Ухвала

Іменем України

31 січня 2019 року

м. Київ

справа № 362/12/17

провадження № 61-516ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І.М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С.,

Пророка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4, в інтересах якого діє адвокат Косьмін Денис Володимирович, на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 червня

2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 грудня

2018 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_8, третя особа - приватний нотаріус Васильківського міського нотаріального округу Київської області Смоліна Ірина Володимирівна, про визнання правочинів недійсними, визнання права власності та витребування майна,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_8, третя особа - приватний нотаріус Васильківського міського нотаріального округу Київської області (далі - приватний нотаріус Васильківського МНО Київської області)

Смоліна І. В., про визнання правочинів недійсними, визнання права власності та витребування майна.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до заповіту від 07 травня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Васильківського МНО Київської області Нещасною Т. М., ОСОБА_11, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, заповіла все своє майно ОСОБА_6

У встановленому законом порядку позивач звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, до складу якої входить квартира АДРЕСА_1. Проте з'ясувалось, що вказана спадкова квартира перейшла у власність до ОСОБА_12 на підставі рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 липня 2015 року, яка в свою чергу 17 вересня 2015 року відчужила вказану квартиру ОСОБА_13

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 02 грудня 2015 року рішення Васильківського міськрайонного суду від 03 липня 2015 року скасовано. Однак, 17 червня 2016 року між ОСОБА_13 та

ОСОБА_8 укладено договори позики та іпотеки, при цьому рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області

від 12 липня 2016 року в рахунок погашення боргу звернуто стягнення на предмет іпотеки - спірну квартиру, і 02 серпня 2016 року ОСОБА_8 зареєструвала за собою право власності на спірну квартиру.

29 листопада 2016 року ОСОБА_8 відчужила спірну квартиру ОСОБА_4 згідно з договором купівлі-продажу, яку останній подарував ОСОБА_7 на підставі договору дарування від 14 грудня 2016 року.

Також позивач зазначала, що на час розгляду справи частка спадщини померлої склала 2/3 частини від спірної квартири, а 1/3 частина належить її сину ОСОБА_14, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Посилаючись на те, що на час своєї смерті ОСОБА_14 проживав разом із матір'ю, то вона прийняла спадщину, яка залишалася після його смерті, проте не встигла належним чином її оформити, отже, до спадкової маси, що залишилися після смерті ОСОБА_11 входить спірна квартира в повному обсязі, яку вона має право успадкувати за заповітом, ОСОБА_6 просила суд визнати право власності на квартиру АДРЕСА_1 та витребувати її із чужого незаконного володіння ОСОБА_7

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області

від 18 червня 2018 року позов ОСОБА_6 задоволено.

Визнано недійсними договори:

- купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 29 листопада 2016 року, укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Васильківського МНО Київської області Смоліною І. В., за реєстровим № 815;

- дарування квартири АДРЕСА_1

від 14 грудня 2016 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом Васильківського МНО Київської області СмоліноюІ.В., за реєстровим № 886.

Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_7 на квартиру

АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_6 право власності в порядку спадкування за заповітом на квартиру АДРЕСА_1.

Витребувано із чужого незаконного володіння ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 76,5 кв. м, житловою площею 53,1 кв. м.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що на час своєї смерті ОСОБА_14 проживав разом зі своєю матір'ю ОСОБА_11, тому остання прийняла спадщину після його смерті у вигляді 1/3 частини спірної квартири, отже, на час смерті ОСОБА_11 спірна квартира входила до її спадщини та належала їй в цілому. Отже, право власності на спірну квартиру підлягає визнанню за ОСОБА_6 як спадкоємицею за заповітом після смерті ОСОБА_11

Постановою Київського апеляційного суду від 13 грудня 2018 року рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 червня

2018 року в частині визнання недійсними договорів скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги в цій частині залишено без задоволення.

У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання права власності на спірну квартину за ОСОБА_6 та витребування вказаної квартири з чужого незаконного володіння

ОСОБА_7 Крім того, оскільки права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до набувача з використанням правового механізму, встановленого статтями 215, 216 ЦК України, то такий спосіб захисту можливий лише шляхом подання віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, на право витребувати в набувача це майно.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, в інтересах якого діє адвокат

Косьмін Д. В., просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі

з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також

у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити

у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Суди встановили, що відповідно до заповіту від 07 травня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Васильківського МНО Київської області Нещасною Т. М., ОСОБА_11, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, заповіла все своє майно ОСОБА_6

Згідно з актовим записом від 17 січня 2012 року № 17 ОСОБА_14, який є сином ОСОБА_11, помер ІНФОРМАЦІЯ_2, був зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1.

Відповідно до довідки Комунального підприємства Київської обласної ради «Західне бюро технічної інвентаризації» від 21 вересня 2015 року № 713 (далі - КП КОР «Західне БТІ») 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 належала померлій ОСОБА_11, а 1/3 -

її сину ОСОБА_14

Також установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 звернулась до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_11

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 02 грудня 2015 року (справа № 362/2999/15-ц) рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 липня 2015 року, яким визнано право власності на спірну квартиру за ОСОБА_12, скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_12 відмовлено.

17 вересня 2015 року між ОСОБА_12 та ОСОБА_13 укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

12 липня 2016 року рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області (справа № 362/3365/16-ц) звернуто стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_13 перед ОСОБА_8 за договором позики грошових коштів від 17 червня

2016 року в розмірі 250 000 грн, з реєстрацією 02 серпня 2016 року права власності на ім'я ОСОБА_8

29 листопада 2016 року за договором купівлі-продажу ОСОБА_8 відчужила вказану квартиру ОСОБА_4, який в свою чергу 14 грудня 2016 року за договором дарування подарував квартиру ОСОБА_7

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 29 червня 2017 року (справа № 362/3365/16-ц) рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12 липня 2016 року, яким визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_8, скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з частиною четвертою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Як установлено судами, ОСОБА_11 була зареєстрована та постійно проживала разом із своїм сином спадкодавцем ОСОБА_14 на час його смерті, тому є такою, що прийняла спадщину у вигляді 1/3 частини спірної квартири, при цьому інша 2/3 частина квартири належала їй, тому на час смерті самої ОСОБА_11 відкрилась спадщина на спірну квартиру в цілому.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про визнання недійсними правочинів та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову у задоволені позовних вимог, апеляційний суд виходив з неможливості задоволення позову про визнання недійними договорів купівлі-продажу та дарування, якщо позивач не є стороною вказаних договорів, оскільки його право підлягає захисту у спосіб, визначений статтями 387, 388 ЦПК України.

Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Частиною першою статті 388 ЦК України передбачено, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно

у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про витребування спірної квартири з чужого незаконного володіння, апеляційний суд виходив з того, що згідно зі статтею 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває прав власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Встановивши, що спірна квартира вибула з володіння позивача як особи, якій спірна квартира передана у спадок, поза її волею, тому вона має право на витребування спірної квартири із чужого незаконного володіння

ОСОБА_7, у зв'язку з чим суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову в цій частині.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність рішень не впливають, в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Із змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.

За правилом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_8, третя особа - приватний нотаріус Васильківського міського нотаріального округу Київської області Смоліна Ірина Володимирівна, про визнання правочинів недійсними, визнання права власності та витребування майна, за касаційною скаргою ОСОБА_4, в інтересах якого діє адвокат Косьмін Денис Володимирович, на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 червня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 грудня 2018 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

В. С. Висоцька

В. В. Пророк