ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/2219/19 Номер провадження 22-ц/814/3026/19Головуючий у 1-й інстанції Самсонова О. А. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Бутенко С.Б.

Суддів: Обідіної О.І., Прядкіної О.В.

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Виконавчого комітету Полтавської міської ради

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 26 вересня 2019 року у складі судді Самсонової О.А.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління житлово-комунального господарства Виконавчого комітету Полтавської міської ради, Комунального підприємства «Декоративні культури», Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація № 2» Полтавської міської ради, Виконавчого комітету Полтавської міської ради, Колективного підприємства «Полтавська бавовнопрядильна фабрика» про відшкодування матеріальної шкоди,

в с т а н о в и в:

В квітні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів 122 985,71 грн. матеріальної шкоди, завданої внаслідок пошкодження його автомобіля, та понесені по справі судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 24 червня 2018 року близько 12 год. на прибудинковій території будинку АДРЕСА_1 на належний йому на праві власності автомобіль GEELY EMGRAND 7, державний номерний знак НОМЕР_1 , впало трухляве дерево, внаслідок чого автомобіль зазнав значних пошкоджень.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 26 вересня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Полтавської міської ради про відшкодування матеріальної шкоди задоволено.

Стягнуто з Виконавчого комітету Полтавської міської ради на користь ОСОБА_1 112985,71 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, 3000 грн. на відшкодування вартості дослідження, 1129,86 грн. на відшкодування витрат зі сплати судового збору, а всього стягнуто 117 115,57 грн.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління житлово-комунального господарства Виконавчого комітету Полтавської міської ради, Комунального підприємства «Декоративні культури», Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради, Колективного підприємства «Полтавська бавовнопрядильна фабрика» про відшкодування матеріальної шкоди відмовлено.

Не погодившись з даним рішенням суду, представник Виконавчого комітету Полтавської міської ради подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги мотивовано тим, що Виконавчий комітет Полтавської міської ради не має відповідати за шкоду, завдану майну позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 адвокат Мирко Р.О., спростовуючи доводи апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу Виконавчого комітету Полтавської міської ради залишити без задоволення, а рішення районного суду залишити без змін..

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду - залишенню без змін, виходячи з наступного.

Частина третя статті 3 ЦПК України встановлює, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V Цивільного процесуального кодексу України.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (частина четверта статті 19, стаття 274 ЦПК).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина перша статті 369 ЦПК).

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (частина 13 статті 7 ЦПК).

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно статті 375 ЦК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

По справі судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що 24 червня 2018 року близько 12 години відбулося падіння дерева на належний ОСОБА_1 автомобіль GEELY EMGRAND 7, державний номерний знак НОМЕР_1 , який в цей час знаходився за адресою: АДРЕСА_2 . Полтава АДРЕСА_3 вул. АДРЕСА_1 Бірюзова АДРЕСА_1 , внаслідок чого автомобіль було пошкоджено.

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 107 від 02 липня 2018 року вартість матеріального збитку, нанесеного власнику GEELY EMGRAND 7, державний номерний знак НОМЕР_1 , з врахуванням втрати товарної вартості складає 112 985,71 грн.

Ухвалюючи рішення про стягнення завданої позивачеві майнової шкоди з виконавчого комітету Полтавської міської ради, суд першої інстанції виходив з того, що дерево, яке впало на належний позивачу автомобіль, було розташовано на землі комунальної власності, тобто його власником є територіальна громада міста, зважаючи на відсутність даних, що останнє у відповідності до вимог частини п`ятої статті 28 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» перебувало на балансовому обліку, в той час як організація роботи з цього питання проводиться органами місцевого самоврядування. Всупереч пп. 7 п. «а» частини першої статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», згідно якого до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать організація благоустрою населених пунктів, здійснення контролю за станом благоустрою виробничих територій, організація озеленення, виконавчим комітетом Полтавської міської ради не було належним чином забезпечено організацію роботи з питань благоустрою, а саме щодо обліку зелених насаджень, здійснення їх інвентаризації, проведення періодичних оглядів, внаслідок чого сталася падіння дерева, що призвело до пошкодження майна позивача.

В задоволенні позовних вимог до Управління житлово-комунального господарства Виконавчого комітету Полтавської міської ради, Комунального підприємства «Декоративні культури», Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація № 2» Полтавської міської ради, Колективного підприємства «Полтавська бавовнопрядильна фабрика» судом було відмовлено за їх безпідставністю.

Колегія суддів з висновками суду першої інстанції погоджується та не вбачає підстав для скасування оскаржуваного судового рішення з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Факт падіння дерева на належний позивачеві автомобіль, що призвело до його пошкодження, та завдання у зв`язку з цим позивачеві матеріальної шкоди та її розмір підтверджуються письмовими доказами по справі та доводами апеляційної скарги не спростовується.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 17 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» громадяни у сфері благоустрою населених пунктів мають право звертатись до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної майну чи здоров`ю громадян внаслідок дій чи бездіяльності балансоутримувачів об`єктів благоустрою.

Пунктом 5 частини другої статті 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» передбачено, що до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утриманням територій населених пунктів, інженерних споруд та об`єктів, підприємств, установ та організацій, майданчиків для паркування транспортних засобів (у тому числі щодо оплати послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів), озелененням таких територій, охороною зелених насаджень, водних об`єктів тощо.

Організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом. Благоустрій здійснюється в обов`язковому порядку на всій території населеного пункту (села, селища, міста) (стаття 20 Закону «Про благоустрій населених пунктів»).

До об`єктів благоустрою території житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, на яких розміщені об`єкти житлової забудови, громадські будівлі та споруди, інші об`єкти загального користування. Благоустрій території житлової та громадської забудови здійснюється з урахуванням вимог використання цієї території відповідно до затвердженої містобудівної документації, правил благоустрою території населеного пункту, а також установлених будівельних норм, державних стандартів, норм і правил (стаття 23 Закону «Про благоустрій населених пунктів»).

У статті 25, частині сьомій статті 28 закону «Про благоустрій населених пунктів» встановлено, що утримання та благоустрій прибудинкової території багатоквартирного житлового будинку, належних до нього будівель, споруд проводиться балансоутримувачем цього будинку або підприємством, установою, організацією, з якими балансоутримувачем укладено відповідний договір про утримання та благоустрій прибудинкової території. Правила утримання зелених насаджень міст та інших населених пунктів затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, за погодженням із заінтересованими центральними органами виконавчої влади.

Відповідно до пункту 3.2 Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства від 10 квітня 2006 року №105, якими врегульовано питання утримання зелених насаджень, до елементів благоустрою віднесено, зокрема, зелені насадження (у тому числі снігозахисні, протиерозійні) уздовж вулиць і доріг, у парках, скверах і алеях, бульварах, садах, інших об`єктах благоустрою загального користування, санітарно-захисних зонах, на прибудинкових територіях.

Згідно пункту 5.5 Правил відповідальними за збереження зелених насаджень, належний догляд за ними є: на об`єктах благоустрою державної чи комунальної власності - балансоутримувачі цих об`єктів; на територіях установ, підприємств, організацій та прилеглих територіях - установи, організації, підприємства; на територіях земельних ділянок, які відведені під будівництво, - забудовники чи власники цих територій; на безхазяйних територіях, пустирях - місцеві органи самоврядування; на приватних садибах і прилеглих ділянках - їх власники або користувачі.

Статтею 15 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть утворювати підприємства для утримання об`єктів благоустрою державної та комунальної власності. У разі відсутності таких підприємств органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах своїх повноважень визначають на конкурсних засадах відповідно до закону балансоутримувачів таких об`єктів.

Підприємство та балансоутримувач забезпечують належне утримання і своєчасний ремонт об`єкта благоустрою власними силами або можуть на конкурсних засадах залучати для цього інші підприємства, установи та організації.

Як встановлено судом першої інстанції, згідно рішення Полтавської міської ради від 09 серпня 2007 року «Про затвердження переліку об`єктів благоустрою, що належить територіальній громаді на праві комунальної власності» та рішення Полтавської міської ради від 19 лютого 2009 року «Про впорядкування територій зелених зон та зелених насаджень м. Полтава» дерево, що впало на автомобіль позивача, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на баланс КП «Декоративні культури» Полтавської міської ради, створеного для утримання об`єктів благоустрою, не передавалося.

Згідно постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2016 року у справі № 816/984/16 та відповідно до витягів з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна, КП «Полтавська бавовнопрядильна фабрика» є балансоутримувачем державного майна житлового будинку по АДРЕСА_1 , але не об`єктів благоустрою території житлової забудови - земельної ділянки, на якій розташований вказаний будинок, право користування якою за даними Полтавського міського управління земельних ресурсів та земельного кадастру виконавчого комітету Полтавської міської ради в установленому законом порядку не оформлено.

Відповідно до підпункту 7 пункту «а» частини першої статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування» організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян належить до власних (самоврядних) повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад .

Тобто організація благоустрою населених пунктів, визначення балансотуримувача та контроль за станом зелених насаджень належить до відання саме виконавчого органу міської ради.

Таким чином, покладаючи на виконавчий комітет Полтавської міської ради обов`язок по відшкодуванню заподіяної позивачеві майнової шкоди, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що контроль за станом зелених насаджень, розташованих на земельній ділянці комунальної власності за адресою: АДРЕСА_1 , та організація роботи з цього питання належить виключно до повноважень виконавчого органу міської ради і доводами апеляційної скарги такі висновки суду не спростовуються.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, урахував конкретні обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права та ґрунтується на засадах верховенства права.

Виходячи з наведеного, колегія суддів апеляційного суду залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Полтавської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 26 вересня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: С.Б. Бутенко

Судді: О.І. Обідіна

О.В. Прядкіна