ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/2143/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М.,

секретар судового засідання Журбіцький В.О.,

з участю відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 25 січня 2017 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2015 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

АТ КБ «Приватбанк» зазначило, що 26 серпня 2008 року сторони уклали кредитний договір №НМІВА800000354, за умовами якого позивач надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 5 242 долара 75 центів США на строк до 23 серпня 2013 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитними коштами в установленому порядку. ОСОБА_1 не виконав обов`язків за кредитним договором, унаслідок чого станом на 29 липня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 8 521 долар 02 центи США, яка складається з 4 825 доларів 88 центів США неповернутого кредиту, 1 836 доларів 35 центів США процентів, 1 415 доларів 70 центів США комісії, 26 доларів 52 центів США пені, 11 доларів 35 центів США штрафу (фіксована частина), 405 доларів 22 центів США штрафу (процентна складова).

За таких обставин АТ КБ «Приватбанк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 8 521 долар 02 центи США заборгованості за кредитним договором.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Деражнянського районного суду Хмельницької області від 25 січня 2017 року в позові відмовлено.

Суд виходив з того, що ОСОБА_1 не виконав грошового зобов`язання за кредитним договором, унаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 8 521 долар 02 центи США, разом із тим, відповідач погасив цю заборгованість шляхом передачі банку предмета застави - автомобіля «BMW 730i» реєстраційний номер НОМЕР_1 , у зв`язку з чим позов не підлягає задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що після передачі ОСОБА_1 автомобіля в заклад зобов`язання за кредитним договором залишаються невиконаними, разом із тим, суд не врахував усіх обставин справи, не застосував норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про безпідставність позову.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_1 не подав відзив на апеляційну скаргу.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Відповідно до пункту 9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, нова редакція якого набрала чинності 15 грудня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв`язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому діючою редакцією ЦПК України.

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Заслухавши учасника судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» слід задовольнити частково.

Суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та заперечення сторін, зазначив у судовому рішенні обставини, які не підтверджені доказами, не застосував закон (статті 526, 530, 631 ЦК України), який підлягав застосуванню, та не дотримався приписів статей 10, 60, 212 ЦПК України (в редакції Закону 2004 року).

У зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, недоведеністю цих обставин, які суд визнав встановленими, порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права оскаржуване рішення суду має бути змінене.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

26 серпня 2008 року Закрите акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», яке в подальшому змінило свою назву на АТ КБ «Приватбанк», і ОСОБА_1 уклали кредитно-заставний договір №НМІВА800000354 (далі - Кредитний договір), за умовами якого позивач надав останньому кредит для придбання та реєстрації автомобіля в розмірі 5 242 долара 75 центів США на строк до 23 серпня 2013 року під 16,92% річних.

ОСОБА_1 зобов`язався щомісячно вносити на рахунок АТ КБ «Приватбанк» платежі на повернення кредиту, сплату процентів і винагороди за надання фінансового інструменту (0,4% від суми виданого кредиту) в розмірі 162 долара 19 центів США.

У випадку порушення строків повернення кредиту, сплати винагороди та процентів ОСОБА_1 зобов`язалася сплатити пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочення, а при порушенні позичальником будь-якого зобов`язання за договором понад 30 календарних днів - зобов`язався сплатити штраф у розмірі 250 грн + 5% від суми невиконаного зобов`язання.

В забезпечення виконання своїх зобов`язань за Кредитним договором ОСОБА_1 передав банку автомобіль «BMW 730i» реєстраційний номер НОМЕР_1 у заставу.

У п. 11.1 Кредитного договору сторони визначили, що в разі затримки сплати позичальником частини наданого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, перевищення заборгованості більш як на 10% суми наданого кредиту, несплати позичальником більше однієї виплати, яка перевищує 5% суми наданого кредиту, - настає подія дефолту.

Пунктами 11.2.1, 11.2.2 Кредитного договору встановлено, що у разі настання події дефолту банк надає позичальнику письмове повідомлення про дефолт і реєструє у Державному реєстрі застав рухомого майна відомості про звернення стягнення на предмет застави. У повідомленні про дефолт банк ставить вимогу про повернення наданої суми кредиту в повному обсязі, виплати винагороди, процентів за фактичний строк користування наданим кредитом, виконання в повному обсязі усіх інших грошових зобов`язань за договором.

Позичальник зобов`язаний усунути подію дефолту негайно або передати предмет застави у володіння банку за актом приймання-передачі протягом 30 днів з моменту реєстрації відомостей про звернення стягнення на предмет застави в Державному реєстрі застав рухомого майна.

Згідно п.11.2.6 Кредитного договору у разі неусунення позичальником події дефолту протягом 30 календарних днів з моменту отримання повідомлення про дефолт (або з моменту реєстрації у Державному реєстрі застав рухомого майна відомостей про звернення стягнення на предмет застави) він зобов`язаний негайно повернути суму кредиту в повному обсязі, виплатити винагороди, проценти за користування кредитом, виконати усі інші грошові зобов`язання за договором у повному обсязі, а банк має право, за своїм вибором, здійснити одну або декілька наступних дій: згідно ст. 651 ЦК України здійснити одностороннє розірвання договору з надсиланням позичальнику відповідного повідомлення (договір вважається розірваним у дату, зазначену в повідомленні); розірвати договір у судовому порядку; звернути стягнення на предмет застави; застосувати будь-який спосіб захисту своїх прав, дозволений законодавством України.

З 2009 року ОСОБА_1 не виконує належним чином зобов`язання за Кредитним договором.

27 липня 2010 року ОСОБА_1 передав АТ КБ «Приватбанк» автомобіль «BMW 730i» реєстраційний номер НОМЕР_1 у заклад.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2012 року звернуто стягнення на автомобіль «BMW 730i» реєстраційний номер НОМЕР_1 шляхом надання АТ КБ «Приватбанк» права на укладення від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу цього автомобіля будь-яким способом з іншою особою - покупцем для задоволення вимог АТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором у розмірі 86 920 грн 09 коп. (заборгованість станом на 19 січня 2012 року).

АТ КБ «Приватбанк» нарахувало ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором станом на 29 липня 2015 року розмірі 8 521 долар 02 центи США, яка складається з 4 825 доларів 88 центів США неповернутого кредиту, 1 836 доларів 35 центів США процентів, 1 415 доларів 70 центів США комісії, 26 доларів 52 центів США пені, 11 доларів 35 центів США штрафу (фіксована частина), 405 доларів 22 центів США штрафу (процентна складова).

Застосовані норми права

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

За змістом ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу ч. 2 ст. 1050 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання ч. 2 ст. 1054 ЦК України) якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як передбачено ч. 1 ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України (в редакції закону 2004 року), який був чинним на час розгляду справи в суді першої інстанції, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Із положень ст. 212 ЦПК України (в редакції Закону 2004 року) слідує, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Зібрані докази достовірно вказують на те, що ОСОБА_1 не виконав грошового зобов`язання за кредитним договором, а тому АТ КБ «Приватбанк» вправі вимагати від нього сплати неповернутого кредиту, нарахованих процентів, комісії та неустойки.

Разом із тим, визначаючи розмір цієї заборгованості у заявленій банком сумі (8 521 долар 02 центи США), суд першої інстанції припустився помилки.

Відповідно до ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. 252 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.

Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту, сплати процентів і комісії. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами, комісію та неустойку.

Отже, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, комісію та неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України має бути врахована судами нижчих інстанцій при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

АТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_1 встановили строк кредитування до 23 серпня 2013 року (п. 16.1.5 Кредитного договору).

Натомість, після закінчення строку дії Кредитного договору АТ КБ «Приватбанк» продовжило нараховувати ОСОБА_1 проценти за користування кредитними коштами, комісію та неустойку.

Суд першої інстанції не звернув увагу на вказану обставину та неправомірно погодився із обчисленим банком станом на 29 липня 2015 року розміром заборгованості за кредитним договором.

Також суд дійшов необґрунтованого висновку, що після передачі автомобіля в заклад зобов`язання ОСОБА_1 за Кредитним договором припинилися.

Матеріали справи не містять достатніх та об`єктивних даних про те, що відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України та розділу 11 Кредитного договору АТ КБ «Приватбанк» змінило строк кредитування ОСОБА_1 і висунуло відповідачеві вимогу про дострокове повернення кредиту, сплати процентів і комісії.

АТ КБ «Приватбанк» не надало суду доказів про настання події дефолту, зокрема про надання позичальнику письмового повідомлення про дефолт або про реєстрацію в Державному реєстрі застав рухомого майна відомостей про звернення стягнення на предмет застави.

Заочне рішення Індустріального районного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2012 року, яким звернуто стягнення на належний ОСОБА_1 автомобіль для погашення заборгованості у розмірі 86 920 грн 09 коп. (станом на 19 січня 2012 року), також достовірно не вказує на те, що мала місце зміна строку повернення кредиту.

Натомість, у справі відсутні докази про розмір заборгованості ОСОБА_1 на момент закінчення строку кредитування.

Розрахунок заборгованості за договором (а.с. 5-7) не вказує на розмір невиконаного ОСОБА_1 зобов`язання станом 23 серпня 2013 року. Крім того, сторони визнали, що належний відповідачеві автомобіль «BMW 730i» реєстраційний номер НОМЕР_1 було реалізовано в порядку звернення стягнення на предмет застави, разом із тим, цей розрахунок не містить відомостей про зарахування на погашення заборгованості коштів, виручених від продажу автомобіля. Отже, вказаний розрахунок заборгованості не містить інформацію щодо предмета доказування та є неналежним доказом.

Після того, як суд апеляційної інстанції ухвалою від 12 листопада 2019 року роз`яснив сторонам право на вчинення процесуальних дій (ч. 5 ст.12 ЦПК України), АТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_1 не надали суду докази щодо терміну кредитування та розміру заборгованості на цю дату. Також сторони не надали даних щодо виконання заочного рішення Індустріального районного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2012 року та продажу заставного автомобіля.

За таких обставин позов АТ КБ «Приватбанк» є необґрунтованим і не підлягає задоволенню саме з цих підстав.

Вказані обставини залишилися поза увагою суду першої інстанції, тому його рішення не може залишатися в силі.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на те, що всупереч ч. 1 ст. 61 Конституції України, за умовами якої ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, банк заявив вимогу про стягнення з ОСОБА_1 пені та штрафу, які є одним видом цивільно-правової відповідальності, за одне й те саме порушення - прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором.

3.Висновки суду апеляційної інстанції

Суд першої інстанції при розгляді справи не звернув уваги на вказані обставини, не застосував норми матеріального та процесуального закону, які підлягали застосуванню, хоча зробив правильні висновки по суті вирішеного спору.

У зв`язку з цим, рішення суду слід змінити.

Щодо судових витрат

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, апеляційний суд враховує положення ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, зокрема, у разі відмови в позові - на позивача.

В позові АТ КБ «Приватбанк» відмовлено, тому всі судові витрати слід покласти на позивача.

При цьому з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 слід стягнути понесені останнім витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги, розмір яких визначений згідно з пп. 7 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України від 8 липня 2011 року №3674-VI «Про судовий збір» (в редакції закону на час понесення витрат) у сумі 3 378 грн 92 коп. (2815,77х120%).

Керуючись ст.ст. 141, 367, 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 25 січня 2017 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (місцезнаходження - 01001, місто Київ, вулиця Грушевського, 1-Д; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України - 14360570) на користь ОСОБА_1 (місце проживання - АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) 3 378 гривень 92 копійки судового збору за подання касаційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 грудня 2019 року.

Судді: /підпис/ О.І. Ярмолюк

/підпис/ Р.С. Гринчук

/підпис/ А.М. Костенко

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції - Дворнін О.С.

Доповідач - Ярмолюк О.І. Категорія 27