У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2019 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош О.В. розглянувши матеріали позовної заяви представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Максимишин Ірини Богданівни до Закарпатської митниці ДФС, Головного управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями та рішеннями органу державної влади,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Максимишин Ірина Богданівна звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до відповідачів Закарпатської митниці ДФС, Головного управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями та рішеннями органу державної влади.

Дослідивши матеріали позовної заяви суд приходить до наступного висновку.

Зазначена позовна заява підлягає залишенню без руху оскільки подана з порушенням вимог ст. ст.175, 177 ЦПК України.

Так, відповідно до чинного законодавства України позовна заява є процесуальним документом, який, відповідно до п.п. 4, 5, 8, 9, 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, повинна містити в собі: зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у звязку із розглядом справи; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Тобто в позовній заяві має міститись посилання на те, до кого пред`явлений позов; що саме вимагає позивач (предмет позову); обставини, на яких ґрунтується вимога (матеріально-правова підстава позову); докази, що підтверджують ці обставини.

Таким чином, на цій стадії цивільного процесу позивач зобов`язаний виконувати вимоги щодо доведення певного кола фактів, що мають процесуальне значення, для підтвердження наявності права на пред`явлення позову та дотримання процесуального порядку його пред`явлення.

Вивченням матеріалів позовної заяви, встановлено, що даний позов не відповідає вимогам ст.ст. 175-177 ЦПК України, оскільки позивач не зазначив обставини, тобто ті юридично значимі факти, на основі яких він звертається до суду та обґрунтовує заявлені вимоги, відповідно до норм матеріального права, що поширюються на спірні правовідносини, із посиланням на докази в підтвердження обґрунтування заявлених вимог.

Так, матеріально-правова вимога позивача до відповідача повинна мати правовий характер, тобто бути врегульованою нормами матеріального права, а також підпадати під цивільну юрисдикцію.

У разі порушення цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного засобу захисту, який залежить від виду порушення та від наявності чи відсутності між сторонами зобов`язальних правовідносин. Тобто, потерпіла особа обирає саме той засіб захисту, який відповідає характеру порушення його права чи інтересу та ґрунтується на законі.

Так, статтею 15 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно положень статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Так, загальні підстави відповідальності за завдання шкоди передбачають складові елементи: протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинний зв`язок між двома першими елементами, вина завдавача шкоди. При цьому під шкодою розуміється матеріальна шкоди, яка виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому матеріального права та/або применшення нематеріального.

Так, позивач зазначає, що постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 березня 2015 року у справі №807/3839/14, 13 березня 2015 року, що вступила в законну силу 06 грудня 2016 року, позов ОСОБА_1 до Чопської митниці Міністерства доходів України задоволено частково. Зокрема: визнано недійсним та скасовано рішення Чопської митниці Міністерства доходів України про визначення коду товару від 11 серпня 2014 року №КТ- 301-2014; визнано неправомірними дії Чопської митниці Міністерства доходів України щодо визначення автомобіля Peugeot Partner, що належить ОСОБА_1 , вантажозасажирським; зобов`язано Чопську митницю Міністерства доходів України визначити код товару на автомобіль Peugeot Partner, що належить ОСОБА_1 , з врахуванням того, що він вантажний; визнано недійсною та скасовано постанову в справі про порушення митних правил №1323/30500/14 від 10 вересня 2014 року.

Позивач просить стягнути з Закарпатської митниці ДФС, як правонаступника Чопської митниці Міністерства доходів України та Головного управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 у відшкодування шкоди заподіяної йому на загальну суму 174 507 грн. 06 коп. (сто сімдесят чотири тисячі п`ятсот сім гривень 06 копійок), з яких 144 507 грн. 06 коп. (сто сорок чотири тисячі п`ятсот сім гривень 06 копійок) - матеріальна шкода та 30 000 грн. 00 коп. (тридцять тисяч гривень 00 копійок) - моральна шкода.

Разом з тим, позовні вимоги в частині стягнення з Закарпатської митниці ДФС, як правонаступника Чопської митниці Міністерства доходів України та Головного управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 у відшкодування матеріальної шкоди заподіяної йому на суму 144 507 грн. 06 коп. (сто сорок чотири тисячі п`ятсот сім гривень 06 копійок), не обґрунтовані, зокрема позивач не зазначає причинний зв`язок між протиправними діями (рішеннями) і шкодою якою вказується в позовній заяві, а саме в частині, що стосується сплати штрафу, проведення експертного товарознавчого дослідження, та купівлі нових автозапчастин.

Разом з тим, зміст позовної заяви не містить викладення зазначених обставин щодо підстав, на яких ґрунтується вимога, та визначення самої матеріальної шкоди, оскільки позивач лише посилається на понесення витрат, частина з яких по суті була предметом розгляду в іншій справі.

Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову, а за вказаних обставин для судового розгляду позивачем не визначені ні суть позовних вимог, ні їх правові підстави, що позбавляє можливості з`ясувати предмет спору та межі доказування.

Крім того, до матеріалів позовної заяви додано нечитабельні копії квитанцій, зміст яких не надається можливим встановити, зокрема від 06.03.2017 року. Висновку проведеного експертного товарознавчого дослідження до матеріалів позовної заяви не додано також.

Відповідно до частини 2 ст.177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Відповідно до п. 4 ч.3 ст. 175 ЦПК України, якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору.

При дослідженні позовної заяви встановлено, що позивач обґрунтовує звільнення його від сплати збору посилаючись на п.13 ч.2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до ч.4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Позивачем підтвердження сплати судового збору до позовної заяви не додано, разом із тим, позивач зазначає, що згідно п.13 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір»: Судовий збір не справляється.

Слід зазначити, що п.13 ч.2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» передбачає, що судовий збір не справляється за подання: зокрема і позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

При цьому, слід розмежовувати відшкодування майнової шкоди (матеріальних збитків) та моральної шкоди. Разом із цим, як вбачається, позивачем подано до суду заяву про відшкодування саме моральної шкоди, та про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю.

Пунктом 3 Постанови пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Отже, збитки це грошова оцінка (еквівалент) заподіяної матеріальної шкоди. Під шкодою розуміються втрати, яких зазнала потерпіла сторона у формі знищення або пошкодження майна внаслідок протиправної поведінки іншої особи.

При цьому, слід розмежовувати відшкодування майнової шкоди (матеріальних збитків) та моральної шкоди. Разом із цим, як вбачається, позивачем подано до суду заяву про відшкодування саме моральної шкоди, та про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю.

Вимога про відшкодування моральної шкоди, визначена у грошовому вимірі, є майновою вимогою, а отже, судовий збір підлягає стягненню як за вимогу майнового характеру, що узгоджується з правовою позицією, викладено в Постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 761/11472/15-ц.

Таким чином, посилання в позові на звільнення від сплати судового збору відповідно до положень закону є помилковими та не ґрунтуються на вимогах закону, тому позивач має сплатити судовий збір за подання позовної заяви, однак, в порушення вимогч.4 ст.177 ЦПК України позивачем не надано документ, що підтверджує сплату судового збору.

Відповідно до положень абз.1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється: за подання до суду позовної заяви.

Частина 1 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» передбачає, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Частина 2 вказаної норми визначає, що ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: а саме: за подання до суду: позовної заяви майнового характеру, яка подана:фізичною особою або фізичною особою - підприємцем 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; та відповідно позовної заяви про відшкодування моральної шкоди 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Тобто , за вимогу про стягнення моральної шкоди в сумі 30 000 грн., позивачу слід сплатити судовий збір в розмірі: 1921 грн.

Реквізити для сплати судового збору: Отримувач коштів УК у м.Ужгороді/м.Ужгород/22030101 ; Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38015610 ; Банк отримувача Казначейство України (ЕАП); Код банку отримувача (МФО) 899998; Рахунок отримувача UA6007002 ; Код класифікації доходів бюджету 22030101.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Згідно ч.1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Проте, ні в позовній заяві, ні в додатках доданих до неї, відсутні документи (докази) про те, що відповідачі відмовилися у добровільному порядку відшкодувати матеріальну та моральну шкоду.

Дослідивши матеріали справи приходжу до переконання, що без зазначення наведених вище обставин, вирішити питання про відкриття провадження у справі неможливо, вважаю за необхідне позовну заяву залишити без руху та надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Згідно ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Враховуючи наведене вважаю, що провадження у справі неможливо відкрити до усунення вказаних недоліків, а тому позовну заяву слід залишити без руху, а позивачу надати строк для їх усунення.

Керуючись ст. 185, 260 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , адвоката Максимишин Ірини Богданівни, до Закарпатської митниці ДФС, Головного управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями та рішеннями органу державної влади,- залишити без руху.

Повідомити позивача про необхідність виправити зазначені недоліки позовної заяви протягом трьох днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху. Роз`яснити позивачу, що інакше заява буде вважатися неподаною та повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В. Фазикош