ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2019 року Дніпровський Апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.

за участю секретаря Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів

за апеляційною ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 липня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

15 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітнього сина у розмірі 1/3 частини доходів відповідача (а.с. 2-4).

23 січня 2018 року позивачка змінила позовні вимоги та просила стягнути аліменти у твердій грошовій сумі, що дорівнює 5 000 грн. щомісячно.

В обґрунтування позовної заяви, з урахуванням уточнень від 23 січня 2018 року, позивачка посилалась на те, що перебувала у цивільному шлюбі з відповідачем, від цього шлюбу мають дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає з позивачкою і знаходиться на її утриманні. Відповідач участі у вихованні сина не приймає, матеріально його не утримує, тому, враховуючи викладене, просила стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 5 000 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття (а.с. 102-104).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 липня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволені.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3, аліменти на утримання його неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 до досягнення ним повноліття, а саме до 23.03.2018 року, в розмірі 5 000 грн., на користь матері дитини - ОСОБА_1, починаючи стягнення з дня предявлення позову, а саме з 15 вересня 2017 року.

Рішення у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання. Також вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с. 212-214).

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить змінити рішення суду та визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 грн. (а.с. 218-222).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЕЛ № 017803, виданим 21.04.2000 року Управлінням реєстрації актів громадянського стану Чернігівської міської ради Чернігівської області (а.с. 5). Син мешкає разом з позивачкою і знаходиться на її утриманні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з можливості відповідача сплачувати аліменти в заявленому позивачкою розмірі, а також з того, що такий розмір аліментів повністю узгоджується з нормами, встановленими ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України.

Вказані висновки суду 1 інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Так, згідно ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ч. 3 ст.181, ч. 1 ст. 184 СК України (в редакції від 17.05.2017 року) за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст. 182 СК України (в редакції від 17.05.2017 року) при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 183 СК України (в редакції від 17.05.2017 року) частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно ч. 1, 2 ст. 184 СК України (в редакції від 17.05.2017 року), суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

З матеріалів справи вбачається, що сторони є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та, згідно ст. 180 СК України, зобовязані його утримувати до досягнення ним повноліття.

За час розгляду справи ОСОБА_3 досяг повноліття 23.03.2018 року.

Матеріалами справи також підтверджується, що на час предявлення позову та розгляду справи в суді першої інстанції син мешкав разом зі своєю матірю ОСОБА_1, знаходився на її утриманні (а.с. 6, 7, 8, 110,111), навчався в КЗО „СЗОШ № 140 ДМР (а.с. 112, 113).

Відповідач ОСОБА_2 є одним з двох засновником та кінцевих бенефіціарних власників ТОВ „Паутіна Плюс зі статутним капіталом 1 000 000 грн., розташованому у м. Чернігів (а.с. 17-19).

Також ОСОБА_2 є одним з трьох засновників ТОВ „Бояр Фарм зі статутним капіталом 70 000 грн., розташованому у м. Чернігів (а.с. 106-109).

Крім того, відповідач працює директором ТОВ „Рижський хліб м. Чернігів (а.с. 87).

ОСОБА_2 проживає у м. Чернігів, перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, з якою вони виховують та утримують двох малолітніх дітей (а.с. 45-47).

З відповіді ГУ ДФС у Чернігівській області ДФС від 04.01.2018 року вбачається, що ОСОБА_2 за період з 01.01.2017 року по 30.09.2017 року отримав дохід у розмір 411 315 грн. 57 коп., з яких 400 000 грн. це сума поворотної допомоги, а інше 11 315 грн. 57коп. це заробітна плата на посаді директора ТОВ „Рижський хліб (а.с. 133).

Відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів на утримання податків додатково зазначені доходи відповідача за 3-й та 4-й квартали 2017 року у ТОВ „Інвестбуд-груп та ТОВ „Римський хліб на загальну суму 14 429 грн. 95 коп. (а.с. 207).

Отже, загалом відповідач у 2017 році отримав дохід у розмір 425 745 грн. 52 коп., що на місяць складає 35 478 грн.79 коп.

Крім того, згідно наданого витягу з Єдиного державного реєстру МВС України від 22.01.2018 року, ОСОБА_2 є власником автомобіля Mitsubishi Pajero Sport, 2,5 TD, 2012 року випуску, двигун 2477 (а.с. 105).

Також, згідно відповіді Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) від 03.05.2018 року за ОСОБА_2 зареєстровано моторне, прогулянкове судно моделі «Крим», 1972 року побудови, бортовий реєстраційний номер судна «УЧЕ-1-К», двигун Вихор потужністю 25 к.с. та двигун Вітерець потужністю 8 к.с. (а.с. 189).

Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07.05.2018 року за відповідачем на праві власності були зареєстровані: житловий будинок №32 по вул. Бланка у м. Чернігів, загальною площею 238,4 кв.м., земельна ділянка під цим будинком, площею 0,066, житловий будинок № 24 по вул. Будівельна, с. Загатка Чернігівский р-н Чернігівської області, загальною площею 126,2 кв.м. (а.с. 170-183).

Втім, як вбачається з цієї Інформаційної довідки, 27.02.2018 року ОСОБА_2 подарував будинок № 32 по вул. Бланка у м. Чернігів, загальною площею 238,4 кв.м., ОСОБА_4 (своїй нинішній дружині).

Між тим, суд першої інстанції звернув увагу на те, що саме на момент подання позовної заяви про стягнення аліментів вищезазначений будинок належав відповідачу.

При цьому, суд критично поставився до заперечень представника відповідача стосовно того, що ОСОБА_2 на підставі судового наказу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 02.11.2017 року сплачує аліменти дружині ОСОБА_4 на утримання малолітніх дітей Даніїла, ІНФОРМАЦІЯ_5, та Кіріла, ІНФОРМАЦІЯ_6, в розмірі 1/3 частини своїх доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 27.10.2017 року (а.с. 52).

Суд виходив з того, що жодних підтверджень того, що вказаний судовий наказ звернуто до виконання, на день ухвалення судом рішення стороною відповідача не надано, як і не надано належних доказів того, що ОСОБА_2 і ОСОБА_4 розірвали між собою стосунки та відповідач вимушений сплачувати аліменти ще й іншим дітям.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 45-47), виховують та утримують двох малолітніх дітей.

Крім того, суд визнав необґрунтованими заперечення представника відповідача стосовно того, що сума 400 000 грн. поворотної допомоги не є тим видом доходу, з якого сплачуються аліменти, посилаючись на те, що аліменти сплачуються з усіх видів доходів боржника, а не тільки тих, з яких сплачується податок. Такі самі висновки можна зробити з детального аналізу положень п.14.1.47 та п.14.1.54 ст. 14 Податкового кодексу України.

Отже, при ухваленні рішення суд, оцінивши стан здоров'я й матеріальне становище сторін та їх сина, зміст аргументів та заперечень обох сторін, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітнього сина аліменти в розмірі 5 000 грн., щомісячно, починаючи стягнення з 15.09.2017 року і до досягнення ним повноліття, а саме до 23.03.2018 року, проводячи стягнення на користь матері ОСОБА_1

Доводи апеляційної скарги про те, що син ОСОБА_3 деякий час проживав разом з відповідачем та навчався у м. Чернігові, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки всі надані відповідачем документи датовані 2016 роком, тоді як предметом позовних вимог ОСОБА_1 є стягнення аліментів з 15.09.2017 року, коли син вже проживав з нею. Як підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, з 2017 року проживає та навчається у м. Дніпрі (а.с. № 110,111, 112, 113).

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд при ухваленні рішення не врахував наявність у відповідача 2-ї групи інвалідності, не може бути підставою для скасування рішення суду, оскільки стягнення аліментів проводиться з суми всіх отриманих відповідачем доходів, які, як підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, є достатніми для утримання дітей та отримання необхідного лікування.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі зясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. ст. 263 - 265 ЦПК України і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає касаційному оскарженню в порядку та строки, що визначенні чинним законодавством.

Судді: