Номер провадження 2/754/4255/19
РІШЕННЯ

Іменем України

27 серпня 2019 року Деснянський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді: Таран Н.Г.,

секретаря судового засідання: Ковтуненка В.В.,

за участю:

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Лавріненко В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до органу опіки та піклування Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа: Відділ реєстрації актів громадянського стану Деснянського району, про встановлення батьківства,

ВС Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом та просив визнати його батьком неповнолітньої доньки - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зобов`язати відділ РАЦС Деснянського районного управління юстиції у м. Києві оформити свідоцтво про народження на неповнолітню доньку ОСОБА_10 де зазначити в графі батько - ОСОБА_1 , без зміни прізвища « ОСОБА_10 » на « ОСОБА_6 » неповнолітньої доньки ОСОБА_10 . В обґрунтування вказаних вимог зазначив про те, що в січні 2003 року познайомився з ОСОБА_7 та через деякий час став проживати з нею однією сім`єю, не перебуваючи в зареєстрованому шлюбі. З липня 2004 року проживає окремо від ОСОБА_7 та не веде з нею спільного господарства. З червня 2016 року донька проживала з матір`ю позивача - ОСОБА_8 , оскільки матір дитини було позбавлено батьківських прав. Однак, оскільки матір позивача померла ОСОБА_10 наразі знаходиться на повному утриманні позивача.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 25.10.2017 року відкрито провадження у вищевказаній справі та призначено судове засідання.

15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

У відповідності до п.п. 9 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник відповідача органу опіки та піклування Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог.

Представник третьої особи: Відділу реєстрації актів громадянського стану Деснянського району, в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином.

Суд, заслухавши думку позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оцінюючи аргументи, викладені в позовній заяві суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, № 303-A, параграф 29).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_10 , її батьками згідно актового запису про народження № 05 від 20.03.2007 року вказані: ОСОБА_11 та ОСОБА_7 .

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 19.11.2014 року ОСОБА_7 позбавлено батьківських прав відносно доньки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 аліменти на утримання ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15.10.2013 року до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до розпорядження Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 24.06.2015 року №366 ОСОБА_8 призначено опікуном над малолітньою ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до свідоцтва про смерть від 03.10.2016 року ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно свідоцтва про смерть від 19.08.2017 року ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Свідоцтвом про народження від ІНФОРМАЦІЯ_6 підтверджено, що позивач ОСОБА_1 є сином померлої ОСОБА_8 .

Відповідно до результату аналізу ДНК на батьківство від 20.11.2018 року вірогідність того, що ОСОБА_1 є біологічним батьком дитини ОСОБА_10 складає 0%.

Відповідно до результату аналізу ДНК на батьківство від 01.08.2019 року вірогідність того, що ОСОБА_1 є біологічним батьком дитини ОСОБА_10 складає 0%.

Статтею 121 СК України визначено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

У відповідності до ст.125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду.

Відповідно до вимог ч. 2, 3 ст. 128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

У пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що особа, котра вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до останнього, якщо того записано батьком, позов про визнання свого батьківства.

Згідно зі ст. 129 СК України зазначена особа може звернутися з такими вимогами у межах строку позовної давності (один рік), перебіг якого починається з дня, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство.

У тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини.

Так, законодавством визначено перелік осіб, які вправі звернутися з позовом про визнання батьківства. Зокрема, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі ст.128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Суд, вирішуючи справу в межах наданих до суду доказів та матеріалів, враховуючи встановлені судом обставини, приходить до висновку про те, що позивачем не надано до суду жодних належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст.76,77 ЦПК України, на підтвердження кровного споріднення між ним та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з чим позовні вимоги не підлягають до задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 121, 125, 128, 129СК України, ст.ст. 10-13, 76-81, 263, 265, 354, 355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до органу опіки та піклування Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа: Відділ реєстрації актів громадянського стану Деснянського району, про встановлення батьківства- залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний тест рішення складено 29.08.2019 року.

Суддя: Н.Г. Таран