ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

06 лютого 2019 року

м. Харків

справа № 2-4998/10

провадження № 22ц/818/420/19

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів - Кругової С.С., Маміної О.В.

учасники справи:

позивач: Публічне акціонерне товариство «Банк Фінанси та Кредит»

відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором,

з апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2010 року, ухвалене суддею Білецькою А.М., в залі суду в м. Харків,

В С Т А Н О В И В :

ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в 2010 році звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначив, що між ОСОБА_2 та ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит в особі Філії «Слобожанське РУ», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» укладено кредитного договору № М-028 -07-фо-21 від 26 грудня 2007 року, відповідно до якого відповідачу ОСОБА_2 позивачем був наданий кредит у розмірі 40000,00 гривень, з оплатою за процентною ставкою 23 % річних із строком користування до 26 грудня 2009 року. ОСОБА_2 були порушені зобов'язання щодо повернення кредиту, сплати процентів за його користування, у відповідача ОСОБА_2 перед позивачем виникла загальна сума заборгованості, яка станом на 09.07.10р. складає 120 944,46 гривень. В якості забезпечення виконання відповідачем ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором були укладені договори поруки: між позивачем, відповідачем ОСОБА_2 та ОСОБА_3, договір поруки № М-028/1-07-П-21 від 26.12.2007 р.; між позивачем, відповідачем ОСОБА_2 та ОСОБА_4 договір поруки № М-028/2-07-П-21 від 26.12.2007р., відповідно до яких відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зобов'язались відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання відповідачем ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором. Позивач звертався до відповідачів з вимогою погасити заборгованість, але на цей час заборгованість не погашена.

У зв'язку із чим просив стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості за кредитним договором, яка станом на 09.07.10р. складає 120 944,46 гривень.

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2010 року позов Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором № М-028 -07-фо-21 від 26 грудня 2007 року в сумі 120 944,46 гривень, сплачене державне мито за подання позовної заяви в сумі 1209, 44 гривень та сплачені витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 120 гривень 00 коп, а всього 122 273 (сто двадцять дві тисячі двісті сімдесят три) гривні 09 копійок.

У квітні 2018 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулись до суду з заявою про перегляд заочного рішення від 21.10.2010 року по справі № 2-4998/10 за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором.

З інформації від 14.05.2018 року, наданої головою Комінтернівського районного суду м. Харкова, було встановлено, що цивільну справу № 2-4998/10 за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, згідно з актом про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду, знищена у зв'язку з закінченням строку зберігання.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 травня 2018 року судом ініційовано розгляд справи щодо відновлення втраченого провадження по вищевказаній справі та зупинено провадження по справі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення від 21.10.2010 року по справі № 2-4998/10.

До суду надійшла ухвала Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27.06.2018 року про відновлення втраченого провадження разом з копіями матеріалів судової справи№ 2-4998/10. Вказана ухвала набрала законної сили.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова суду від 11.07.2018 року розгляд справи за заявою ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення було поновлено.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 вересня 2018 року заяву ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення від 21 жовтня 2010 року по справі № 2-4998/10 залишено без задоволення.

16 жовтня 2018 року ОСОБА_2, ОСОБА_3,, ОСОБА_4 подали апеляційну скаргу на заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2010.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 просять вказане заочне рішення від 21 жовтня 2010 року змінити. Відмовити у задоволені позову ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення заборгованості за кредитним договором № М-028 -07-фо-21 від 26 грудня 2007 року в сумі 120 944,46 гривень, сплаченого державного мита за подання позовної заяви в сумі 1209, 44 гривень та сплачених витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 120 гривень та стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором № М-028 -07-фо-21 від 26 грудня 2007 року в сумі 32427,63 гривень, сплачене державне мито за подання позовної заяви в сумі 324,28 гривень та сплачені витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 120 гривень. Також стягнути з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь кожного з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 судовий збір, сплачений при подачі апеляційної скарги на заочне рішення суду в сумі 528,61 грн.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянти зазначили, що про існування судової справи №2-4998/10 за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до них про стягнення заборгованості по кредитному договору їм відомо не було. Ніякі документи з цього приводу їм на адресу реєстрації не надходили. Дізнались про вказане рішення вони лише 29.03.2018, після отримання адвокатом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 копії вказаного заочного рішення. Ознайомитись зі вказаною справою вони не змогли, оскільки вона була знищена. Тому на даний час в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачі належним чином були повідомлені про день, час та місце судового розгляду і що їм були вручені будь-які документи судової справи, у тому числі і рішення. В своєму рішенні судом вказано про належне повідомлення відповідачів, однак достовірних доказів цього справа не містить.

Апелянти вважають, що судом при ухваленні заочного рішення були порушені норми матеріального та процесуального права. Зазначили, що банк мав право звернутися до суду з позовом до поручителів до 26.06.2010 року, однак він звернувся 23.07.2010, що вбачається з долученої до справи відповіді заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14.05.2018. З посиланням на практику Верховного Суду, вважають, що банк подав позов до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 з пропуском шестимісячного строку, протягом якого до поручителів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 може бути пред'явлений позов. Також вказують на те, що Відповідач ОСОБА_2 частково сплатила кредит на суму 23 650,00 грн., з них 800 грн. після винесення рішення судом. Станом на день винесення заочного рішення вона погасила заборгованість по тілу і відсоткам кредиту в сумі 22 850 грн. Отже судом стягнуто солідарно з відповідачів завищену заборгованість за кредитом у сумі 120 944, 46 грн, що в чотири рази більше суми боргу по тілу та відсоткам кредиту. В рішенні не зазначено з чого складається заборгованість та за який період часу вона утворилася. Розмір пені, при вирішенні спору, не повинен був перевищувати подвійної ставки НБУ. Стягнута з відповідачів сума заборгованості 120 944,46 грн. вказує на те, що у розрахунок був включений період часу, який перевищує 1 рік до звернення з позовом до суду або свідчить про несвоєчасне виконання грошових зобов'язань про необхідність обмеження нарахування пені розміром подвійної облікової ставки НБУ. Сума заборгованості, яку просять стягнути відповідачі з ОСОБА_2 містить пеню в розмірі 1% за кожний день прострочення за весь час прострочення, із зазначенням періоду утворення заборгованості, в межах строку однорічної позовної давності і складає 4999,64 грн. Тому заочне рішення повинно бути змінено та стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість в сумі 32 427,63 грн.

Представник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» надав до суду заперечення на апеляційну скаргу, які мотивовані тим, що відповідачами не надано належних та допустимих доказів того, що вони не були обізнані про рух судового провадження. Їх апеляційна скаргу ґрунтується на припущенням та обставини, викладені в ній не підтверджені належними та допустимими доказами. Також звертає увагу на те, що рішення суду не містить посилань на складові суми заборгованості за кредитним договором. Також матеріали відновленого провадження не містять належних та допустимих доказів щодо погашення заборгованості за кредитним договором, що унеможливлює вставлення обставин, з якого часу позичальник перестала виконувати умови кредитного договору повністю або частково. Зазначена обставина є істотною для розгляду доводів апеляційної скарги стосовно припинення договорів поруки на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України, у зв'язку із порушенням термінів звернення до суду із позовом до поручителів. Також відсутність даних у судовому рішенні стосовно періоду та суми нарахування пені за кредитним договором унеможливлює встановлення обставин щодо нарахування суми пені за прострочення виконання зобов'язань за кредитним договором.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до умов кредитного договору № М-028-07-фо-21 від 26 грудня 2007 року, укладеного між ОСОБА_2 та ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит в особі Філії «Слобожанське РУ», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», відповідачу ОСОБА_2 позивачем був наданий кредит .у розмірі 40000,00 гривень, з оплатою за процентною ставкою 23 % річних із строком користування до 26 грудня 2009 року. Кредитні кошти були видані відповідачу ОСОБА_2 позивачем, що підтверджує заявка про видачу готівки № 584311 від 26 грудня 2007 року.

Згідно з умовами кредитного договору, ОСОБА_2 зобов'язалась у встановлений договором строк повернути кредитні кошти і сплатити проценти за користування ними та комісійну винагороду. Сплату кредиту, процентів за користування кредитом та комісійної винагороди відповідач повинен був здійснювати на умовах і в порядку, відповідно до пунктів 2.1, 3.2, 3.3, 4.1-4.5 кредитного договору та графіку погашення кредиту (додаток № 1 до кредитного договору).

Згідно пункту 3.5. кредитного договору банк має право вимагати дострокового повернення кредитних ресурсів у випадках порушення пунктів кредитного договору 3.2.,3.3.,3.5.в.,4.3,4.4.

Відповідачем ОСОБА_2 було порушено зобов'язання стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та сплати нарахованих за користування кредитними коштами процентів, встановлені умовами кредитного договору за п. 2.1., З.З., 4.1. -4.5.

У зв'язку з тим, що з боку відповідача ОСОБА_2 були порушені вищевказані зобов'язання щодо повернення кредиту, сплати процентів за його користування, у відповідача ОСОБА_2 перед позивачем виникла загальна сума заборгованості, яка станом на 09.07.10р. складає 120 944,46 гривень.

В якості забезпечення виконання відповідачем ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором були укладені договори поруки: між позивачем, відповідачем ОСОБА_2 та ОСОБА_3, договір поруки № М-028/1-07-П-21 від 26.12.2007 р.; між позивачем, відповідачем ОСОБА_2 та ОСОБА_4 договір поруки № М-028/2-07-П-21 від 26.12.2007р., відповідно до яких відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зобов'язались відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання відповідачем ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором.

У випадку невиконання відповідачем ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором, відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відповідають перед позивачем як солідарні боржники.

Позивач звертався до відповідачів з вимогою погасити заборгованість, але на цей час заборгованість не погашена.

Задовольняючи позовні вимоги банку суд першої інстанції, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів не може у повній мірі погодитись з таким висновком суду першої інстанції у частині позовних вимог саме до поручителів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у зв'язку з наступним.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства,звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, якими є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом (ст.ст.610,612 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ст.1054 ЦК України, обов'язком позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука

припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Як вбачається з п. 5.1 договорів поруки від 26.12.2007 року., укладених між банком і ОСОБА_3, ОСОБА_4, порука припиняється із припиненням зобов'язання, що забезпечується нею. Порука також припиняється, якщо Кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов'язання за Кредитним договором не заявив вимоги до Поручителя.

Відповідно до п.3.2. Кредитного договору, позичальник зобов'язується повністю повернути Кредитні ресурси, отримані за цим договором, до 26 грудня 2009 року.

Тобто Банк мав право звернутися до поручителів з позовом про стягнення коштів за кредитним договором до 26 червня 2010 року.

За змістом рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 21 жовтня 2010 року заборгованість визначена повивачем станом на 09 липня 2010 року з чого вбачається, що позов пред'явлено не раніше вказаного часу, отже при зверненні до суду банк пропустив шестимісячний строк, протягом якого він міг реалізувати свої права кредитора по відношенню до поручителів.

Апелянти посилаються на те, що вони не були повідомлення про час та місце розгляду справи.

Дійсно, із оскаржуваного рішення вбачається лише той факт, що відповідачі повідомлялись про час та місце розгляду справи, однак той факт, що ці особи були повідомлені про розгляд справи судом не зафіксовано.

За таких обставин, доводи відповідачів про те, що вони були позбавлені можливості заявити про застосування позовної давності до ухвалення рішення судом першої інстанції не спростовані.

Про застосування позовної давності відповідачами зазначено у заяві про перегляд заочного рішення.

Рішення суду не містить розрахунку, з якого вбачались би складові суми стягнення.

Відповідачі надали розрахунок заборгованості, який відповідає графіку платежів до кредитного договору, умовам договору, квитанціям, поданим суду.

Позивач зазначений розрахунок не спростував.

Отже колегія суддів виходить з того, що сума кредиту, отримана відповідачем становить 40 000 грн. сума нарахованих відсотків становить 10 277,99 грн., на погашення заборгованості на день ухвалення рішення судом першої інстанції сплачено 22 850 грн.

Згідно п. 7.1 кредитного договору у випадку, якщо сплачених Позичальником Банку коштів недостатньо для погашення загальної суми заборгованості, що утворилася до цього моменту, то погашення заборгованості здійснюється в наступний черговості: у першу чергу погашаються прострочені проценти за користування Кредитними ресурсами, у другу чергу погашаються проценти за користування Кредитними ресурсами, у третю чергу сума основного боргу, за Кредитними ресурсами, у четверту чергу погашається пеня і штрафи.

Отже заборгованість за тілом кредиту в процентами станом на час ухвалення рішення становить 27 427,99 грн. Отже решту суми стягнення становить неустойка та комісія.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду і починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Згідно п. 6.1 кредитного договору за прострочення повернення Кредитних ресурсів та/або сплати процентів, Позичальник сплачує Банку пеню у розрахунку 1% від простроченої суми за кожний день прострочення. Зазначена пеня сплачується у випадку порушення Позичальником строків платежів передбачених п.п. 3.2,3.4,4.3,4.4.,4.6 Цього договору а також будь-яких інших строків платежів, передбачених цим договором. Сплата пені не звільняє Позичальника від зобов'язання сплатити проценти за увесь час фактичного користування Кредитними ресурсами.

Відповідачі при визначенні розміру пені безпідставно посилаються на норми Закону України «Про відповідність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22 листопада 1996 року, оскільки дія цього Закону до спірних правовідносин не застосовується.

Отже в межах позовної давності за один рік пеня становить 100 112,16 грн. (27 247,99:100*365)

В силу ст. 551 ЦК України розмір пені підлягає зменшенню до розміру заборгованості.

Отже з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит» підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту та процентами у розмірі 27 427,99 грн. та пеня у сумі 27 427,99 грн., що загалом становить 54 855,98 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 2 ст.141 ЦПК України передбачено, що у разі відмови в позові, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 371, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити частково.

Заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2010 року в частині стягнення солідарно заборгованості зі ОСОБА_3, ОСОБА_4 скасувати.

В задоволенні цих позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит» - відмовити.

Рішення суду в частині стягнення заборгованості із ОСОБА_2 змінити в частині суми стягнення.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором у сумі 54 855,98 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4 судові витрати, понесені за подачу апеляційної скарги у сумі по 1814 грн. 16 коп. кожному, на користь ОСОБА_2 - 548,56 грн.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню не підлягає.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - С.С. Кругова

О.В. Маміна