ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/3492/18
провадження № 2/753/644/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" лютого 2019 р. Дарницький районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Коренюк А.М.

при секретарі Козін В.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, третя особа - фізична особа-підприємець ОСОБА_4, про стягнення грошової компенсації за порушення авторського права на оригінальну назву літературного твору, суд -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, третя особа - фізична особа-підприємець ОСОБА_4, про стягнення грошової компенсації за порушення авторського права на оригінальну назву літературного твору. Мотивуючи свої вимоги тим, що їй належать авторські немайнові та виключні майнові права на літературний твір «ІНФОРМАЦІЯ_1» та його персонаж ІНФОРМАЦІЯ_1. Так, у січні 1979 року вона створила літературний твір під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1», а у 1980 році на його основі вона створила сценарій мультиплікаційного фільму під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1». Твір з оригінальною назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1» було оприлюднено в анімаційному фільмі з однойменною назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1», а у 1989 році - оприлюднено твір «ІНФОРМАЦІЯ_1». Відповідно до чинного на час створення фільму законодавства (ст. 483 ЦК України, 1963 року) авторське право на кінофільм належало підприємству, яке здійснило зйомку, а авторові сценарію, художнику-постановникові та авторам інших творів, які увійшли складовою частиною у фільм, належало авторське право кожному на свій твір. Тому, авторські (майнові) права на фільм належать кіностудії «Укранімафільм», що є правонаступником «Київнаукфільм», а їй належать авторські немайнові та виключні майнові прав на літературний твір та його оригінальну назву «ІНФОРМАЦІЯ_1». Користуючись своїм правом на реєстрацію авторського права, вона зареєструвала свої авторські права у Державному департаменті інтелектуальної власності й отримала свідоцтво від 11 травня 2004 року НОМЕР_4 про державну реєстрацію авторського права на літературний твір «ІНФОРМАЦІЯ_1». 07 квітня 2014 року вона отримала свідоцтво НОМЕР_3 про реєстрацію авторського права на літературний твір й персонаж «ІНФОРМАЦІЯ_1». Тобто, самостійними об»єктами, які підлягають правовій охороні авторським правом є оригінальна назва літературного твору «ІНФОРМАЦІЯ_1» та ім»я його головного персонажу «ІНФОРМАЦІЯ_1» («Капі» та/або «Тошка»). Вказаний літературний твір та його індивідуальна фантазійна назва є добре відомими творами в Україні. Назва літературного твору, створеного позивачкою є оригінальною й може використуваватися самостійно, а тому розглядається як твір та охороняється законом відповідно до ст. 9 Закону України «Про авторське право та суміжні права». Нащодавно їй стало відомо, що відповідач на сайті з відповідним посиланням/адреси здійснює неправомірне використання оригінальної назви твору «ІНФОРМАЦІЯ_1» шляхом маркування вказаною назвою стенд-підставки для ліплення під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1» та здійснює розповсюдження такого товару через мережу Інтернет. Так, у листопаді 2015 року представником позивача було виявлений факт порушення авторського права позивача на вказаний літературний твір та його назву за таких підстав, за розміщеним відповідачем оголошенням - рекламою придбано на сайті за посиланням індивідуальної інтернет адреси відповідача стенд-підставки для ліплення під назкою «ІНФОРМАЦІЯ_1» у кількості 16 поличок, артикул 00752, рахунок-фактура для оплати на замовлення товару було надіслано представнику позивача на електронну пошту. Факт купівлі-продажу даного товару підтверджується квитанцією про оплату - платіжним дорученням № 1349, рахунком-фактурою. На сайті було розміщено наступну інформацію: «стенд-підставка для ліплення «ІНФОРМАЦІЯ_1» (16 поличок», 00752, артикул 00752, ширина - 415 мм, висота - 460 мм, стенд виготовлений із пластику ПВХ товщиною 3 мм; зображення наноситься безпосередньо на пластик; додатково стенд оснащений поличками для дитячих виробів з пластиліну. За бажанням замовника текстове та кольорове оформлення може бути змінено». Ввважає, що вказаними діями відповідач допустив порушення виключних майнових авторських прав на оригінальну назку літературного твору «ІНФОРМАЦІЯ_1» без її (автора) дозволу, не сплативши їй ні авторської винагороди, ані ліцензійних платежів. Шкода полягає в упущений вигоді - неотриманні ліцензійних платежів за використання її твору, оскільки жодного дозволу вона відповідачу на відтворення оригінальної назви та реалізацію (продаж) стенд-підставки для ліплення під назкою «ІНФОРМАЦІЯ_1» вона не надавала. Виготовлення стенд-підставки для ліплення під назкою «ІНФОРМАЦІЯ_1», а також розповсюдження споживачам без дозволу правовласника/автора й без виплати їй авторської винагороди та ліцензійних платежів за використання її твору є порушенням авторського права, що дає їй право на отримання компенсації за допущене відповідачем порушення її законних авторських прав у розмірі 30 мінімальних розмірів заробітної плати, встановлених законом на час ухвалення рішення у справі, замість відшкодування збитків та стягнення доходу, що й стало підствою звернення до суду з даним позовом.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5, діючий на підставі довіреності від 21 вересня 2016 року (а.с.121 том 2), позовні вимоги підтримав з тих же підстав та просив їх задовольнити, тим самим поновивши права позивачки шляхом стягнення компенсації за допущене відповідачем порушення її законних авторських прав у розмірі 30 мінімальних розмірів заробітних плат, встановлених законом на час ухвалення рішення у справі.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_6, діючий на підставі довіреності від 25 лютого 2016 року (а.с.124 том 2), позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні за недоведеністю та безпідставністю вимог. Вказав, що відповідач наразі припинив свою як господарську діяльність, а попередньо й діяльність щодо реалізації товару під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1», дозволу/згоди на маркування розповсюджуваного ним товару від позивачки не отримував. Вважає, що дії відповідача по реалізації товару під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1» не можна вважати неправомірними, й ними він не допускав порушення виключних майнових авторських прав на оригінальну назву літературного твору «ІНФОРМАЦІЯ_1», оскільки про це йому не було відомо.

В судовому засіданні представник третьої особи ОСОБА_7, діюча на підставі ордеру про надання правової допомоги від 05 лютого 2018 року (а.с.122 том 2), позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні за недоведеністю та безпідставністю вимог.

Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав.

Дана справа розглядається судом неодноразово.

Так, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19 травня 2016 року, залищеного без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 09 серпня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено, які постановою Верховного Суду від 30 січня 2018 року скасовані з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с.83-86 том 2).

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов»язком держави.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 належать авторські немайнові та виключні майнові права на літературний твір «ІНФОРМАЦІЯ_1» та його персонаж «ІНФОРМАЦІЯ_1» («Капі» та/або «Тошка»). Так, у січні 1979 року вона створила літературний твір під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1», а у 1980 році на його основі вона створила сценарій мультиплікаційного фільму під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1». Твір з оригінальною назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1» було оприлюднено в анімаційному фільмі з однойменною назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1», а у 1989 році - оприлюднено твір «ІНФОРМАЦІЯ_1». Відповідно до чинного на час створення фільму законодавства (ст. 483 ЦК України, 1963 року) авторське право на кінофільм належало підприємству, яке здійснило зйомку, а авторові сценарію, художнику-постановникові та авторам інших творів, які увійшли складовою частиною у фільм, належало авторське право кожному на свій твір. Тому, авторські (майнові) права на фільм належать кіностудії «Укранімафільм», що є правонаступником «Київнаукфільм», а їй належать авторські немайнові та виключні майнові прав на літературний твір та його оригінальну назву «ІНФОРМАЦІЯ_1». Користуючись своїм правом на реєстрацію авторського права, вона зареєструвала свої авторські права у Державному департаменті інтелектуальної власності й отримала свідоцтво від 11 травня 2004 року НОМЕР_4 про державну реєстрацію авторського права на літературний твір «ІНФОРМАЦІЯ_1» (а.с.7, 9-12 том 1).

07 квітня 2014 року ОСОБА_2 отримала свідоцтво НОМЕР_3 про реєстрацію авторського права на літературний твір й персонаж «ІНФОРМАЦІЯ_1» (а.с.8 том 1).

Тобто, самостійними об»єктами, які підлягають правовій охороні авторським правом - є оригінальна назва літературного твору «ІНФОРМАЦІЯ_1» та ім»я його головного персонажу ІНФОРМАЦІЯ_1

Вказаний літературний твір та його індивідуальна фантазійна назва є добре відомими творами в Україні. Назва літературного твору, створеного позивачкою є оригінальною й може використуваватися самостійно, а тому розглядається як твір та охороняється законом відповідно до ст. 9 Закону України «Про авторське право та суміжні права».

Згідно із ст. ст. 3, 16, 32 ЦК України судовий захист цивільного права та інтересу відноситься до загальних засад цивільного законодавства. При цьому кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а зокрема за захистом свого права інтелектуальної власності.

Відповідно до статті 50 Закону України "Про авторське право і суміжні права" порушенням авторського права, що дає підстави для судового захисту, є, у тому числі, вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, визначені статтями 14 і 38 цього Закону, та їх майнові права, визначені статтями 15, 39, 40 і 41 цього Закону, з урахуванням передбачених статтями 21 - 25, 42 і 43 цього Закону обмежень майнових прав.

У листопаді 2015 році позивачці стало відомо, що відповідач на сайті з відповідним посиланням/адреси здійснює неправомірне використання оригінальної назви твору «ІНФОРМАЦІЯ_1» шляхом маркування вказаною назвою стенд-підставки для ліплення під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1» та здійснює розповсюдження такого товару через мережу Інтернет.

Так, у листопаді 2015 року представником позивача було виявлений факт порушення авторського права позивача на вказаний літературний твір та його назву «ІНФОРМАЦІЯ_1» за таких підстав, а саме - придбано на сайті за посиланням індивідуальної інтернет - адреси відповідача стенд-підставки для ліплення під назкою «ІНФОРМАЦІЯ_1» у кількості 16 поличок, артикул 00752, рахунок-фактура для оплати на замовлення товару було надіслано представнику позивача на електронну пошту (а.с.13, 14 том 1).

Факт купівлі-продажу даного товару підтверджується квитанцією про оплату - платіжним дорученням № 1349 від 19 листопада 2015 року, рахунком на оплату № 3881 від 19 листопада 2015 року на загальну суму 260 грн. 12 коп. (а.с.13, 14).

На сайті було розміщено наступну інформацію: «стенд-підставка для ліплення «ІНФОРМАЦІЯ_1» (16 поличок»), 00752, артикул 00752, ширина - 415 мм, висота - 460 мм, стенд виготовлений із пластику ПВХ товщиною 3 мм; зображення наноситься безпосередньо на пластик; додатково стенд оснащений поличками для дитячих виробів з пластиліну. За бажанням замовника текстове та кольорове оформлення може бути змінено».

Суд ввважає, що вказаними діями відповідач допустив порушення виключних майнових авторських прав на оригінальну назву літературного твору «ІНФОРМАЦІЯ_1» без дозволу автора, не сплативши такому автору ні авторської винагороди, ані ліцензійних платежів. Шкода полягає в упущений вигоді - неотриманні ліцензійних платежів за використання її твору, оскільки жодного дозволу позивачка ОСОБА_8 відповідачу на відтворення оригінальної назви та реалізацію (продаж) стенд-підставки для ліплення під назкою «ІНФОРМАЦІЯ_1» не надавала. Виготовлення стенд-підставки для ліплення під назкою «ІНФОРМАЦІЯ_1», а також розповсюдження споживачам без дозволу правовласника/автора й без виплати їй авторської винагороди та ліцензійних платежів за використання її твору - є порушенням авторського права, що дає позивачу, - як автору право на отримання компенсації за допущене відповідачем порушення її законних авторських прав.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» у редакції, чинній на час дії спірних правовідносин, автор - фізичнаособа, яка своєю творчою працею створила твір; ім'я автора - сукупність слів чи знаків, що ідентифікують автора: прізвище та ім'я автора; прізвище, ім'я та по батькові автора; ініціали автора; псевдонім автора; прийнятий автором знак (сукупність знаків) тощо; контрафактний примірник твору, фонограми, відеограми - примірник твору, фонограми чи відеограми, відтворений, опублікований і (або) розповсюджуваний з порушенням авторського права і (або) суміжних прав, у тому числіпримірники захищених в Україні творів, фонограм і відеограм, що ввозяться намитну територію України без згоди автора чи іншого суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав, зокрема з країн, в яких ці твори, фонограми і відеограми ніколи не охоронялися або перестали охоронятися; виключне право - майнове право особи, яка має щодо твору, виконання, постановки, передачі організації мовлення, фонограми чи відеограми авторське право і (або) суміжні права, на використання цих об'єктів авторського права і (або) суміжних прав лише нею і на видачу лише цією особою дозволу чи заборону їх використання іншим особам у межах строку, встановленого цим Законом; оприлюднення (розкриття публіці) твору - здійснена за згодою автора чи іншого суб'єктаавторського права і (або) суміжних прав дія, що вперше робить твір доступним для публіки шляхом опублікування, публічного виконання, публічного показу, публічної демонстрації, публічного сповіщення тощо.

Суб'єктами авторського права є автори творів, зазначених у частині першій статті 8 цього Закону, їх спадкоємці та особи, яким автори чи їх спадкоємці передали свої авторські майнові права (ст. 7 вказаного Закону). Об'єктами авторського права є твори у галузі науки, літератури і мистецтв ч. 1 ст. 8 вказаного Закону). Охороні за цим Закономпідлягають всі твори, зазначені у частині першій цієї статті, як оприлюднені, так і не оприлюднені, як завершені, так і не завершені, незалежно від їх призначення, жанру, обсягу, мети (освіта, інформація, реклама, пропаганда, розваги тощо) (ч.2 ст. 8 Закону).

Частина твору, відповідно до ст.9 вказаного Закону, яка може використовуватися самостійно, у тому числі й оригінальна назва твору, розглядається як твір і охороняється відповідно до цього Закону.

Порушенням авторського права і (або) суміжних прав, відповідно до ст.50 вказаного закону, чинній на час дії спірних правовідносин, що дає підстави для судового захисту, є: а) вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, визначені статтями 14 і 38 цього Закону, та їх майнові права, визначені статтями 15, 39, 40 і 41 цього Закону, з урахуванням передбачених статтями 21-25, 42 і 43 цього Закону обмежень майнових прав; б) піратство у сфері авторського права і (або) суміжних прав - опублікування, відтворення, ввезення на митну територію України, вивезення з митної території України і розповсюдження контрафактних примірників творів (у тому числі комп'ютерних програм і баз даних), фонограм, відеограм і програм організацій мовлення; в) плагіат - оприлюднення (опублікування), повністю або частково, чужого твору під іменем особи, яка не є автором цього твору; г) ввезення на митну територію України без дозволу осіб, які мають авторське право і (або) суміжні права, примірників творів (у тому числі комп'ютерних програм і баз даних), фонограм, відеограм, програм мовлення; д) вчинення дій, що створюють загрозу порушення авторського права і (або) суміжних прав; е) будь-які дії для свідомого обходу технічних засобів захисту авторського права і (або) суміжних прав, зокрема виготовлення, розповсюдження, ввезення з метою розповсюдження і застосування засобів для такого обходу; є) підроблення, зміна чи вилучення інформації, зокрема в електронній формі, про управління правами без дозволу суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав чи особи, яка здійснює таке управління; ж) розповсюдження, ввезення на митну територію України з метою розповсюдження, публічне сповіщення об'єктів авторського права і (або) суміжних прав, з яких без дозволу суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав вилучена чи змінена інформація про управління правами, зокрема в електронній формі.

Захист особистих немайнових і майнових прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав здійснюється в порядку, встановленому адміністративним, цивільним і кримінальним законодавством (ст. 51 Закону України «Про авторське право і суміжні права»). За захистом свого авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права та суміжних прав мають право звертатися в установленому порядку до суду та інших органів відповідно до їх компетенції.

При порушеннях будь-якою особою авторського права і (або) суміжних прав, передбачених статтею 50 цього Закону, недотриманні передбачених договором умов використання творів і (або) об'єктів суміжних прав, використанні творів і об'єктів суміжних прав з обходом технічних засобів захисту чи з підробленням інформації і

(або) документів про управління правами чи створенні загрози неправомірного використання об'єктів авторського права і (або) суміжних прав та інших порушеннях особистих немайнових прав і майнових прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права і (або) суміжних прав мають право: подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсаці (п.г ч.1 ст. 52 вказаного Закону).

Суд має право постановити рішення чи ухвалу про виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу (п. "г" ч.2 ст. 52 у редакції, чинній на час дії спірних правовідносин, яка діяла до 14 травня 2018 року, вказаного Закону, підпункт "г" частини другої статті 52 в редакції Закону № 2415-VIII від 15.05.2018 року).

Згідно із ст. ст. 3, 16, 32 ЦК України судовий захист цивільного права та інтересу відноситься до загальних засад цивільного законодавства. При цьому кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а зокрема за захистом свого права інтелектуальної власності.

Відповідно до статті 50 Закону України "Про авторське право і суміжні права" порушенням авторського права, що дає підстави для судового захисту, є, у тому числі, вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, визначені статтями 14 і 38 цього Закону, та їх майнові права, визначені статтями 15, 39, 40 і 41 цього Закону, з урахуванням передбачених статтями 21 - 25, 42 і 43 цього Закону обмежень майнових прав.

За змістом ст. 52 Закону при порушеннях будь-якою особою авторського права і (або) суміжних прав, передбачених статтею 50 цього Закону, недотриманні передбачених договором умов використання творів і (або) об'єктів суміжних прав, використанні творів і об'єктів суміжних прав з обходом технічних засобів захисту чи з підробленням інформації і (або) документів про управління правами чи створенні загрози неправомірного використання об'єктів авторського права і (або) суміжних прав та інших порушеннях особистих немайнових прав і майнових прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права і (або) суміжних прав мають право, у тому числі, подавати позови про виплату компенсацій. При цьому суд має право, у тому числі, постановити рішення чи ухвалу про виплату компенсацій, що визначається судом у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу. При визначенні компенсації, яка має бути виплачена замість відшкодування збитків чи стягнення доходу, суд зобов'язаний у встановлених пунктом "г" цієї частини межах визначити розмір компенсації, враховуючи обсяг порушення та (або) наміри відповідача.

Згідно із частиною другою статті 432 ЦК України суд у випадках та в порядку, встановлених законом, може постановити рішення, зокрема, про застосування разового грошового стягнення замість відшкодування збитків за неправомірне використання об'єкта права інтелектуальної власності. Розмір стягнення визначається відповідно до закону з урахуванням вини особи та інших обставин, що мають істотне значення.

Отже, відповідно до сукупності наведених вимог чинного законодавства, а також з урахуванням роз'яснень судової практики, яка знайшла своє відображення у постанові Пленуму Верховного Суду України від 04.06.2010 за N 5 "Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав", а також у постанові пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 за N 12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності", можна дійти висновку про те, що виплата компенсації як спосіб захисту авторського права може мати місце у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права і можливість застосування цього способу захисту не залежить від доведення розміру заподіяння збитків.

Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права і (або) суміжних прав. Для визначення суми такої компенсації, яка є адекватною порушенню, суд має дослідити: факт порушення майнових прав та яке саме порушення допущено; об'єктивні критерії, що можуть свідчити про орієнтовний розмір шкоди, завданої неправомірним кожним окремим використанням об'єкта авторського права і (або) суміжних прав; тривалість та обсяг порушень (одноразове чи багаторазове використання спірних об'єктів); розмір доходу, отриманий унаслідок правопорушення; кількість осіб, право яких порушено; наміри відповідача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо. Розмір компенсації визначається судом, виходячи з позовних вимог, однак не може бути меншим від 10 і не може перевищувати 50000 мінімальних заробітних плат (пункт "г" частини другої статті 52 Закону), які встановлені законом на час ухвалення рішення у справі.

Зважаючи на встановлені спірні правовідносини, факт порушеного відповідачем авторського права позивача на літературний твір та його оригінальну назву «ІНФОРМАЦІЯ_1», винність дій, розмір шкоди, суд вважає за необідне відновити порушені права позивача шляхом стягнення з відповідача компенсації у розмірі 10 (десяти) мінімальних заробітних плат станом на 01 січня 2018 року, що складає 37 230 грн. 00 коп., а не 30 мінімальних заробітних плат, як того вимогає позивач.

Суд застосовує розмір мінімальної заробітної плати станом на 01 січня 2018 року відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» з розрахунку 3 723 грн. 00 коп. - розмір однієї мінімальної заробітної плати, тобто станом на час дії редакції п."г" ч.2 ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права». Так, редакція п."г" ч.2 ст. 52 вказаного Закону діяла до 14 травня 2018 року, відповідно суд має застосувати при вирішенні спору - призначення компенсації, розмір мінімальної заробітної плати на час вирішення спору, а оскільки редакція вказаного положення діяла до 14 травня 2018 року, суд застосовує мінімальний розмір заробітної плати при розрахунку компенсації, визначений розміром такої заробітної плати відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік», який становив 3 723 грн. 00 коп.

При цьому, вирішуючи питання про стягнення з відповідача компенсації, суд враховує припинення діяльності його як фізичної особи - підприємця, при цьому вважає, що вказаний відповідач має відповідати за свою діяльність, вчинену як фізичною особою - підприємцем.

Судом надана правова оцінка заперечень відповідача проти позову, та вважає, що останні не заслуговують на увагу, розцінюються судом як такі, що спрямовані на уникнення від виконання зобов"язання по сплаті компенсації, оскільки докази ним на спростування позовних вимог не надані, тому такі заперечення не можуть бути прийняті судом та покладені в основу рішення як такі, що спростовуються доказами, наданими позивачем по справі.

Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ч.1, ч.6 ст. 141 ЦПК України.

Так, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст. 141 ЦПК України).

Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України).

Так, при зверенні до суду позивачем спалчений судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі вищевикладеного, ст.ст. 1, 7, 8, 9, 50, 51, 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права», ст. ст. 3, 16, 433-448 ЦК України, з урахуванням постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.06.2010 за N 5 "Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав", керуючись п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України,ст.ст. ст.ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 141, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 352 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, третя особа - фізична особа-підприємець ОСОБА_4, про стягнення грошової компенсації за порушення авторського права на оригінальну назву літературного твору, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ідентифікаційни код платника податків - НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2, ідентифікаційни код платника податків - НОМЕР_2, компенсацію за порушення авторського права на оригінальну назву літературного твору «ІНФОРМАЦІЯ_1» у розмірі 10 мінімальних заробітних плат станом на 01 січня 2018 року, що складає 37 230 грн. 00 коп., 487 грн. 20 коп. - судового збору, а всього - 37 717 (тридцять сім тисяч сімсот сімнадцять) грн. 20 (двадцять) коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом п»ятнадцять днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судомому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до ст.355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Однак відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система починає функціонувати через 90 днів з дня опублікування Державною судовою адміністрацією України у газеті «Голос України» та на веб-порталі судової влади оголошення про створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Згідно ч.1 ст.354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Отже, строки оскарження судових рішень в апеляційному порядку складають 30 календарних днів - для рішень і 15 календарних днів - для ухвал, однак апеляційна скарга подається за старими правилами - через суд першої інстанції.

СУДДЯ: Коренюк А.М.