ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Догоновій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 липня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 липня 2019 року в задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі №200/11940/16-ц відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали та ухвалення нового судового рішення про задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу залишити без змін, виходячи з наступного.

Встановлено, що влипні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, посилаючись на те, що 10 листопада 2000 року між ним та ОСОБА_3 було укладено договір дарування частин домоволодіння, за умовами якого відповідач подарувала, а позивач прийняв у дар 15/100 частин домоволодіння з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходяться в АДРЕСА_1 , на земельній ділянці по фактичному користуванню 995 кв.м. ОСОБА_1 зареєстрував своє право на частину домоволодіння у Дніпропетровському БТІ, про що зроблений запис в реєстрову книгу №Б32 за реєстровим номером №2523-442 від 21.12.2000 року. ОСОБА_1 3 жовтня 2003 року змінив прізвище на ОСОБА_1 . З метою реалізації права власності на частину домоволодіння та права на приватизацію земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян, позивач 10 березня 2016 року звернувся до Управління держгеокадастру у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області, однак останнє 17 березня 2016 року повідомило позивачу, що станом на 01.01.2013 року у Державному реєстрі земель м. Дніпропетровська зареєстровано право приватної власності на частину земельної ділянки загальною площею 0,0218 га в АДРЕСА_1 за відповідачем на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 05.07.1999 року. Отже, відповідачу до укладання договору належало на праві приватної власності не лише частина житлової будівлі, господарських будівель та споруд, що знаходяться в АДРЕСА_1 , а і частина земельної ділянки за вказаною адресою. Тому позивач просив визнати за ним право власності на частину земельної ділянки загальною площею 0,0218 га АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_3 на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 05.07.1999 року, номер реєстрації 023669 (а.с. 1-4).

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 липня 2017 року позовні вимоги задоволено, визнано за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на частину земельної ділянки загальною площею 0,0218 га в АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_3 на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 05.07.1999 року, номер реєстрації 023669 (а.с. 36-39).

Вказане вище заочне рішення не оскаржувалось та набрало законної сили.

22 травня 2019 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до місцевого суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просить ухвалити додаткове рішення у справі наступного змісту: «Частина земельної ділянки загальною площею 0,0218 га в АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_3 на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 05.07.1999р. номер реєстрації 023669, номер ІІІ-ДП 025170 право приватної власності щодо якої припиняється у ОСОБА_3 та виникає у ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) складається з:

земельної ділянки № НОМЕР_2 площею 0,0074 га кадастровий номер :02:372:0096 в цілому (розмір частки -1);

земельної ділянки № НОМЕР_3 площею 0,0036 га кадастровий номер :02:372:0095 в цілому (розмір частки -1);

земельної ділянки № НОМЕР_4 площею 0,0108 га кадастровий номер :02:372:0094 в цілому (розмір частки 1).» (а.с. 41-43).

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 270 ЦПК України заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Частиною 4 вказаної вище статті встановлено, що у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Частиною 1 статті 11 ЦПК України, в редакції, що діяла по 14.12.2017 року, закріплено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, в редакції, що діє з 15.12.2017 року, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам; приймаючи до уваги зміст позовних вимог ОСОБА_1 , які, відповідно до матеріалів справи, не змінювались та не уточнювались, - колегія приходить до висновку про відсутність підстав для ухвалення у даній справі додаткового рішення, адже судом першої інстанції ухвалено судове рішення відповідно до вимог позовної заяви у даній справі.

Заява про ухвалення додаткового рішення, зокрема, містить вимогу про припинення у ОСОБА_3 права приватної власності щодо частини земельної ділянки загальною площею 0,0218 га по АДРЕСА_1 ), яка не була зазначена у позовній заяві ОСОБА_1 , не досліджувалась місцевим судом при розгляді даної справи по суті. Таким чином, позовна заява та заява про ухвалення додатково рішення стосуються різних предметів позовних вимог.

Крім того, в позовній заяві не зазначено про складові спірної земельної ділянки, відповідні письмові докази місцевому суду, до ухвалення рішення по суті, сторонами не надавались та судом не досліджувались.

Враховуючи наведене, заява про ухвалення додаткового рішення є безпідставною та задоволенню не підлягає. Оскаржувана ухвала постановлена у відповідності з вимогами процесуального закону, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Колегія наголошує, що, у разі непогодження з рішенням місцевого суду, позивач ОСОБА_1 не позбавлений можливості звернення до суду з відповідною апеляційною скаргою.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді