Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/675/19
Провадження № 2/376/550/2019
У Х В А Л А

"23" липня 2019 р.

Сквирський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Віговського С.І.

за участю секретаря судового засідання Кропивлянської С.М.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні Сквирського районного суду Київської області справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача: ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації,-

встановив:

Через канцелярію суду відповідач подав письмову заяву про відвід головуючого судді Віговського С.І., мотивуючи тим, що на його думку суддя являється заінтересованою особою по даній справі, оскільки раніше проводив судові засідання та приймав судове рішення по справі про вчинення адміністративного правопорушення №376/336/19. Крім того, на думку заявника, на сьогодні знову розпочато провадження по аналогічній справі по якій він вже поніс покарання по колективному зверненню, а тепер його хочуть притягнути до відповідальності в індивідуальному порядку.

Суд, заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, установив таке.

Статтею 36 ЦПК України передбачено підстави для відводу судді. У пункті 5 частини 1 цієї статті вказано, що суддя не може розглядати справу, якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 N 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 6 ЄСПЛ відноситься до сфери цивільного судочинства. При цьому ключовими її положеннями є право кожного при визначенні його цивільних прав та обов`язків на справедливий публічний розгляд справи протягом розумного строку незалежним та безстороннім судом, створеним на підставі закону. Виходячи з наявної практики ЄСПЛ, можна констатувати, що він в цілому визначив концептуальні підходи до тлумачення ст. 6 ЄСПЛ, представивши не лише змістовні характеристики неупередженості, але й її суб`єктивні та об`єктивні компоненти.

Так, у справі "П`єрсак проти Бельгії" ЄСПЛ висловив позицію, згідно з якою, незважаючи на той факт, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередженості, її відсутність або, навпаки, наявність може бути перевірено різноманітними способами. У даному контексті, на думку ЄСПЛ, можна провести розмежування між суб`єктивним підходом, який відображає особисте переконання даного судді у конкретній справі, та об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу.

Таким чином, на основі вищезазначеного, слід зробити висновок, що при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект.

Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі "Хаушильд проти Данії" зазначається, що ЄСПЛ потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. При цьому враховується думка сторін, однак вирішальними є результати об`єктивноїперевірки.

Суб`єктивними обставинами, за наявності яких можна зробити висновок про невідповідність суду вимогам неупередженості є наприклад, висловлювання голови суду по суті правової проблеми у засобах масової інформації до свого головування у судовому органі, покликаному вирішити справу ("Сандер проти Сполученого Королівства"); не реагування судді на расистські висловлювання присяжних ("Ремлі проти Франції") тощо. Так, у рішенні у справі "Бушемі проти Італії" було визнано порушення суб`єктивного критерію неупередженості суддів, адже голова суду, в якому мала розглядатися справа, у пресі вжив висловлювання, які натякали на негативну оцінку заявника, ще до того, як суд під його головуванням повинен був винести рішення у справі. З огляду на це ЄСПЛ наголосив на тому, що судді при виконанні ними службових обов`язків мають бути стриманими, щоб гарантувати репутацію безстороннього судочинства.

Стосовно об`єктивної неупередженості у справі "Фей проти Австрії" ЄСПЛ вказав, що вона полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості. Мова йде про ту довіру, яку суди у демократичному суспільстві повинні апріорновикликати в учасників цивільного процесу.

Крім наведених об`єктивними обставинами, що можуть свідчити про упередженість суду, у практиці ЄСПЛ визнавались такі: члени суду, що мали розглядати справу, вже брали участь у ній у іншій процесуальній ролі, наприклад, прокурор, адвокат, суддя у суді нижчої інстанції тощо ("П`єрсак проти Бельгії"); суддя, що бере участь у справі про оспорювання законодавчих нормативних актів раніше висловлювався з цього приводу як консультант ("Прокол проти Люксембургу"); наявність дискреційних повноважень у одного з суддів, що розглядають справу у колегіальному складі ("Дактарас проти Литви"); участь судді у прийнятті законодавчих або підзаконних нормативних актів, на основі яких потім виноситься судове рішення ("Макгоннелл проти Сполученого Королівства") тощо. Так, у справі "Деміколі проти Мальти" було визнано порушення об`єктивного критерію неупередженості суду, адже до складу Палати представників ОСОБА_4 , яка розглядала справу заявника, входили два члени, що раніше піддавалися критиці у статті заявника, яка мала відношення до справи, а тому фактично мали особисту заінтересованість у справі.

З вище наведеного можна прийти до висновку, що пряма чи побічна заінтересованість судді може мати як юридичний так і побутовий характер. Юридична заінтересованість судді має місце, якщо від результату вирішення спору у нього виникнуть, зміняться або припиняться певні права або обов`язки. Побутова або фактична заінтересованість полягає в тому, що рішення суду може мати вплив на особисті стосунки судді з оточуючими.

Як слідує із змісту заявленого відводу, заявник обґрунтовує відвід тим, що на його особисте переконання головуючий суддя являється заінтересованою особою по даній справі, оскільки раніше проводив судові засідання та приймав судове рішення по справі №376/336/19 про вчинення відповідачем адміністративного правопорушення.

Суд вважає, що вказані підстави для відводу є надуманими та не підтверджені доказами, а тому на думку суду він є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 ЦПК України якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У такому випадку вирішення питання про відвід судді здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Керуючись ст. ст. 36, 40 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Передати заяву відповідача ОСОБА_3 про відвід судді Віговського С.І. до канцелярії суду для визначення судді в порядку ч.1 ст.33 ЦПК України, який буде розглядати дане клопотання про відвід.

До вирішення питання про відвід судді зупинити провадження в даній справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: С. І. Віговський