№22-ц/812/1443/19
Єдиний унікальний номер судової справи 490/5763/19
Номер провадження 22-ц/812/1442/19
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

27 серпня 2019 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Галущенка О.І., Лисенка П.П.,

з секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

за участі: представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - Кирийчук І.М.,

переглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Сбербанк» ухвалу про відкриття провадження у справі, яка постановлена Центральним районним судом міста Миколаєва 02 липня 2019 року, під головуванням судді Гуденко О.А., в приміщенні цього ж суду, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сбербанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Журавльова Зоря Владленівна, Головне територіальне управління юстиції у Миколаївській області, ОСОБА_3 , про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та зняття арешту з майна,

УСТАНОВИЛА:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним позовом до Акціонерного товариства «Сбербанк» (далі - АТ «Сбербанк»), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Журавльова Зоря Владленівна, Головне територіальне управління юстиції у Миколаївській області, ОСОБА_3 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 04 жовтня 2012 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою З.В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №719, яким звернуто стягнення за іпотечним договором від 24 червня 2008 року, укладеним між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Дочірній Банк Сбербанку Росії», правонаступником якого є АТ «Сбербанк», на предмет іпотеки, а саме: нежитлові приміщення магазину, який розташований по АДРЕСА_1 , та належить на праві власності ОСОБА_1 , в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 в розмірі 13 671 803 грн. 03 коп.

Між тим, позивач вважає вищезазначений виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню оскільки:

в порушення положень ст.35 Закону України «Про іпотеку» позивач не отримувала повідомлення про дострокове повернення кредиту та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки;

розмір пені у виконавчому написі розраховано із порушенням вимог ч.6 ст.232 Господарського кодексу України та поза межами строку позовної давності, а отже розмір заборгованості у виконавчому написі не є безспірним;

станом на час звернення до суду із даною позовною заявою строк звернення до виконання виконавчого напису сплив.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_1 просила суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 04 жовтня 2012 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою З.В., зареєстрований в реєстрі за №719, яким звернуто стягнення на нежитлові приміщення мазанину, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в рахунок погашення заборгованості в розмірі 13 671 803 грн. 03 коп., а також зняти арешт, накладений на вказане нерухоме майно в ході виконавчого провадження №57981652.

Ухвалою судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 02 липня 2019 року відкрито провадження у справі.

В апеляційній скарзі АТ «Сбербанк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просило ухвалу районного суду скасувати, та направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Разом з тим, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

При цьому підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції.

Положення про підсудність справ врегульовано у главі 2 розділу I ЦПК України.

Згідно з нормами процесуального закону завданням інституту підсудності є розподіл цивільних справ між судами загальної юрисдикції для більш швидкого і правильного розгляду і вирішення справи, найбільш ефективного захисту прав, свобод та інтересів суб`єктів права.

Дотримання судами процесуальних норм інституту підсудності є вимогою ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке гарантує, що кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Так, за змістом ч.2 ст.27 ЦПК України, яка носить загальний характер, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Водночас згідно з правилами, які врегульовані ст.28 ЦПК України, позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса можуть пред`являтися також за місцем його виконання.

Місце виконання рішення визначене ст.24 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно ч.1 ст.24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Із матеріалів справи убачається, що 04 жовтня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою З.В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №719, яким звернуто стягнення на нерухоме майно, вказане в іпотечному договорі від 24 червня 2008 року, укладеному між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Дочірній Банк Сбербанку Росії», правонаступником якого є АТ «Сбербанк», а саме: нежитлові приміщення магазину, який розташований по АДРЕСА_1 , та належить на праві власності ОСОБА_1 , в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 в розмірі 13 671 803 грн. 03 коп.(а.с.6).

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки предметом позову є визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, позов був пред`явлений за правилами альтернативної підсудності, тобто за місцем виконання виконавчого напису нотаріуса - місцем знаходження іпотечного майна, на яке звернуто стягнення вказаним виконавчим написом та яке розташоване на території Центрального районну міста Миколаєва, що є правом позивача, то суд першої інстанції законно відкрив провадження у справі.

Посилання особи, яка подала апеляційну скаргу на те, що офіційною адресою офісу приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Журавльової З.В. є адреса: місто Київ, вулиця Артема, № 14 /6, що є територією Шевченківського районного суду міста Києва, а Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, яке відкрило виконавче провадження, є адреса: місто Миколаїв, вулиця 8-го Березня № 107 , що не відноситься до території Центрального району міста Миколаєва, на правильність обрання позивачем підсудності даної справи у альтернативному порядку не впливає, оскільки місцем виконання виконавчого документу є не місцезнаходження відділу державної виконавчої служби чи приватного нотаріуса, а місце проживання (перебування) боржника або місцезнаходження його майна.

Таким чином, особою, яка подала апеляційну скаргу, у всупереч положенням Закону України «Про виконавче провадження» помилково ототожнені місце розташування (знаходження) приватного нотаріуса, відділу державної виконавчої служби та місце виконання виконавчого напису нотаріуса.

За такого доводи апеляційної скарги про те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам ЦПК України, є необґрунтованими.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сбербанк» - залишити без задоволення.

Ухвалу судді Центрального районного суду міста Миколаєва про відкриття провадження у справі від 02 липня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: О.І. Галущенко

П.П. Лисенко

Повний текст судового рішення

складено 28 серпня 2019 року