ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7216/19 Справа № 203/215/19 Суддя у 1-й інстанції - Казак С. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2019 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Догоновій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк на заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2019 року по справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

18 січня 2019 року АТ КБ ПриватБанк звернулось до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 16.04.2015 року між ним та відповідачем було укладено кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 2500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Свої зобов`язання за кредитним договором позичальник не виконує, в зв`язку з чим, станом на 18.11.2018 року має заборгованість в сумі 21729,93 грн., що складається із заборгованості по тілу кредиту в сумі 707,01 грн., процентам в сумі 1883,32 грн., пені в сумі 17628,65 грн., штрафу (фіксована частина) в сумі 500,00 грн., штрафу (процентна складова) в сумі 1010,95 грн. Тому позивач просив стягнути на свою користь з відповідача вказану заборгованість в загальному розмірі 21729,93 грн. та судовий збір в сумі 1762,00 грн.

Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ ПриватБанк, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, ставить питання про скасування оскаржуваного заочного рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість заочного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено, що на підтвердження позовних вимог АТ КБ ПриватБанк надано копію анкети-заява ОСОБА_1 від 16 квітня 2015 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, яка містить лише анкетні дані відповідача, зокрема, адресу реєстрації та проживання, контактні номера телефонів, місце роботи (а.с.11).

Зазначена вище анкета-заява не містить погодження сторонами розміру тіла кредиту (кредитного ліміту), а також відомостей про строк дії кредитного договору; відсутня також інформація про розмір відсотків за користування кредитним коштами, комісії, неустойки. В анкеті-заяві не зазначено про бажання відповідача отримати кредитну картку чи будь-які послуги банку.

Долучені до позовної заяви витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, якими передбачено, зокрема, пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови, - відповідачем не підписані (а.с. 14-42).

Анкета-заява містить текст про погодження споживача з Умовами та Правилами надання банківських послуг, але не конкретизовано яка саме редакція Умов та Правил надання банківських послуг погоджена споживачем.

Долучений до матеріалів справи витяг з Тарифів обслуговування кредитних карток Універсальна також не містить підпису відповідача (а.с. 12-13).

На підтвердження свого позову банком представлено розрахунки заборгованості за кредитним договором №б/н від 16.04.2015 року за 16 квітня 2015 року та за період з 01.08.2015 року по 18.11.2018 року, згідно яких станом на 18.11.2018 року позивачем нарахована заборгованість в загальному розмірі 21729,93 грн., а саме заборгованість по тілу кредиту - 707,01 грн., заборгованість за відсотками - 1883,32 грн., пеня - 17628,65 грн., штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) в сумі 1010,95 грн. (а.с. 8, 9-10). Даний розрахунок не доводить факту досягнення сторонами домовленостей щодо усіх істотних умов кредитного договору.

Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до ч. 2 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України, зокрема, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; приймаючи до уваги що банком не надано суду доказів укладення з відповідачем 16.04.2015 року у простій письмовій формі кредитного договору, не надано доказів досягнення сторонами домовленості щодо усіх істотних умов кредитного договору, зокрема щодо розміру тіла кредиту (кредитного ліміту), строку дії кредитного договору, терміну повернення кредиту, розміру процентів за користування кредитом; враховуючи також ненадання позивачем Умов та Правила надання банківських послуг, які були б підписані відповідачем; встановивши, що банком не надано доказів волевиявлення відповідача на отримання кредитної картки чи будь-яких послуг банку (враховуючи зміст анкети-заяви), - колегія приходить до висновку, що АТ КБ ПриватБанк не представлено письмових доказів на підтвердження факту укладення з відповідачем кредитного договору у належній формі та не доведено його умови.

Посилання позивача на те, що конкретні умови кредитування, в тому числі розмір процентів, визначаються Умовами та Правилами надання банківських послуг - безпідставні, оскільки зазначені Умови та Правила не містять підпису відповідача. Доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови та Правила мала на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву, банком не надано, а відтак підстави брати їх до уваги відсутні.

Саме такий висновок міститься у постановах Верховного Суду України, зокрема, від 14 грудня 2016 року у справі №6-2462цс16; від 22 березня 2017 року у справі №6-2320цс16, де вказано про те, що Умови та правила надання банківських послуг, які не містять підпису позичальника, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді даної справи.

Долучена до апеляційної скарги довідка банку про видачу відповідачу банківської картки № НОМЕР_1 - не відповідає вимогам ст.ст. 77-80 ЦПК України, оскільки не містить реєстраційного номеру, дати оформлення довідки, підпису, найменування посади та прізвища особи, що видана вказану довідку (а.с. 80).

Долучена до апеляційної скарги виписка з особового рахунку не спростовує наведених вище висновків суду, не доводить факту отримання відповідачем кредиту у будь-якому розмірі (а.с. 82-83). Суд звертає увагу, що у вказаній виписці зазначено, що кредитний ліміт дорівнює 00,0 грн., що спростовує доводи позивача про наявність заборгованості за тілом кредиту.

Крім того, банком не наведено обґрунтування неможливості представлення зазначених вище доказів суду першої інстанції.

Колегія звертає увагу, що долучені АТ КБ ПриватБанк до позовної заяви розрахунки заборгованості не містять інформації за період з 17.04.2015 року по 01.08.2015 року, а також не оформлені неналежним чином, адже здійснені у вигляді роздруківки та не містять дати їх оформлення, підпису, найменування посади та прізвища працівника банку, що склав розрахунки (а.с.8, 9-10).

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (16.04.2015 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (18.01.2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, строку повернення кредиту, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, - надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Клопотань про надання апеляційному суду інших доказів чи про витребування відповідних доказів судом позивачем не заявлено, що стверджується письмовими матеріалами справи.

Виходячи з викладеного, колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, тому оскаржуване рішення місцевого суду підлягає залишенню без змін.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного заочного рішення місцевого суду без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді