Справа № 274/5465/18 Провадження № 2/0274/846/19
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області
07.02.19 р.м. Бердичів
Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Корбут В.В. (далі Суд), за участю секретаря судового засідання Жмурко В.І.,
розглянувши цивільну справу за позовомОСОБА_1, представником якого є ОСОБА_2,
У жовтні 2018 р. ОСОБА_4 звернувся з вказаним позовом, у якому просить стягнути на його користь з ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 34 370,00 грн., посилаючись на те, що у 2018 р. ОСОБА_3 отримав у нього грошові кошти у розмірі 40 370,00 грн., які зобов'язався повернути, але повернув їх частково, залишок боргу становить 34 370,00 грн.
Від ОСОБА_3 заяви про визнання позову або відзиву не надходило.
Судом з'ясовано, що відповідно до розписки від 10.03.2018 р. ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 15 800,00 грн. + 7 710 грн. + 6 420,00 грн. + 10 440,00 грн., тобто усього 40 370,00 грн., які зобов'язався повернути наступним чином: у березні 2 000,00 грн., у квітні 2 000,00 грн., у травні 2 000,00 грн., у червні 23 930,00 грн., у липні 10 440,00 грн. (а. с. 12).
Згідно зі статтею 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною другою статті 1047 Цивільного кодексу України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Абзацом першим частини першою статті 1049 Цивільного кодексу України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Таким чином між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 13.03.2018 р. було укладено договір позики, на підставі якого перший передав у власність другого грошові кошти у розмірі 40 370,00 грн., при цьому другий зобов'язався повернути ці грошові кошти у березні 2 000,00 грн., у квітні 2 000,00 грн., у травні 2 000,00 грн., у червні 23 930,00 грн., у липні 10 440,00 грн.
З розписки від 13.03.2018 р. випливає, що ОСОБА_3 повернув ОСОБА_1: 26.03 2 000,00 грн., 02.05 2 000,00 грн., 2 000,00 грн. 05.05, тобто усього 6 000,00 грн. (а. с. 12).
Доказів, які б вказували на повернення ОСОБА_1 грошових коштів ОСОБА_3 не подав.
За таких обставин Суд вважає, що неповернутими лишились грошові кошти у розмірі 34 370,00 грн. (40 370,00 6 00,00).
Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 ґрунтується на вимогах законодавства України, а тому підлягає задоволенню.
На підставі статі 141 Цивільного процесуального кодексу України з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у якості відшкодування судових витрат підлягає стягненню 704,80 грн.
Керуючись статтями 141, 258, 259, 263 265, 280 282 Цивільного процесуального кодексу України,
1. Позов ОСОБА_1 задовольнити.
2. Стягнути з ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, РНОКПП (за даними позовної заяви) НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, РНОКПП (за даними позовної заяви) НОМЕР_2) грошові кошти у розмірі 40 370,00 грн.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач, якому рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Суддя В.В. Корбут