Ухвала

21 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 757/62774/16-ц

провадження № 61-22573ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Гулейкова І. Ю., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 липня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування та відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (далі - ТДВ «СК «Альфа-Гарант»), ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування та відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП).

Позов обґрунтовано тим, що 04 липня 2016 року в м. Києві по вул. Харківське шосе сталася ДТП за участю автомобіля «Citroen», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , належним йому автомобілем «Nissan Rogue», державний номерний знак НОМЕР_2 , а також автомобілями «Fiat», державний номерний знак НОМЕР_3 , «Mitsubishi», державний номерний знак НОМЕР_4 , що призвело до пошкодження транспортних засобів. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 20 липня 2016 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні вказаної ДТП. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент ДТП була застрахована у ТДВ «СК «Альфа-Гарант» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/7722565. ТДВ «СК «Альфа-Гарант» здійснила виплату страхового відшкодування у розмірі 10 508,83 грн. Відповідно до звіту від 14 червня 2016 року № 944 про визначення вартості матеріального збитку автомобіля «Nissan Rogue», державний номерний знак НОМЕР_2 вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 36 719,32 грн, а з урахуванням зносу - 21 506,39 грн. З огляду на ліміт відповідальності страховика, просив стягнути з ТДВ «СК «Альфа-Гарант» недоплачене страхове відшкодування у розмірі 10 997,56 грн (21 506,39 грн - 10 508,83 грн). З відповідача ОСОБА_1 , як з винної особи, просив стягнути решту майнової шкоди, що не покривається страховою виплатою, в сумі 15 212,93 грн (36 719,32 грн - 21 506,39 грн). 24 липня 2018 року ОСОБА_2 подав заяву про зменшення позовних вимог. З урахуванням висновку від 26 лютого 2018 року № 12-2/1391 незалежної судової експертизи, просив стягнути з ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» суму недоплаченого страхового відшкодування 5 654,09 грн (16 162,92 грн - 10 508,83 грн), зі ОСОБА_1 решту майнової шкоди у розмірі 14 518,61 грн (30 681,53 грн - 16,162,92 грн). Також просив відшкодувати судові витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 11 липня 2019 року позов задоволено. Стягнуто з ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 3 552,33 грн та судовий збір у розмірі 116,00 грн. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 майнову шкоду у розмірі 16 518,61 грн та судовий збір 435,20 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 07 листопада 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 липня 2019 року скасовано в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_1 . Ухвалено нове судове рішення в цій частині про часткове задоволення позову ОСОБА_2 Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 майнову шкоду у розмірі 14 518,61 грн та судовий збір 396,70 грн. В іншій частині позову до ОСОБА_1 відмовлено.

У грудні 2019 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить, рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 липня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 листопада 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 повністю, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій справі є стягнення коштів у розмірі 20 172,70 грн (5 654,09 грн + 14 518,61 грн), що є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (192 100,00 грн), а тому у розумінні ЦПК України справа є малозначною.

Доводи ОСОБА_1 про те, що судами попередніх інстанцій проігнорована правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 755/18006/15-ц, чим порушено формування єдиної правозастосовчої практики, є необґрунтованими, оскільки у зазначеній постанові та оскаржуваних судових рішеннях встановлено різні фактичні обставини справ. Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженими судовими рішеннями. І, відповідно, не свідчить, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підтвердились, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 липня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування та відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. Ю. Гулейков