КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2019 року м. Київ

Справа №757/4568/18-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/14781/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

секретар Луговий Р.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва ухваленого під головуванням судді Батрин О.В. 23 серпня 2019 року у м. Києві, дата складення повного тексту рішення не зазначена, у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, заподіяної незаконною бездіяльністю органу державної влади,

В С Т А Н О В И В

У січні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави України в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, заподіяної незаконною бездіяльністю органу державної влади.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що позивач з 04 грудня 2013 року по 19 грудень 2016 року працював у Вінницькому міському суді Вінницької області на посаді помічника судді. З 04 грудня 2013 року йому присвоєно 11 ранг державного службовця 5 категорії посад, з 04 грудня 2015 року - 10 ранг державного службовця 5 категорії посад відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року. В період з 26 жовтня 2014 року по 08 вересень 2015 року заробітна плата нараховувалася та виплачувалася позивачу, виходячи з посадового окладу у розмірі мінімальної заробітної плати, яка протягом спірного періоду становила 1218,00 грн, що було передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 року №268 «Про впорядкування умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, місцевого самоврядування та її виконавчих органів, органів прокуратури, судів та інших органів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин). Разом з тим, 26 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ), в частині внесення змін до статті 144 Закону України «Про судоустрій та статус суддів». Починаючи з 26 жовтня 2014 року змінено розмір заробітної Працівників апарату суду та відповідно до Закону №1697-УІІ, посадовий оклад повинен становити не менше 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду для працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, з коефіцієнтом 1,3 для працівників посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців. Розмір заробітної плати працівників апарату суду встановлюється Законом України «Про державну службу», але з обов`язковим врахуванням приписів ч. 1 ст. 147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» щодо мінімальної межі посадового окладу працівника апарату суду у розмірі не менше 30% посадового окладу судді місцевого суду. Таке ж положення щодо 30% межі було передбачено і в редакції Закону «Про судоустрій і статус судців» (ч. 1 ст. 144), що діяла з 26 жовтня 2014 року до набрання чинностіЗакону України «Про забезпечення права на справедливий суд». В тримісячний строк Кабінету Міністрів України з дня набрання чинності цим Законом необхідно привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом. Проте відповідні зміни Кабінетом Міністрів України не внесені. При цьому, незважаючи на внесені зміни до законодавства, нарахування заробітної плати здійснювалось виходячи з встановленого окладу в розмірі 1 218,00 грн, що є незаконним, оскільки у період з 26 жовтня 2014 року по 28 березень 2015 року позивач мав право на посадові оклади у розмірах, визначених абз. 2 ч. 1 ст. 144 Закону «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України «Про прокуратуру» та у період з 29 березня 2015 року по 08 вересень 2015 року у розмірах, визначених абз. 2 ч. 1 ст. 147 Закону «Про судоустрій і статус судців» у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд». У зв`язку з вказаною бездіяльністю відповідача Кабінету Міністрів України позивачу було завдано шкоду, яка полягає в упущеній вигоді, тобто доходах, які б він отримав, якби відповідач своєчасно привів розміри посадових окладів працівників апаратів судів до вимог законодавства, яку позивач просить стягнути з відповідачів за період з 26 жовтня 2014 року по 01 вересень 2015 року у розмірі 34361,86 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23 серпня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави України в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, заподіяної незаконною бездіяльністю органу державної влади - відмовлено.

Рішення суду мотивовано недоведеністю факту заподіяння позивачу будь-якої шкоди з вини відповідача та відсутністю причинно-наслідкового зв`язоку між шкодою та діяннями відповідача.

Не погодився із рішенням суду ОСОБА_1 , ним подано апеляційну скаргу, в якій ним зазначається про незаконність рішення, як такого, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків обставинам справи. Вказує на те, що факт неправомірної бездіяльності відповідача встановлено рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 січня 2018 року (справа №826/4982/15). Окрім того, у постановах Верховного Суду України від 26 липня 2017 року (справа № 21-291 баї6), від 12, 13 липня 2016 року (справи №№ 21- 1726а16, 21-1488а16 відповідно) також встановлено, що Кабінет Міністрів України покладені на нього абзацом другим підпункту 1 пункту 13 розділу XIII Закону № 1697-УІІ та підпунктом 2 пункту 13 Перехідних положень Закону № 192-УІІІ обов`язки щодо приведення його нормативно-правових актів у відповідність із цими законами у тримісячний строк не виконав. Зазначає, що посилання суду на відсутність доказів реальної можливості отримувати вказаний дохід позивачем та наявність лише теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу є необґрунтованими та не відповідають обставинам справи.

Також вказує на те, що суд першої інстанції в порушення вимог ч. 4 ст. 265 ЦПК України не надав жодної оцінки зазначеним у позовній заяві рішенням ЄСПЛ у подібних правовідносинах, які мають безпосереднє значення для правильного вирішення справи, оскільки відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

З огляду на зазначене вище, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Кабінету Міністрів України вказує на те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи викладені в апеляційній скарзі є безпідставними та необґрунтованими, і висновків суду першої інстанції не спростовують.

Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомений в установленому процесуальним законом порядку, причини неявки суду не повідомив.

Представники Кабінету Міністрів України Фартушна В.Л. та Лазаріді О.А. в судовому засіданні заперечували проти доводів апеляційної скарги, вважають рішення суду законним і обгрунтованим. Після оголошення перерви в судове засідання представник Кабінету Міністрів України не з`явився, причини неявки суду не повідомили.

Тому керуючись ст. ст. 371, 372 ЦПК України колегія суддів вважала за можливе завершити розгляд справи за відсутності вказаних осіб.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 04 грудня 2013 року по 19 грудня 2016 року працював на посаді помічника судді Вінницького міського суду Вінницької області (а.с. 106-107).

04 грудня 2013 року позивачу ОСОБА_1 присвоєно 11 ранг державного службовця та 04 грудня 201 року - 10 ранг державного службовця, що відповідає 5 категорії державного службовця.

Позивач зазначав, що починаючи з 26 жовтня 2014 року змінено розмір заробітної Працівників апарату суду та відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів», посадовий оклад повинен становити не менше 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду для працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, з коефіцієнтом 1,3 для працівників посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців. При цьому, незважаючи на внесені зміни до законодавства, нарахування заробітної плати у період з 26 жовтня 2014 року по 08 вересня 2015 року здійснювалось виходячи з встановленого окладу в розмірі 1 218,00 грн, що є незаконним.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 січня 2018 року у справі № 826/4982/15 визнано протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України щодо несвоєчасного приведення Постанови №268 від 09 березня 2006 року «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» у відповідність до ч.1 ст.144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у редакції станом на 01 січня 2015 року, та у відповідність до ч.1 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у редакції станом на 28 березня 2015 року. Вказане судове рішення набрало законної сили перегляду апеляційним судом, який Постановою від 24 квітня 2018 року залишив його без змін.

У статті 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до п. 8 ст. 16 ЦК України зазначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про державну службу» (чинний на час виникнення спірних правовідносин) умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

На час виникнення спірних відносин схема посадових окладів працівників апарату суду була закріплена Постановою Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апаратів органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» від 09 березня 2006 року №268, зокрема, її Додатком № 47, який залишався незмінним до 09 вересня 2015 року.

Постановою Кабінету Міністрів України №268 від 09 березня 2006 року «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» затверджено схему посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату місцевих загальних судів.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року №482 «Деякі питання оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів, що фінансуються з бюджету» встановлено, що у разі, коли розмір посадового окладу працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів, що фінансуються з бюджету, нижчий ніж визначений законом розмір мінімальної заробітної плати, посадовий оклад установлюється на рівні відповідного розміру мінімальної заробітної плати.

Згідно із ст. 8 Закону України «Про державний бюджет на 2014 рік» мінімальна заробітна плата у 2014 році встановлена у місячному розмірі - 1218,00 грн. Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет на 2015 рік» встановлено мінімальну заробітну плату у 2015 році у місячному розмірі - 1218,00 грн., а з 01 вересня 2015 року у місячному розмірі - 1378,00 грн.

26 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ, яким внесено зміни до ст. 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», зокрема, передбачено, що розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судці місцевого суду, посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Згідно з абз. 2 пп. 1 та абз. 3 пп. 2 п. 13 розділу XIII Закону України «Про прокуратуру» Кабінет Міністрів України зобов`язано у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом та у двомісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, у тому числі з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до пп. 2 п. 13 Перехідних положень Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» Кабінет Міністрів України зобов'язано у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

Відповідно до ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус судців» (у редакції до 28 березня 2015 року) фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснює, зокрема, ДСА. Суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України(стаття 143 Закону України «Про судоустрій і статус судців»).

Згідно з п. 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» з 01 січня 2015 року норми і положення, зокрема ч. 1 ст. 144 Закону України «Про судоустрій і статус судців», застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного та місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, а з 13 березня 2015 року - норми і положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

29 березня 2015 року Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» затверджено нову редакцію Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст. 147 якого встановлено, що розмір заробітної плати працівників апаратів судів, ДСА, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи судців України, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади. При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Разом з тим, ч.6 ст.152 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» визначено, що правовий статус працівників апарату суду встановлено Законом України «Про державну службу». Умови оплати праці, матеріально-побутового, медичного, санаторно-курортного і транспортного забезпечення працівників апарату суду визначається на засадах, що встановлені для відповідної категорії працівників апаратів центральних та місцевих органів виконавчої влади.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2015 року №644 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 09 березня 2006 року №268, зокрема, змінено схему посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату місцевих (загальних, спеціалізованих) судів, відповідно до якої місячний посадовий оклад (коефіцієнт від місячного посадового окладу судді місцевого суду) помічника судді становить 0,4 та згідно примітки у 2015 році місячний посадовий оклад застосовується з урахуванням 50-відсоткового зменшення; інші виплати працівникам апарату судів, передбачені цією постановою, здійснюються виключно в межах фонду оплати праці суду.

Відповідно до ч.1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (п.2 ч.2 ст. 22 ЦК України).

Згідно із ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Виходячи з наведених норм законодавства, оплата праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів у межах бюджетних асигнувань та інших позабюджетних доходів. Обсяг витрат на оплату праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом (ст. 13 Закону України «Про оплату праці»).

З наведених обставин справи вбачається, що внаслідок змін у законодавстві розмір заробітної плати позивача підлягав зміні. Разом з цим вказані зміні мали відбутись після приведення Кабінетом Міністрів України своїх нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом. Тобто з 26 жовтня 2014 року почався перебіг тримісячного строку на виконання Кабінетом Міністрів України вказаного обов`язку, а закінчення цього строку припадає на дату 26 січня 2015 року.

У п. 9 Прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік», було визначено, що норми і положення, зокрема, ч.1 ст. 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» застосовуються у порядку та розмірах встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів державного та місцевого бюджетів». З 13 березня 2015 року - норми і положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди органом державної влади є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв`язок між ними. Встановлена судовим рішенням в адміністративній справі бездіяльність Кабінету Міністрів України щодо приведення власних актів до положень Закону, ще не свідчить про наявність всього складу правопорушення. Крім того, мали місце зміни в законодавстві, які не є результатом бездіяльності Кабінету Міністрів України, і залишались чинними.

У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані. Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 18 травня 2016 року у справі №6-237цс16, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на доказах, які підтверджують реальну можливість отримання певних грошових сум.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що при обрахуванні розміру збитків, позивач виходив із свого права на отримання відшкодування упущеної вигоди, у вигляді недоотриманої заробітної плати, при розрахунку якої виходив із вірогідності таких збитків. Такі розрахунки є теоретичними, побудовані на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджені відповідними документами, що свідчили б про конкретний розмір прибутку, який міг би і повинен був отримати позивач, якщо б відповідач не вчинив бездіяльності. Крім того, враховуючи наявність численних змін до даного законодавства у вказаний період, які здійснюють прив`язку до меж фінансування, реальність отримання такого доходу не вбачається. А отже наявність шкоди не є підтвердженою належним чином, відповідно і причинний зв`язок відсутній.

За наведених обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Рішення суду відповідає вимогам чинного законодавства, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

Оскільки апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, то судовий збір за подання апеляційної скарги компенсації, в силу ст. 141 ЦПК України, не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 серпня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В. Поліщук