Справа № 333/5678/18
Провадження № 2/333/374/19
31 січня 2019 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючої судді Михайлової А.В.,
за участю секретаря судового засідання Уляницької Д.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя позовну заяву ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «СоцСфера» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виселення без надання іншого житлового приміщення та стягнення заборгованості за договором найму житлового приміщення,
У вересні 2018 року до Комунарського районного суду м.Запоріжжя звернулось ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «СоцСфера» з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виселення без надання іншого житлового приміщення та стягнення заборгованості за договором найму житлового приміщення.
У судове засідання представник позивача не з'явилася, але до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, доводи наведені в обґрунтування позовних вимог підтримала, просила суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з'явилася, хоча про час та місце розгляду була повідомлена в установленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомила. Заяв з проханням розглядати справи без її участі або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи до суду не надходило. Заперечень стосовно позовних вимог позивача суду не надала.
Відповідач ОСОБА_3 повідомлений судом належним чином про дату, час та місце розгляду справи, оголошенням на офіційному веб-сайті Судової влади України, повторно у судове засідання не зявився та не повідомив суд про причини неявки. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.1 ст.280 Цивільно-процесуального кодексу України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин.
Таким чином, згідно з вимогами ст. ст. 128, 131 ЦПК України, відповідач повідомлений про час та місце слухання справи за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку та не з'явився у судове засідання без поважних причин.
Прийнявши до уваги заяву представника позивача, суд ухвалою від 31.01.2019 року постановив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06 листопада 2018 року справа прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, ухвалено розглядати справу в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21.12.2018 року підготовче провадження по даній справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.
З урахуванням викладеного, за змістом ст.128 ЦПК України, вважається, що відповідачі повідомлені про дату, час і місце розгляду справи належним чином.
Ознайомившись з поясненнями сторін, дослідивши надані сторонами докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Згідно зі ст. 13 ч.1 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
08.09.2017 року позивачем (наймодавцем) укладений з ОСОБА_2 (наймач) договір найму житлового приміщення № 814/90, відповідно до якого наймодавець передає, а наймач приймає у тимчасове платне користування жиле приміщення для мешкання наймача і її чоловіка ОСОБА_3, а саме кімнату 262 в будинку 90 по вул. Космічній.
Згідно з п.4.1 договору термін найму складає 11 місяців з моменту підписання акту прийому-передачі сторонами та може бути скорочений або продовжений на підставі додаткової угоди. В пунктах 5.1, 5.2 Договору сторонами узгоджено, що розмір плати за наймане приміщення без комунальних послуг складає 750 грн на місяць, включаючи ПДВ; наймач додатково сплачує витрати за комунальні послуги: електроенергію, холодну та гарячу воду, опалення, каналізацію та інші комунальні платежі.
Відповідно до п.8.1 Договору по закінченню дії договору найма згідно р.4 або у разі дострокового припинення даного договору згідно з р. 10, наймач зобовязується передати наймодавцю наймане житлове приміщення впродовж пяти днів з моменту закінчення терміну найма за Актом прийому-передачі.
Пунктом 10.1 Договору передбачені підстави його розірвання в односторонньому порядку, серед яких несплата наймачем платежів за наймане приміщення протягом трьох чергових строків.
22.03.2018 року наймачу ОСОБА_2 вручено лист від 21.03.2018 року № 106 з вимогою погасити заборгованість в сумі 5903,80 грн.
09.08.2018 року наймачу ОСОБА_2 вручено повідомлення № 428 від 06.08.2018 року про подання позову до суму відносно неї у звязку із порушенням умов договору найму.
В матеріалах справи відсутні дані, які б вказували на те, що відповідачі знаходяться або знаходились в трудових відносинах з позивачем і вселились на підставі відповідного ордеру.
Відповідно до ст. 9 Житлового кодексу УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Статтею 109 ЖК УРСР передбачено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, встановлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.
Відповідно до ст. 116 ЖК Української РСР осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання іншого жилого приміщення.
У відповідності зі ст. 127 ЖК Української РСР гуртожитки використовуються для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання.
Згідно зі ст. 128, 129 ЖК Української РСР жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу
кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.
Згідно з п. 1 р. 2 Положення вселення до гуртожитків проводиться власником гуртожитку або уповноваженою ним особою на підставі ордера, форма якого наведена в додатку до цього Положення, виданого відповідно до статті 129 Житлового кодексу Української РСР, з одночасним укладенням договору найму жилого приміщення в гуртожитку.
Відповідно до п. 18 Примірного положення про гуртожитки № 208 від 03.06.1986 року, громадяни, які проживають у гуртожитку, зобовязані своєчасно вносити плату за користування жилою площею і за комунальні послуги відповідно до пункту 38 цього Примірного положення.
Згідно з п. 38 ч.1 «Примірного положення про гуртожитки» №208 від 03.06.1986 року, встановлено, що громадяни, які проживають в приміщеннях, які перебувають в окремому користуванні, вносять плату за користування житловою площею та за комунальні послуги згідно ставок квартирної плати (тарифів), встановлених для будинків державного та громадського житлового фонду.
Відповідно до ст. 67 ЖК Української РСР плата за комунальні послуги ( водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами.
Право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом.
Так, відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Згідно зі ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
На підставі ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, у якому вона була одержана, із урахуванням нормального зносу, або в стані, який обумовлено в договорі.
Згідно ч.1 ст. 810 ЦК України, за договором найма (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.
Оскільки позивач, як власник гуртожитку, не приймав в установленому житловим законодавством порядку рішення про вселення відповідачів у кімнати гуртожитку, не видавав відповідного ордеру, відповідачі не працюють і не працювали в ТОВ «СоцСфера», договір найму припинив свою дію, правові підстави для їх проживання у гуртожитку відсутні.
Проживання відповідачів в приміщенні, яке належить позивачу, без правових підстав, перешкоджає позивачу здійснювати право власності, при цьому, виселення відповідає загальним правомочностям власника майна і відповідає його праву вимагати усунення будь-яких порушень цього права.
Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Згідно ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 629 цього Кодексу договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Частиною 3 ст. 815 ЦК України та п.7.2 Договору, укладеного між сторонами, передбачено обов'язок наймача своєчасно вносити плату за житло і комунальні послуги.
Враховуючи вищенаведене, позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.
Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволений в повному обсязі, судові витрати покладаються на відповідачів.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 109, 116, 128, 129 ЖК Української РСР, ст.ст. 319, 321, 391, 526, 626, 628, 629, 785, 810 ЦК України, ст.ст.12, 13, 81, 141, 265, 354 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Соцсфера» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виселення без надання іншого житлового приміщення та стягнення заборгованості за договором найму житлового приміщення - задовольнити.
Виселити ОСОБА_2 (зареєстрована: ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає: ІНФОРМАЦІЯ_2, кімн.262, РНОКПП НОМЕР_1), ОСОБА_3 (проживає: ІНФОРМАЦІЯ_2, кімн.262, РНОКПП НОМЕР_2) з кімнати 262 в будинку 90 по вул.Космічній в м.Запоріжжя без надання іншого житлового приміщення.
Сторонам, які не з'явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У відповідності до п.п. 15.5, п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ст.284 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст судового рішення складено 08 лютого 2019 року.
Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя А.В.Михайлова