'язати відповідача видати йому трудову книжку та стягнути невиплачені при звільненні 8 800 грн.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02 листопада 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_4 - відмовлено.

Не погодившись з даним судовим рішенням, ОСОБА_4 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02 листопада 2018 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За нормами частини першої статті 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

За трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.

Виходячи зі змісту ст. 21 КЗпП України трудовий договір спрямований на здійснення та забезпечення трудових функцій працівника. Згідно зі ст. 626 ЦК України цивільно-правовий договір є домовленістю двох або більше сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Тобто предметом трудового договору є праця людини, а предметом цивільно-правових відносин результат такої праці.

Відповідно до ч. ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За нормами ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджується наявними у справі доказами, що у спірний період часу між ОСОБА_4 з однієї сторони та Приватним підприємством«Анкар Транс» з іншої, укладені однакові за змістом цивільно-правові договори, зокрема від 11 серпня 2015 року, 01 жовтня 2018 року, 01 листопада 2015 року, 01 грудня 2015 року, 01 січня 2016 року, 01 лютого 2016 року, 01 березня 2016 року, 01 квітня 2016 року, 01 травня 2016 року, 01 червня 2016 року, у відповідності до яких позивачем виконувались відповідні роботи, що вказує на те, що позивач перебував у цивільно-правових відносинах з відповідачем /а. с. 46-55/.

Представник відповідача, не визнаючи позовні вимоги ОСОБА_4, посилався на те, що останній не перебував з Приватним підприємством «Анкар Транс» у трудових відносинах, а виконував роботи на підставі цивільно-правових договорів. Трудова книжка позивача на підприємстві не зберігалась. Заробітна плата не нараховувалась, оскільки грошові кошти йому виплачувались за цивільно-правовими угодами.

В свою чергу, єдиним доказом роботи ОСОБА_4 у відповідача, представник позивача зазначає рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 14 серпня 2017 року у цивільній справі №524/9820/16-ц.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 14 серпня 2017 року, ухваленим у зазначеній справі, яке набрало законної сили, задоволено позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 борг за договором позики на суму 20 000 грн.

За змістом вищевказаного судового рішення слідує, що 07 липня 2015 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладено договір позики, згідно якого останній взяв у позику грошові кошти в сумі 20 000 грн., які зобов'язався повернути в строк до першої вимоги, яка була пред'явлена 10 жовтня 2016 року.

Розписка ОСОБА_4 як борговий документ, надана позивачем, свідчить про існування між сторонами невиконаних позичальником зобов'язань по договору позики, і є підтвердженням укладення договору позики, умови якого відповідач не виконав.

Таким чином, суд визначив характер правовідносин, які існували між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, як боргові зобов'язання між фізичними особами.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господар-ській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В той же час, у справі, що на даний час є предметом апеляційного розгляду, ОСОБА_4 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту його перебування саме у трудових відносинах з ПП «Анкар Транс».

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що позивач не писав заяви про прийняття та звільнення його з роботи, не ознайомлювався з такими наказами, а відповідач, в свою чергу, не видавав наказів про про прийняття та звільнення позивача з роботи.

Окрім того, як зазначалось вище, стороною відповідача до суду надані цивільно-правові угоди, укладені між ОСОБА_4 та Приватним підприємством«Анкар Транс», згідно яких позивач виконував відповідні роботи, що підтверджує наявність між сторонами саме цивільно-правових відносин.

При вирішенні даного спору, суд першої інстанції дав належну оцінку рішенню Автозаводського районного суду м. Кременчука від 14 серпня 2017 року у справі №524/9820/16-ц, згідно якого встановлено факт існування між фізичними особами ОСОБА_5 та ОСОБА_4 боргових зобов'язань, що не стосується заявлених останнім до Приватного підприємства«Анкар Транс» позовних вимог про зобов'язання видати трудову книжку та стягнення заробітної плати.

З урахуванням встановленого, районний суд дійшов правильного висновку про недоведеність позовних вимог та відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_4, обгрунтовано відмовивши останньому у його задоволенні.

Посилання в апеляційній скарзі на наявність інших доказів в обґрунтування заявлених вимог, а саме: власних пояснень позивача в якості свідка та звукозапису судового засідання у цивільній справі №524/9820/16-ц не можуть буди взяті до уваги, оскільки у своїй сукупності не є достатніми для задоволення позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За наведених обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків місцевого суду, як і не підтверджують належними доказами їх неправомірність.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування - не вбачається.

Керуючись ст. ст.367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: Бондаревська С.М.

Судді: Дряниця Ю.В.

Кузнєцова О.Ю