ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 682/2782/18
Провадження № 22-ц/4820/1585/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Грох Л.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Ярмолюка О.І..

секретар судового засідання Кошельник В.М.,

з участю апелянта та її представника,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Суффле Агро Україна» про виконання зобов`язання по працевлаштуванню за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області в складі судді Маршал І.М. від 22 травня 2019 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в :

У вересні 2018 року ОСОБА_1 , звертаючись в суд з цим позовом до відповідача, вказувала, що наказом № 33 к/тр від 19 січня 2018 року її прийнято на роботу в ТОВ «Суффле Агро України» на посаду бухгалтера на умовах строкового трудового договору. З 22 березня 2018 року наказом № 63 від 22.03.2018 року її звільнено з займаної посади у зв`язку з закінченням строку трудового договору, однак вона фактично продовжувала працювати.

Наказом № 76 к/тр від 05.04.2018 року ОСОБА_1 знову була прийнята на роботу в ТОВ «Суффле Агро України» з 06.04.2018 року на посаду бухгалтера на умовах строкового трудового договору. З 10 травня 2018 року наказом № 98/1 к/тр від 08.05.2018 року її звільнено з займаної посади у зв`язку із закінченням строку трудового договору.

10 травня 2018 року ОСОБА_1 надали для ознайомлення наказ про звільнення, незважаючи на її зауваження з приводу її вагітності.

16 травня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до директора ТОВ «Суффле Агро Україна» із листом щодо надання правової оцінки її звільнення та прийняття рішення, передбаченого чинним законодавством, також додала копію довідки про її вагітність.

21.06.2018 року на її адресу надійшов лист від ТОВ «Суффле Агро України», яким її повідомлено, що підстави для продовження відносин на умовах безстрокового трудового договору відсутні, про свою вагітність вона не повідомила роботодавця на час звільнення.

У зв`язку з цим просила зобов`язати ТОВ «Суффле-Агро» виконати зобов`язання по працевлаштуванню в товаристві чи іншій установі, а також стягнути з відповідача на свою користь середньомісячний заробіток в розмірі 28725,07 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн.

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 травня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити повністю.

На її думку, суд першої інстанції не врахував, що 16 травня 2018 року вона листом повідомила відповідача про її звільнення під час вагітності. За змістом ч.3 ст.184 КЗпП України відповідач повинен був обов`язково її працевлаштувати протягом трьох місяців з дня звільнення, тому вона чекала три місяці, поки роботодавець виконає обов`язок по її працевлаштуванню. Відповідач також зволікав з відповіддю на адвокатський запит щодо надання документів для підготовки позову. Крім того, апелянт перебувала на лікуванні в пологовому відділенні у зв`язку з достроковими родами.

Наведені обставини вважає поважними причинами пропуску строку на звернення до суду. Натомість судом в рішенні не наведено мотивів, чому суд вважає неповажними причини пропуску строку на звернення до суду.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Суффле-Агро» просить рішення суду першої інстанції залишити без зміни, апеляційну скаргу без задоволення. Вважає, що причини пропуску позивачем строку на звернення до суду не є поважними. Окрім того, позивач про свою вагітність повідомила товариство через місяць після фактичного припинення трудових відносин.

В засіданні апеляційного суду апелянт та її представник підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, будучи повідомленим про розгляд справи.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала в трудових відносинах з ТОВ «Суффле Агро Україна» на посаді бухгалтера відділу бухгалтерії фінансово-адміністративного департаменту двічі на умовах строкового трудового договору: з 22.01.2018 по 22.03.2018 та з 06.04.2018 року по 10.05.2018 року.

Заявою від 05.04.2018 року ОСОБА_1 просила прийняти її на роботу на період з 06.04.2018 року по 10.05.2018 року на умовах строкового трудового договору.

Наказом № 76к/тр від 05.04.2018 року ОСОБА_1 прийнято на роботу на посаду бухгалтера відділу бухгалтерії фінансово-адміністративного департаменту на строк з 06.04.2018 року по 10.05.2018 року.

Наказом № 98/1 к/тр від 08.05.2018 року ОСОБА_1 звільнено 10.05.2018 року за закінченням строку трудового договору на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України.

З наказом ОСОБА_1 ознайомлена у день звільнення 10.05.2018 року, 16.05.2018 року їй видано трудову книжку з відповідним записом про звільнення.

16 травня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до ТОВ «Суффле Агро Україна» із листом щодо надання правової оцінки її звільнення з врахуванням її вагітності та просила прийняти рішення згідно з законом.

Листом від 21.06.2018 року ТОВ «Суффле Агро України» повідомило, що на момент звільнення роботодавець не був повідомлений про її вагітність, тому звільнив за закінченням строку договору як звичайного працівника, а отже, відсутні підстави для застосування до вказаних відносин статті 184 КЗпП України.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд обґрунтовано виходив з того, що після звільнення ОСОБА_1 за закінченням строкового трудового договору у відповідача виник обов`язок її працевлаштувати як вагітну відповідно до ч.3 ст. 184 КЗпП України. Однак позивач пропустила місячний строк з дня видачі їй трудової книжки для звернення до суду із заявленим позовом без поважних причин, підстави для поновлення цього строку відсутні, тому з цих підстав слід відмовити у позові.

Так, згідно з ч.3 ст. 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням. Обов`язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Суд першої інстанції правильно констатував, що звільнення вагітних жінок відповідно до ч.3 ст. 184 КЗпП України у зв`язку з закінченням строкового трудового договору має свої особливості і провадиться з їх обов`язком працевлаштуванням роботодавцем.

Надання документів роботодавцю на підтвердження вагітності зумовлювало виникнення обов`язку у останнього щодо працевлаштування ОСОБА_1 .

Обговорюючи доводи апеляційної скарги про неналежну оцінку причин пропуску строку на звернення до суду як неповажних, апеляційний суд приймає до уваги таке.

Строки звернення працівника до суду за вирішенням трудового спору як складова механізму реалізації права на судовий захист є однією з гарантій забезпечення прав і свобод учасників трудових правовідносин.

Згідно з частиною першою статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки.

Як встановлено судом першої інстанції ОСОБА_1 трудову книжку отримала 16.05.2018 року, 10.05.2018 року їй був наданий для ознайомлення наказ про звільнення.

Суд першої інстанції правильно констатував, що заявлений позов пов`язаний зі звільненням, тому позивач мала місячний строк з дня отримання копії наказу про звільнення, з 10.05.2018 року, на звернення до суду з цим позовом.

Підстави пропуску строку можуть бути визнані поважними у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом строк, подання позову. Тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження рішення роботодавця щодо звільнення у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку на звернення до суду з позовом про поновлення на роботі з поважних причин.

Суд належно оцінив як неповажну причину пропуску строку тримісячне очікування позивачкою виконання обов`язку з її працевлаштування роботодавцем, тоді як у листі від 21.06.2018 року останній повідомив її про відсутність підстав для застосування ч.3 ст. 184 КзпП України та її працевлаштування.

Перебування ОСОБА_1 на лікуванні в пологовому відділенні у період з 25.07.2018 по 02.08.2018 року (а.с.22) не має істотного значення, оскільки мало місце після спливу 1-місячного строку звернення до суду.

Той факт, що відповідач зволікав з наданням документів, необхідних для підготовки позову, також не був непереборною та об`єктивною перешкодою, оскільки за змістом ст.ст. 189,197 ЦПК України остаточне визначення предмета позову та позовних вимог, подача заяв та клопотань про витребування доказів можлива на стадії підготовчого провадження у справі.

Судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, які беруть участь у справі. Поновлення строку на оскарження рішення роботодавця про звільнення без доведеності поважності причин не забезпечило б рівноваги між інтересами сторін та правової визначеності у цивільних відносинах, які є складовими принципу верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 травня 2019 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29 серпня 2019 року.

Судді Л.М. Грох

Р.С.Гринчук

О.І.Ярмолюк