П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2019 року м. Київ

Справа № 22-561 Головуючий у1-й інстанції - Таран Н. Г.

Унікальний №754/5241/18 Доповідач - Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Пікуль А. А.

суддів Гаращенка Д. Р.

НевідомоїТ. О.

за участю секретаря Пузикової В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 14 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя,-

у с т а н о в и л а:

У квітні 2018 року ОСОБА_3 пред'явила в суд позов до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя та просила визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1; перевести іпотечний кредит на позивача; визнати автомобіль марки "Daewoo Sens" особистою приватною власністю ОСОБА_3 (а.с.1-5).

Позов обґрунтований тим, що 12 серпня 2000 року між ОСОБА_3 та відповідачем по справі було зареєстровано шлюб, від якого у сторін народилось троє дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3. З 21 березня 2018 року позивач разом з чоловіком розірвали подружні стосунки.

Сім'ї позивача, у складі з чотирьох осіб було виділено трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, ділянки АДРЕСА_3 та передано цей об'єкт іпотекодавцю у власність (згідно договору іпотеки №37/07-150М- 01 від 20 вересня 2007 року) .

Згідно з Договором про внесення змін до договору іпотеки №37/07-150М-01 від 20 вересня 2007 року від 16 лютого 2010 року у зв'язку зі змінами під час будівництва загальна площа квартири змінена з 82,43 на 83,20 кв. м., змінено вартість квартири на 313735 грн.

Згідно з Договором про внесення змін та доповнень №3 до договору про участь у Фонді фінансування будівництва виду А частини площі житлового будинку АДРЕСА_1, ділянки АДРЕСА_3, від 20 вересня 2007 року, від 07 грудня 2009 року позивач та відповідач здійснили доплату за різницю площі не 82,43, а 83,20 кв. м. в сумі 2 903 грн. 56 коп.

Держава виділяла квадратні метри на дітей і погашала відсотки по кредиту з бюджетних коштів. Заставна вартість квартири складає 313 735 грн., з яких 31 000 грн. сплачені за рахунок коштів матері позивача, 69 937 грн. 20 коп., сума коштів сплачена (компенсована) за одну дитину (25%), 49 655 грн. 90 коп., сума коштів сплачена (компенсована) за третю дитину (25%), 163 141 грн 90 коп., сума коштів сплачених сумісно подружжям для погашення кредиту, 106 292 грн 69 коп., сума кредиту станом на квітень 2018 року, 56 842 грн 21 коп., сума кредиту сплачена під час шлюбу (56 842 грн 21 коп. / 2 = 28 424 грн 61 коп. (9,06% суми кредиту)), яку позивач вважає незначною, і яка належить відповідачу.

Автомобіль ЗАЗ DAEWOO SENS 2005 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 придбаний у період шлюбу, однак за рахунок власних коштів позивача, отриманих у дар від матері.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 14 листопада 2018 року позовні вимоги задоволені частково.

В порядку поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд визнав за ОСОБА_3 право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1, а за ОСОБА_4 - на 1/3 частину цієї квартири. Суд визнав за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на автомобіль ЗАЗ DAEWOO SENS 2005 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 а також вирішив питання розподілу судових витрат між сторонами. У задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

Не погодившись з рішенням суду в частині визначення її частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_1, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду в цій частині скасувати та ухвалити нове рішення, яким визнати за позивачем право власності на 3/4 частки квартири АДРЕСА_1, а за відповідачем - право власності на 1/4 частину цієї квартири (а.с.103-109).

Отже рішення Деснянського районного суду міста Києва від 14 листопада 2018 року в частині вирішення позовних вимог: про визнання за ОСОБА_3 права власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1; про визнання за ОСОБА_3 права особистої власності на автомобіль ЗАЗ DAEWOO SENS 2005 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1; про переведення іпотечного кредиту, не оскаржується, а тому в апеляційному порядку у цій частині не перевіряється.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач, ОСОБА_4, заперечував проти її задоволення та вказав суду, що наведений позивачем математичний підрахунок є безпідставним, оскільки компенсована за рахунок бюджету частина вартості спірної квартири призначалась не окремо для ОСОБА_3 а родині, членом якої був також відповідач.

Аргументи відзиву ОСОБА_4 про те, що спільним сумісним майном подружжя є 90/100 частин спірної квартири, не можуть бути предметом розгляду апеляційного суду, оскільки відповідач апеляційну скаргу на рішення не подавав, а позивач оскаржує рішення районного суду лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання за нею права власності на 1/12 частину спірної квартири (2/3 = 8/12; 3/4 = 9/12; 9/12 - 8/12 = 1/12).

За таких обставин апеляційний суд не має процесуальної можливості вийти за межі апеляційної скарги ОСОБА_3 в сторону зменшення її частки у спільному майні.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення учасників справи: ОСОБА_3, яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила суд її задовольнити; ОСОБА_4, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

При ухваленні рішення про поділ квартири АДРЕСА_2суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

Сторони з 12 серпня 2000 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 21 березня 2018 року, яке набуло чинності. Від вказаного шлюбу сторони мають трьох дітей.

Під час шлюбу була придбана спірна квартира АДРЕСА_1.

Відповідно до договору №025/07-100/45-38/1-07 від 20 вересня 2007 року про участь у Фонді фінансування будівництва виду А частини площі житлового будинку АДРЕСА_1, ділянки АДРЕСА_3 ОСОБА_4 (як довіритель) та ВАТ КБ «Хрещатик» (як управитель) уклали договір, відповідно до змісту якого довіритель, на підставі визнання ним Правил Фонду фінансування будівництва виду А частини площі житлового будинку АДРЕСА_1, ділянки АДРЕСА_3 , затверджених Постановою Правління Відкритого акціонерного товариства Комерційний банк «Хрещатик» передає управителю у довірчу власність грошові кошти з метою отримання у власність об'єкта інвестування та встановлює обмеження щодо окремих дій управителя з управління цими коштами, приймає на себе зобов'язання виконувати Правила ФФБ, а управитель приймає кошти на рахунок Фонду фінансування будівництва виду А частини площі житлового будинку АДРЕСА_1, ділянки АДРЕСА_3 у довірче управління з подальшим використанням коштів ФФБ у рядку, визначеному Правилами ФФБ. Проектна загальна площа квартири: 82,43 кв. метрів, вартість об'єкта інвестування на момент укладання договору: 310 831,99 грн.

20 вересня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Хрещатик» та ОСОБА_4 було укладено Договір іпотечного кредиту №37/07-150М, відповідно до якого Банк надає позичальнику в порядку, передбаченому цим Договором, Положенням «Про порядок фінансово-кредитної підтримки молодих сімей та одиноких молодих громадян на будівництво (реконструкцію) житла в місті Києві» затверджених рішенням Київської міської ради від 18 листопада 2004 року №570/1980, довготерміновий іпотечний кредит в сумі 279748,79 грн. для інвестування в будівництво житла з кінцевим терміном погашення «14» червня 2036 року з встановленням графіку погашення кредиту.

Крім того, відповідно до вказаного договору позичальником внесено на поточний рахунок Банку власні кошти на фінансування будівництва житла по Договором ФФБ у розмірі вартості 10% нормативної площі житла та повної вартості понаднормативної площі житла.

Того ж дня між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Хрещатик» та ОСОБА_3 було укладено Договір поруки №37/07-150М-02, відповідно до умов якого остання, як поручитель зобов'язалась нести солідарну відповідальність за виконання ОСОБА_4 зобов'язань перед Банком по погашенню кредиту, одержаного відповідно до Договору іпотечного кредиту №37/07-150М від 20 вересня 2007 року, згідно з яким позичальник повинен повернути Банку в строк до 14 червня 2036 року кредит в сумі 279748,79 грн., а також сплати відсотків за користування кредитом, штрафних санкцій, тощо.

Крім того, 20 вересня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Хрещатик» та ОСОБА_4 було укладено Договір іпотеки №37/07-150М-01, відповідно до якого ОСОБА_4 з метою забезпечення виконання власних зобов'язань у повному обсязі, що випливають з договору іпотечного кредиту №37/07-150М від 20 вересня 2007 року, передав а Відкрите акціонерне товариство Комерційний банк «Хрещатик» прийняв в іпотеку майнові права на квартиру з договором про участь у фонді фінансування будівництва №025/07-100/45-38/1-07 від 20 вересня 2007 року.

Договором №150 про порядок компенсації відсотків за користування кредитом, часткове погашення кредиту, наданого за Договором іпотечного кредиту №37/07-150М від 20 вересня 2007 року встановлено повну компенсацію встановленої Кредитним договором відсоткової ставки за користування кредитом у розмірі 25% від залишку заборгованості за кредитом, що складає 69937,20 грн.

Договором від 07 грудня 2009 року про внесення змін та доповнень №3 до договору про участь у Фонді фінансування будівництва виду А частини площі житлового будинку АДРЕСА_1, ділянки АДРЕСА_3 №025/07-100/45-38/1-07 від 20 вересня 2007 року передбачена зміна вартості об'єкту інвестування, а саме до 313735,55 грн., у зв'язку із зміною фактичної загальної площі квартири з 82,43 кв. м. до 83,20 кв. метрів.

Договором про внесення змін від 22 квітня 2011 року до договору №150 від 20 вересня 2007 року про порядок компенсації відсотків за користування кредитом, часткове погашення кредиту, наданого за Договором іпотечного кредиту №37/07-150М від 20 вересня 2007 року передбачена компенсація встановленої Кредитним договором відсоткової ставки за користування кредитом в розмірі 25% від залишку зобов'язань за кредитом, що становить суму 49655,90 грн.

Відповідно до договору від 22 квітня 2011 року про внесення змін до договору іпотечного кредиту 37/07-150М від 20 вересня 2007 року ОСОБА_4 як позичальник має пільги щодо погашення кредиту та сплати відсотків: повну компенсацію встановленої цим договором відсоткової ставки за користування кредитом та звільнення від сплати 50% суми кредиту.

Згідно долученої до матеріалів справи копії договору купівлі-продажу квартири, від 27 жовтня 2007 року, що посвідчений приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу ОСОБА_8 (мати позивача) продала належну їй на праві особистої приватної власності квартиру за ціною 85 850,00 грн. Кошти від продажу квартири матері ОСОБА_3 отримала від своєї матері в дар на повернення кредиту за квартиру. У 2007 році частину цих коштів, а саме - 31 100 грн. було внесено на рахунок ВАТ КБ «Хрещатик». Тому у Договорі іпотечного кредиту 37/07-150 від 20 вересня 2007 року Банк надає позичальнику довготерміновий іпотечний кредит в сумі 279 748,79 грн.

Відповідно до договору №41-24885ДВ Банківського вкладу «Звичайний» на 12 місяців в доларах США із місячною сплатою процентів від 29 жовтня 2007 року ОСОБА_3 здійснила вклад на депозитний рахунок у ВАТ КБ «Хрещатик» на суму 10000,00 дол. США на термін з 29 жовтня 2007 року по 29 жовтня 2008 року.

Та обставина, що позивачем вносилась сума коштів у розмірі 31 100 грн. в рахунок погашення кредиту за квартиру, які були отримані матір'ю позивача від продажу належної їй на праві приватної власності квартири, відповідачем не заперечувалась. Погодився відповідач і щодо того, що у зв'язку із внесенням ОСОБА_3 указаної суми іпотечний кредит надавався у сумі 279 748,79 грн., що і було відображено в Договорі іпотечного кредиту 37/07-150М від 20 вересня 2007 року.

Загальна вартість (об'єкту інвестування) - квартири АДРЕСА_1, становить 313 735,55 грн., на купівлю вказаної квартири позивач ОСОБА_3 витрачала грошові кошти в розмірі 31 100,00 грн., що належали їй особисто та були подаровані матір'ю, за користування кредитом, наданим за Договором іпотечного кредиту №37/07-150М від 20 вересня 2007 року були встановлені пільги, а саме, здійснювалось погашення залишку кредиту в розмірі 69 937,20 грн. та 49 655,90 грн.

Отже, сторонами по справі сумісно повинно бути витрачено суму 163 141,90 грн. для погашення кредиту. Оскільки станом на квітень 2018 року залишок по кредиту становить 106 292,69 грн., то відповідно сторонами по справі під час шлюбу було сплачено по кредиту суму у розмірі 56 849,21 грн.

За встановлених обставин, оскільки на купівлю квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_3 витрачала власні грошові кошти, що належали їй особисто, та сторонами було витрачено 56 849,21 грн. спільних коштів, районний суд дійшов висновку, про наявність підстав для визнання за ОСОБА_3 в порядку поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1, а за ОСОБА_4 - право власності на 1/3 частину цієї квартири.

При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги позивача, яка, про що вже зазначено вище, оскаржує рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання за нею права власності на 1/12 частину спірної квартири (2/3 = 8/12; 3/4 = 9/12; 9/12 - 8/12 = 1/12), апеляційний суд виходить з наступного.

Висновки районного суду в частині наявності правових підстав для визнання за ОСОБА_3 права власності на 2/3 частини спірної квартири відповідачем не оспорюються.

Оспорюючи ці висновки позивач вказує, що вона має право на 3/4 частини спірної квартири, оскільки сторони фактично сплатили 1/2 частину вартості квартири, а решта була компенсована з бюджету у зв'язку з народженням другої та третьої дитини. Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з нею, тому вона має право на збільшення своєї частки у спільному майні подружжя.

Зазначені аргументи ОСОБА_3 не можуть бути прийняті апеляційним судом у якості підстав для скасування оскаржуваного рішення та збільшення частки позивача у спільному майні з огляду на таке.

За правилами ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У даному випадку зі змісту позовної заяви ОСОБА_3 убачається, що вимоги про визнання за нею права власності на квартиру АДРЕСА_1 були обґрунтовані тим, що саме позивач доклала усіх зусиль та понесла матеріальні витрати задля забезпечення сім'ї сторін житлом.

Вимоги про збільшення частки позивача у спільному майні відповідно до вимог ч.3 ст. 70 СК України, оскільки з нею проживають діти і розмір аліментів, які вона одержує, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування, ОСОБА_3 у суді першої інстанції не заявлялися.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції не може прийняти та розглянути такі підстави позову.

Доводи апеляційної скарги позивача щодо неможливості сумісного проживання сторін після розірвання шлюбу не впливають на правильність висновків районного суду щодо розміру часток сторін у спірній квартирі, а тому не можуть бути прийняті апеляційним судом у якості підстав для збільшення частки ОСОБА_3

Аргументи позивача про те, що відповідач є власником будинку і земельних ділянок у с. Березняки Хорольського району Полтавської області, не мають правового значення для вирішення питання поділу майна, набутого у шлюбі, оскільки в рамках даної справи вимоги щодо цього майна заявлені не були.

Розглядати ці аргументи у якості підстав для виділення всієї квартири в натурі позивачу з виплатою відповідачу грошової компенсації вартості його частки апеляційний суд не вбачає за можливе з огляду на таке.

Відповідно до роз'яснень п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" № 11 від 21 грудня 2007 року вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Ураховуючи наведені роз'яснення у контексті обставин даної справи, районний суд обґрунтовано визнав ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишив майно у їх спільній частковій власності.

Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга ОСОБА_3 не містить.

Враховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374-375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 14 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 7 лютого 2019 року.

Головуючий А. А. Пікуль

Судді Д. Р. Гаращенко

Т. О. Невідома