Постанова

Іменем України

28 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 521/19449/15-ц

провадження № 61-24336св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Сердюка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , відповідач - Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк»,
треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 27 грудня 2016 року у складі судді Мурзенка М. В. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 27 березня 2017 року у складі колегії суддів: Сидоренко І. П.,

Станкевича В. А., Цюри Т. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк»), треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання недійсним кредитного договору.

Позовна заява мотивована тим, що 24 жовтня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 60 900 доларів США зі сплатою плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого відсотка в розмірі 5,99 % річних, з датою остаточного повернення кредиту 24 жовтня 2022 року.

На забезпечення виконання умов кредитного договору 24 жовтня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 укладений договір, предметом якого є нерухоме майно - двокімнатна квартира АДРЕСА_1 .

Також на забезпечення виконання умов кредитного договору 25 жовтня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 укладений договір поруки, відповідно до умов якого остання зобов`язалась відповідати за повне і своєчасне виконання ОСОБА_1 боргових зобов`язань перед банком за кредитним договором в повному обсязі таких зобов`язань.

Позивач вважає, що кредитний договір суперечить ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про банки та банківську діяльність», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг», оскільки при укладенні вказаного договору банк вдався до нечесної підприємницької практики, так як їй було нав`язано банком ануїтетну схему кредитування замість класичної, що призвело до збільшення загальної вартості кредиту, її не було повідомлено в письмовій формі про наявні форми кредитування, відмінності між ними, переваги та недоліки пропонованих схем кредитування, та договір містить несправедливі умови щодо зміни у витратах, зокрема, щодо збільшення ставки кредитування без згоди позичальника.

На підставі вищевказаного ОСОБА_1 просила суд визнати недійсним кредитний договір від 24 жовтня 2007 року.

Короткий зміст судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 27 грудня

2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 27 березня 2017 року рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 27 грудня 2016 року залишено без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Договір споживчого кредиту був підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, тому підстави для визнання кредитного договору недійсним відсутні.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що з метою повного та всебічного розгляду справи позивачем було заявлено клопотання про призначення додаткової судової економічної експертизи, проте апеляційним судом необґрунтовано відмовлено у задоволенні вказаного клопотання. Таким чином позивач була позбавлена можливості підтвердити правильність розрахунків експерта. Крім того, судами не прийняті до уваги посилання позивача на висновок судової економічної експертизи щодо невідповідності розрахунку періодичних платежів за оспорюваним договором.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники судового процесу не скористались правом подати відзив на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано цивільну справу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі № 521/19449/16-ц провадження № 61-24336св18) призначено повторний автоматизований розподіл.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 24 жовтня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 60 900 доларів США зі сплатою плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого відсотка в розмірі 5,99 % річних, з датою остаточного повернення кредиту 24 жовтня 2022 року.

У разі використання плаваючої процентної ставки, проценти за користування кредитом розраховуються як FIDR + фіксований відсоток з розрахунку річної бази нарахувань процентів, де FIDR - процентна ставка за строковими депозитами фізичних осіб у валюті тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк 366 днів з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору, що може змінюватись (зменшуватись або збільшуватись) банком в залежності від зміни вартості кредитних ресурсів банку. Порядок нарахування процентів здійснюється в день сплати процентів, але не пізніше дати визначеної у графіку повернення кредиту, кожного календарного місяця на фактичну суму непогашених кредитних коштів і за фактичний час користування такими коштами, включаючи день видачі та виключаючи день повернення, та сплачуються позичальником.

На забезпечення виконання умов кредитного договору 24 жовтня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 укладений договір, предметом якого є нерухоме майно - двокімнатна квартира АДРЕСА_1 .

Також на забезпечення виконання умов кредитного договору 25 жовтня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 укладений договір поруки, відповідно до умов якого остання зобов`язалась відповідати за повне і своєчасне виконання ОСОБА_1 боргових зобов`язань перед банком за кредитним договором в повному обсязі таких зобов`язань.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частинами першою, другою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі статтями 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що відповідно до частини другої статті 627 ЦК України

у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Згідно зі статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Встановивши, що договір споживчого кредиту був підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, та врахувавши, що на момент укладення договору позивач не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та у подальшому виконувала його умови, що підтверджується копіями виписок по особовому рахунку позивача, суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги про те, що позивачем було заявлено клопотання про призначення додаткової судової економічної експертизи, проте апеляційним судом необґрунтовано відмовлено у задоволенні вказаного клопотання, колегія суддів не бере до уваги з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 16 серпня 2016 року клопотання позивача про призначення у справі судової економічної експертизи задоволено.

У березні 2017 року позивач подала до апеляційного суду клопотання про призначення додаткової судової економічної експертизи.

Дослідивши клопотання про проведення додаткової судової економічної експертизи для вирішення питання, чи відповідає графік погашення заборгованості в додатку до кредитного договору вихідним параметрам кредитування, зазначеним в самому кредитному договорі від 24 жовтня 2007 року, апеляційний суд вірно встановив, що вказане питання не стосується предмету спору та може бути вирішено позивачем шляхом проведення відповідної звірки відносно проведених нею виплат за кредитним договором.

Крім того, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відхилення клопотання про проведення додаткової експертизи, оскільки позивач мала можливість заявити таке клопотання в суді першої інстанції, про що їй було роз`яснено судом першої інстанції, та вказані обставини викладені в рішенні суду, але вона таке клопотання не заявляла.

Також доводи касаційної скарги про те, що судами не прийняті до уваги посилання позивача на висновок судової економічної експертизи щодо невідповідності розрахунку періодичних платежів за оспорюваним договором, колегія суддів відхиляє, оскільки експерт вказала, що формула ануїтетного платежу є рекомендованою до застосування, нормативно зазначена формула розрахунку не встановлена, механізм розрахунку ануїтетних платежів, що застосований відповідачем, нею не визначався та не досліджувався.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій є достатньо мотивованими та такими, що відповідають нормам закону.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками судів, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи, в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 27 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 27 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська А. І. Грушицький В. В. Сердюк