Постанова

Іменем України

23 січня 2019 року

м. Київ

справа № 630/767/16-ц

провадження № 61-18084 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Люботинського міського суду Харківської області у складі судді Дем'яненко І. В. від 11 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області у складі колегії суддів: Хорошевського О. М., Кіся П. В., Кружиліної О. А., від 18 липня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя.

Позовну заяву мотивовано тим, що вона з відповідачем перебувала у шлюбних відносинах, за час яких ними було придбано незакінчений будівництвом житловий будинок готовністю 40% по АДРЕСА_1. Оскільки згоди щодо поділу цього будинку сторони у позасудовому порядку не досягли та на її утриманні перебуває їх спільна із відповідачем дитина, позивач просила поділити будинок та визнати за нею право власності на ідеальні 2/3 частини вказаного будинку, збільшивши її частку на підставі частини третьої статті 70 СК України.

Рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 11 квітня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки будинок, який просить поділити позивач, є об'єктом незавершеного будівництвом, поділ якого із визначенням окремих частин можна провести лише з урахуванням ступеню його готовності, а враховуючи, що позивачем не було надано доказів на підтвердження ступені готовності будинку із якого вбачалась би технічна можливість довести до кінця будівництво (на момент набуття права власності ступінь готовності складав 40%), вимоги щодо визнання права власності на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або стягнення компенсації не заявлялися, то відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 18 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, а рішення Люботинського міського суду Харківської області від 11 квітня 2017 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції повно та об'єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази та обґрунтовано вважав за неможливе задовольнити позовні вимоги.

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення із ухваленням нового рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не звернули уваги на те, що право власності на незакінчений будівництвом житловий будинок було набуто під час шлюбу за договором купівлі-продажу і відбулась державна реєстрація цього права, що вказує на те, що це новий об'єкт права власності і може бути поділений між подружжям, шляхом визнання за нею ідеальної частки. Звертаючись до суду із позовом, вона просила визнати право власності не на новостворене та не прийняте до експлуатації майно, а просила здійснити поділ на яке вже набуто право власності за договором купівлі-продажу.

Відзив на касаційну скаргу до суду не надходив.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що з 11 серпня 2007 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, під час якого 09 грудня 2010 року ними придбано за договором купівлі-продажу незакінчений будівництвом житловий будинок готовністю 40% по АДРЕСА_1

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_4 просила поділити вищезазначений будинок та визнати за нею право власності на його ідеальні 2/3 частини.

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з частинами першою, третьою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об'єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов'язки, тому такий об'єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

За позовом дружини, членів сім'ї забудовника, які спільно будували будинок, суд має право здійснити поділ об'єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

У разі неможливості поділу об'єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Правовий аналіз наведених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що об'єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. При цьому суд може визнати право на частину об'єкта незавершеного будівництва за кожною із сторін.

Вказаного висновку дійшов Верховний Суд України у постанові

від 07 вересня 2016 року по справі № 6-47цс16.

Як вбачається із матеріалів справи, право власності на 40 % незакінченого будівництвом будинку по АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_5 (а. с. 136), а тому він може бути предметом поділу між подружжя із визначенням ідеальних часток, у зв'язку із чим доводи касаційної скарги в цій частині є обґрунтованими.

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову, у порушення вимог статей 10, 212-215, 303, 315 ЦПК України, на вказане уваги не звернули, не перевірили та не надали відповідь на доводи позивача про те, що незавершений будівництвом будинок зі ступенем готовності 40% зареєстровано за відповідачем, тобто оформлений у передбаченому законом порядку, не мотивували свого висновку про неможливість проведення поділу цього будинку, чим саме передбачена така неможливість, не врахували, що саме по собі незавершене будівництво не може бути підставою для відмови у позові про визнання права на його ідеальну частку, у зв'язку із чим дійшли передчасного висновку про необґрунтованість позовних вимог.

Згідно з пунктами 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази або необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

В силу вищенаведених положень статті 400 ЦПК України у Верховного Суду відсутні процесуальні можливості з'ясувати дійсні обставини справи та оцінити докази, які не були досліджені судами попередніх інстанцій, що перешкоджає Верховному Суду ухвалити нове судове рішення.

Під час нового розгляду суду належить врахувати викладене, розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог процесуального права, дослідити та належним чином оцінити подані сторонами докази, з наведенням відповідних обґрунтувань, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Люботинського міського суду Харківської області від 11 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 18 липня

2017 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк