Номер провадження: 22-ц/813/7596/19
Номер справи місцевого суду: 523/9204/17
Головуючий у першій інстанції Кисельов В. К.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2019 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 523/9204/17

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Віцько А.І.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_1 ,

- відповідачі 1) ОСОБА_2 , 2) приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Гребенюк Ірина Миколаївна,

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Перший Суворовський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Гребенюк Ірини Миколаївни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Перший Суворовський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про визнання виконавчого напису нотаріуса, таким що не підлягає виконанню, за апеляційною скаргою адвоката Землякова Олексія Анатолійовича, діючого в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Суворовського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Кисельова В.К. о 16 годині 24 хвилині 18 липня 2019 року, повний текст рішення складено 19 липня 2019 року,

встановив:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис про стягнення заборгованості від 09.02.2017 р., вчинений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І.М. 09.02.2017 р., зареєстрований у реєстрі № 192, щодо стягнення заборгованості солідарно з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП № НОМЕР_2 ) за договором позики у розмірі 601 910 грн., державного мита у розмірі 6 019 грн. 10 коп., а всього суми у розмірі 607 929 грн. 10 коп..

ОСОБА_1 свої вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 її колишній чоловік - ОСОБА_3 , з яким вона перебувала у шлюбі, уклав договір позики з ОСОБА_2 , згідно якого ОСОБА_2 передав у власність ОСОБА_3 грошові кошти на загальну суму - 601 910 грн. із зобов`язанням повернути грошові кошти до 23.12.2016 року. Договір позики було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І.М., зареєстровано у реєстрі за № 2117.

09 лютого 2017 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І.М., на підставі вищезазначеного договору позики від 13 грудня 2016 року, вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 192, про стягнення заборгованості солідарно з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 грошової суми у розмірі - 601 910 грн. (заборгованість, що невиплачена в строк до 23.12.2016 року) та державне мито у розмірі 1% тобто у розмірі 6 019 грн. 10 коп., а всього грошової суми у розмірі - 607 929 грн..

Вона не є стороною договору позики від 13 грудня 2013 року, укладеного між її колишнім чоловіком - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І.М., зареєстрованого у реєстрі за № 2117. Кошти у розмірі - 601 910 грн., позичених у ОСОБА_2 , вона не позичала та взагалі їх не бачила, а тому вважає, що не має жодних боргових зобов`язань перед ОСОБА_2 на підставі укладеного договору позики її колишнім чоловіком ОСОБА_3 ..

На підставі вищезазначеного виконавчого напису нотаріуса від 09.02.2017 року про стягнення заборгованості, 10.02.2017 року старшим державним виконавцем Суворовського районного відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення у примусовому порядку на користь ОСОБА_2 грошової суми у розмірі - 601 910 грн., що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження (додаток № 5).

Отже, позивачка вважає, що нотаріус неправомірно вчинила виконавчий напис (Т. 1, а. с. 2 - 5).

У судовому засіданні суду першої інстанції представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Кудрявцев І.А. підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Пояснив, що дійсно позивачка надала згоду на укладення її чоловіком договору позики, оскільки надання такої згоди було обов`язковою умовою нотаріального посвідчення договору. В той же час, отримані кошти її чоловік використав на власні потреби, а не на потреби сім`ї. Вимога ОСОБА_2 щодо сплати боргу до ОСОБА_1 не надходила, а про існування виконавчого напису вона дізналась після відкриття виконавчого провадження.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Земляков О.А. заперечував проти задоволення позову, посилаючись на правомірність дій нотаріуса. Пояснив, що перед укладенням договору позики позивачка ОСОБА_1 надала заяву, згідно якої вона надала згоду її чоловіку отримати позику у ОСОБА_2 , яка буде використана в інтересах сім`ї. У зв`язку із чим, на думку останнього, вона несе солідарну відповідальність по зобов`язанням чоловіка.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 18 липня 2019 р. вищевказаний позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис про стягнення заборгованості від 09.02.2017 р., вчинений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І.М. 09.02.2017 р., зареєстрований у реєстрі № 192 щодо стягнення заборгованості солідарно з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП № НОМЕР_2 ) за договором позики у розмірі 601910 гривень, державного мита у розмірі 6019 гривень 10 копійок, а всього суми у розмірі 607929 гривень 10 копійок.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І.М. вчинила спірний виконавчий напис всупереч вимог, які передбачені п. 2.3 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого Наказом МЮУ від 22.02.2012 р. № 296/5. На час вчинення виконавчого напису, нотаріус не мала документального підтвердження вручення боржнику ОСОБА_1 вимоги від ОСОБА_2 , а тому не мала право вчинювати виконавчий напис(а. с. 259 - 263).

Представник ОСОБА_2 - адвокат Земляков О.А. в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні вищенаведеного позову відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що при вказаних боргових правовідносинах судом першої інстанції помилково застосовано правила п. 2.3 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», так як договір іпотеки не укладався, а ОСОБА_2 не є іпотекодержателем майна позивачки або її колишнього чоловіка. Договір позики укладався в інтересах сім`ї, відповідачка надавала згоду на його укладення.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 - адвокат Земляков О.А. підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

Представник позивачки адвокат Кудрявцев І.А. проти апеляційної скарги заперечував. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення. Рішення суду першої інстанції просив залишити без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачки адвокат Кудрявцев І.А. також заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить її відхилити. Рішення суду першої інстанції просить залишити без змін. Посилається на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Причини неявки не повідомили. Заяв та клопотань не надали.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість інших учасників про розгляд справи, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності учасників, які в судове засідання не з`явились.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції. Вважає, що суд першої інстанції, на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів вірно встановив вищевказані обставини по справі, дійшов правильного вищезазначеного висновку про задоволення позову. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 34, 39, 50, 87, 88 ЗУ «Про нотаріат», п. 2.3 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України») та процесуального (ст. ст. 263, 264 ЦПК України) права. Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних висновків суду.

На підставі наявних у справі, наданих сторонами та досліджених судом доказів встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

13 грудня 2016 р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2 передав у власність ОСОБА_3 грошові кошти на загальну суму 601 910 (шістсот одна тисяча дев`ятсот десять) гривень із зобов`язанням повернути грошові кошти до 23.12.2016 р., який було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І.М., зареєстрованого у реєстрі за № 2117 (Т. 1, а. с. 194).

В даному випадку боржником за договором позики є саме ОСОБА_3 , а ОСОБА_1 не є стороною за даним договором, а також із нею не укладався договір поруки.

В той же час, законодавством передбачені випадки можливої майнової відповідальності подружжя.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі, який був зареєстрований 27.04.1998 р., актовий запис № 2022.

Судом встановлено, що перед укладенням вищевказаного договору позики ОСОБА_1 надала нотаріальну посвідчену згоду на його укладення. У вищевказаній заяві ОСОБА_1 повідомила, що договір буде укладений в інтересах сім`ї та відповідаю спільному волевиявленню (Т. 1, а. с. 199).

Між сторонами виникли правовідносини з приводу вчинення виконавчого напису приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І.М. 09.02.2017 р., зареєстрований у реєстрі № 192, щодо стягнення заборгованості солідарно з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП № НОМЕР_2 ) за договором позики у розмірі 601 910 грн., державного мита у розмірі 6 019 грн. 10 коп., а всього суми у розмірі 607 929 грн. 10 коп..

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно частини 1 статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини 4 статті 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі Порядок вчинення нотаріальних дій).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Аналіз підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, дає підстави дійти висновку про те, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»).

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Не отримання позивачкою вимоги про усунення порушень за договором позики об`єктивно позбавило її можливості бути вчасно проінформованою про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги ОСОБА_2 Позивачка не мала можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що не отримання вимоги про усунення порушень за кредитним договором не є підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню є безпідставним. Оскільки вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Матеріали справи відомостей про отримання позивачкою відповідного повідомлення не містять.

Вказана правова позиція є відображенням правової позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 30 вересня 2019 року у справі № 357/12818/17.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта про те, що договір позики укладався в інтересах сім`ї, відповідачка надавала згоду на його укладення, оскільки договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (ч. ст. 65 СК України). Невизнання позивачкою витрачання коштів, отриманих її колишнім чоловіком у позику, в інтересах сім`ї свідчить про існування спору.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Таким чином, апеляційна скарга є безпідставною, а тому її треба залишити без задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів представника ОСОБА_2 - адвоката Землякова О.А., а також для прийняття доводів апеляційної скарги останнього у суду апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Землякова Олексія Анатолійовича, діючого в інтересах ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 24 грудня 2019 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: О. В. Князюк

О. М. Таварткіладзе