Справа: 489/5573/19 Суддя суду першої інстанції Румянцева Н.О.
Провадження: 22-ц/812/2126/19 Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Крамаренко Т.В., Самчишиної Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 жовтня 2019 року, постановлену суддею Рум`янцевою Н.О., в приміщенні цього ж суду, про передачу до іншого суду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Місто для людей Миколаїв» (далі ТОВ «Місто для людей Миколаїв) про розірвання договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком,

В С Т А Н О В И В:

15 жовтня 2019 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , звернулася до суду з позовом до ТОВ «Місто для людей Миколаїв» про розірвання договору № 2/194 про надання послуги з управління багатоквартирним будинком від 16 липня 2018 року, починаючи з 20 листопада 2019 року.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 жовтня 2019 року цивільну справу за вищевказаним позовом передано за правилами виключної підсудності на розгляд за підсудністю до Корабельного районного суду м. Миколаєва, оскільки із змісту позовної заяви вбачається, що предметом спору є розірвання договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , яка за територіальністю відноситься до Корабельного району міста Миколаєва.

В апеляційній скарзі представник позивача Павлович Є.В., посилаючись на незаконність оскарженої ухвали, просив її скасувати та направити позовну заяву за підсудністю до Ленінського районного суду м. Миколаєва для розгляду.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що, за думкою скаржника, правовідносини, що є предметом даної позовної заяви, визначаються за правилами загальної підсудності за місцезнаходженням відповідача у відповідності до ч. 2 ст. 27 ЦПК України. Предметом позову є розірвання договору між позивачем та відповідачем, тобто предмет позову не відноситься до виключної підсудності, а тому судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали не було застосовано приписи чинного законодавства та помилково застосовано положення ст. 30 ЦПК України замість ч. 2 ст. 27 ЦПК України.

Відповідач не скористався своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, тобто апеляційна скарга на ухвалу суду про передачу справи на розгляд іншого суду (п. 9 ч. 1 ст. 353 ЦПК України) підлягає розгляду без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Право на ефективний судовий захист закріплено у ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), Першому протоколі та протоколах №№ 2,4,7 та 11 до Конвенції, яку ратифіковано Законом «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2,4,7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР.

За п. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним та безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

За приписами ч.1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 42 Постанови від 01 березня 2013 року №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (ч. 1 ст. 114 ЦПК України (в чинній на цей час редакції ЦПК України - ч. 1 ст. 30 ЦПК України), до якого відповідно до ст. 181 ЦК України належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (ст. 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (ст.ст. 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (ст.ст. 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним; про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Види спорів з приводу нерухомого майна визначені також в абз. 4 пункту 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до якого до таких належать, зокрема, позови про визнання прав на нерухоме майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов`язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявлення вимоги про застосування наслідків недійсності правочину) тощо.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуга з управління багатоквартирним будинком результат господарської діяльності суб`єктів господарювання, спрямованої на забезпечення належних умов проживання і задоволення господарськопобутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території відповідно до умов договору.

Частиною 1 ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, 16 липня 2018 року між співвласниками багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 , до числа яких відноситься й ОСОБА_1 , та ТОВ «Місто для людей Миколаїв» був укладений договір № 2/194 про надання послуги з управління багатоквартирним будинком.

Враховуючи те, що предметом позову є вимога про розірвання договору щодо надання послуги з управління багатоквартирним будинком, то суд дійшов до вірного висновку про непідсудність справи Ленінському районному суду м. Миколаєва, так як на території цього району не знаходиться нерухоме майно з приводу якого виник спір.

Отже, з огляду на приписи наведених норм процесуального закону зазначена справа підсудна Корабельному районному суду м. Миколаєва.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та підлягає залишенню без задоволення, так як ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права, та не підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв представник ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.В. Крамаренко

Н.В. Самчишина

Повний текст постанови складено 20 грудня 2019 року.