УХВАЛА

23 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 727/6744/18

провадження № 61-15653 ск 19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду В. М. Сімоненко розглянув касаційну скаргу Департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04 квітня 2019 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 16 липня 2019 року в справі за позовом Департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення надміру виплачених коштів у вигляді державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям в розмірі 69 018,33 грн,

ВСТАНОВИВ :

Департамент праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення надміру виплачених коштів у вигляді державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям в розмірі 69 018,33 грн.

На обґрунтування вимоги посилався на те, що 16 грудня 2015 року

ОСОБА_1 звернулась до Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної у м. Чернівці ради, після реорганізації (Департамент праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради) із заявою про призначення їй державної соціальної допомоги, як малозабезпеченій сім`ї та зобов`язувалась повідомляти Управління праці про факти, які впливають на виплату допомоги. У декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням соціальної допомоги, зазначено про те, що у власності ОСОБА_1 перебуває один автомобіль ЗАЗ 1103, державний номер НОМЕР_1 , 2006 року випуску. Згідно з рішеннями Департаменту відповідачам було призначено допомогу у розмірі

69 018,33 грн. Під час вибіркової перевірки інформації зазначеної заявником, згідно даних регіонального сервісного центру МВС України в Чернівецькій області встановлено, що за відповідачем ОСОБА_2 зареєстровано два транспортних засоби, зокрема, з 11 серпня 2006 року - транспортний засіб марки ЗАЗ 110121, державний номер НОМЕР_2 , 1998 року випуску, та

з 14 серпня 2008 року - транспортний засіб марки ЗАЗ 110307, державний номер НОМЕР_1 , 2006 року випуску. Розпорядженням від 23 грудня 2016 року № о/с 668783 виявлено переплату державної соціальної допомоги у зв`язку з тим, що сім`єю не задекларовано два транспортні засоби у власності чоловіка, та виведено розрахунок переплати призначеної допомоги відповідачам за період з 01 грудня 2015 року по 31 травня 2016 року та з 01 серпня 2016 року по 31 січня 2017 року, яка становить 69 018,33 грн.

Посилаються на те, що для врегулювання в досудовому порядку спору Департаментом направлялися відповідачам письмові повідомлення про повернення надміру виплачених бюджетних кошів, проте відповідачами жодних дій по їх поверненню в добровільному порядку не вчинялося та на підставі пункту 49 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751 з допомоги при народженні дитини, яка призначена відповідачу 31 жовтня 2019 року, утримується щомісячно переплата в розмірі 20% від сумі вищезазначеної допомоги і станом на 20 червня

2018 року, відповідачі зобов`язані повернути надміру отримані кошти у розмірі 59 514,33 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04 квітня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в діях ОСОБА_1 відсутній факт приховування або навмисного подання недостовірних даних про майновий стан сім`ї на час звернення до Управління із заявою про призначення соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, а тому відсутні правові підстави для стягнення надміру виплачених коштів.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 16 липня 2019 року апеляційну скаргу Департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради на рішення Шевченківського районного суду

м. Чернівці від 04 квітня 2019 року залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції апеляційний суд погодився із висновками суду першої інстанції та виходив з того, що судом на підставі належним чином оцінених доказів встановлено, що на час звернення ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення із заявою про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям

(16 грудня 2015 року) транспортний засіб марки ЗАЗ 110121, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 1998 року випуску, хоча і залишалися зареєстрованими за її чоловіком, проте фактично вибув з його володіння і користування.

А отже, апеляційний суд дійшов до висновку про те, що ОСОБА_1 , подаючи заяву про призначення державної соціальної допомоги і відповідну декларацію про доходи та майновий стан осіб, добросовісно помилялася щодо обставин відсутності в сім`ї транспортних засобів, що виключає застосування до неї заходів цивільно-правової відповідальності у виді стягнення надміру сплачених коштів.

20 серпня 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

Департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04 квітня 2019 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 16 липня 2019 року, у якій скаржник просить скасувати ці судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Верховний Суд, вивчивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржуване судове рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частина перша статті 274 ЦПК України визначає, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються: малозначні справи і справи, що виникають з трудових відносин, а згідно частини другої цієї статті - може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; щодо спадкування; щодо приватизації державного житлового фонду; щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 - 5 цієї частини.

Системний аналіз частини шостої статті 19, статті 274 ЦПК України дає підстави для висновку, що малозначними у цивільному процесі є, зокрема, малозначні справи, виходячи із ціни позову, ціна яких не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справи незначної складності, визнані судом малозначними (за виключенням справ, які мають розглядатися тільки за правилами загального позовного провадження), з ціною позову, що не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, у яких не можливо встановити ціну позову (немайнові вимоги), за виключеннями відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України та пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує критерії, визначені в частині третій статті 274 ЦПК України, а саме: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Предметом позову в цій справі є вимога майнового характеру про стягнення надміру виплачених коштів у вигляді державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям в розмірі 69 018,33 грн, ціна якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому в цій частині справа є малозначною в силу закону.

Таким чином ця справа є малозначною.

Крім того, відповідно до частини першої статі 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими; судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження;

У цій справі обставин, передбачених частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389 та частиною першою статі 411 ЦПК України, за наявності яких судові рішення в малозначних справах підлягають касаційному оскарженню або обставин, за яких судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню не встановлено.

З огляду на викладене та відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389, пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження в даній справі слід відмовити.

Керуючись пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04 квітня 2019 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 16 липня 2019 року, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Сімоненко