Постанова

Іменем України

31 січня 2019 року

м. Київ

справа № 524/753/16-ц

провадження № 61-26318св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

відповідачі: Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_4 та його представника - ОСОБА_6 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08 червня 2017 року у складі судді Андрієць Д. Д. та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 29 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Хіль Л. М., Абрамова П. С., Лобова О. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У лютому 2016 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі - ТОВ «Кей-Колект») про визнання кредитного договору та договору поруки, іпотеки недійсними.

Позовна заява мотивована тим, що 06 лютого 2007 року між ОСОБА_4 та ПАТ «УкрСиббанк» укладений кредитний договір № 0 про надання споживчого кредиту, згідно з умовами якого банк зобов'язався надати, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит в іноземній валюті в сумі 28 760,00 доларів США та сплатити відсотки за його користування.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ОСОБА_5 та ПАТ «УкрСиббанк» укладений договір поруки.

06 лютого 2007 року між ОСОБА_4 та ПАТ «УкрСиббанк» укладений договір іпотеки, згідно з умовами якого на забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором в іпотеку передано трьохкімнатну квартиру за адресою:

АДРЕСА_1.

Позивачами отриманий лист від ТОВ «Кей-Колект» про те, що згідно із договором факторингу від 12 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» відступило ТОВ «Кей-Колект» право вимоги заборгованості за кредитним договором.

Вважають, що кредитний договір № 0 і договори поруки та іпотеки

від 06 лютого 2007 року не відповідають вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», законодавству України та іншим нормативним актам, а тому є неукладеними.

Зазначають, що в кредитному договорі не вказано розмір платежу, його склад, не зазначено як розраховується річна процентна ставка. В договорі відсутній детальний розпис загальної вартості кредиту, не визначена дата його видачі та інші умови надання кредиту, не закріплено право його дострокового повернення та інші істотні умови. Фактично між сторонами кредитного договору не досягнуто згоди щодо жодної істотної умови договору, а тому спірний кредитний договір є неукладеним. Порука та іпотека мають похідний характер від основного зобов'язання і є дійсними до припинення основного зобов'язання.

Остаточно уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_4, ОСОБА_5 просили визнати порушеним право ОСОБА_4, як споживача фінансових послуг; визнати неукладеним кредитний договір від 06 лютого 2007 року № 0 укладений між ОСОБА_4 та ПАТ «УкрСиббанк», у зв'язку з недосягненням згоди з усіх наведених істотних умов договору споживчого кредиту; визнати недійсними договір поруки від 06 лютого 2007 року укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 та договір іпотеки від 06 лютого 2007 року укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5, у зв'язку з не укладенням кредитного договору від 06 лютого 2007 року № 0.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області

від 08 червня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_5 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позов є необґрунтованим, оскільки під час укладення кредитного договору його сторонами було досягнуто згоду щодо усіх істотних умов, визначено предмет та ціну, строк дії договору. Спірні договори кредиту, поруки та іпотеки не суперечать нормам ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів».

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 29 серпня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_4 та його представника - ОСОБА_6 відхилено. Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08 червня 2017 року залишено без змін.

Постановляючи ухвалу про відхилення апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який всебічно та повно з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи

У вересні 2017 року ОСОБА_5, ОСОБА_4 та його представник -

ОСОБА_6 подали до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 29 серпня 2017 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами першої і апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що між банком та позичальником не було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору споживчого кредиту, передбачених чинним законодавством України, на підставі частини першої статті 638 ЦК України, а тому договір споживчого кредиту не є укладеним, проте суд першої інстанції у своєму рішенні про відмову у задоволенні позову жодним чином не спростував твердження позивача про порушення прав споживачів, не дослідив належним чином кредитний договір та додатки до нього.

Станом на час розгляду вказаної справи у Верховному Суді від інших учасників справи не надходило відзивів на касаційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_4 та його представника - ОСОБА_6

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказану справу передано до Верховного Суду.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін з огляду на таке.

Судом встановлено, що 06 лютого 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_4 укладений договір про надання споживчого кредиту № 0.

Відповідно до пунктів 1.1, 1.2 договору банк зобов'язується надати позичальнику, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті в сумі 28 760,00 доларів США та сплатити проценти, комісію в порядку і на умовах, визначених договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 145 238,00 грн за курсом Національного банку України (далі - НБУ) на день укладання договору. Строк кредитування становить

252 місяці. Надання кредиту здійснюється - 06 лютого 2007 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 укладений договір поруки.

06 лютого 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладений договір іпотеки, згідно з умовами якого на забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором в іпотеку передано трьохкімнатну квартиру за адресою:

АДРЕСА_1.

Підпунктом 1.2.2 договору передбачено, що позичальник у будь-якому випадку зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі - в терміни, встановлені графіком погашення кредиту (додаток № 1 до договору), але в будь-якому випадку не пізніше 04 лютого 2028 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або до вказаного банком терміну (достроково) відповідно до умов 11 цього договору на підставі будь-якого з пунктів 2.3, 4.9, 5.3, 5.5, 5.6, 5.8, 5.10, 7.4, 9.2, 9.14 договору.

Позичальник зобов`язується повернути суму кредиту та сплатити проценти, комісії, штрафи та інші платежі згідно з умовами договору на відповідний рахунок.

Кредит вважається повернутим у разі зарахування грошових коштів спрямованих на погашення кредиту в повному обсязі на рахунок банку, зазначений у цьому пункті договору.

Пунктом 1.3.1 договору визначено, що за користування кредитними коштами протягом перших 30 (тридцяти) календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється 12,3 % річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов пункту 9.2 договору.

У пункті 9.2 договору визначено, що відповідно до вимог статті 651 ЦК України сторони погодили, що протягом дії договору банк відповідно до умов пункту 1.3.1 договору може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення у разі настання будь-яких із визначених в умовах договору обставин, а саме: порушення позичальником кредитної дисципліни та/або погіршення фінансового стану позичальника та/або здійснення поточних коливань процентних ставок за вкладами та/або кредитами, або зміни у грошово-кредитній політиці; підвищення ставки на 3 відсоткових пункти за бланковими кредитами «овернайт» НБУ з дати укладення цього договору чи останнього перегляду процентної ставки.

Відповідно до пункту 1.3.3 договору сплата процентів за договором здійснюється щомісяця, в останній робочий день поточного місяця, методом «факт/360» відповідно до вимог нормативно-правових актів НБУ та чинного законодавства України. Період нарахування процентів згідно умов договору починається з дня фактичного надання кредиту, якщо умовами пунктів 1.3.2, 9.2. договору не передбачено іншу дату початку нарахування процентів, а в наступному - з першого календарного дня поточного місяця, і закінчується останнім календарним днем поточного місяця.

Пунктом 1.3.4 договору встановлено, що строк сплати процентів із 01 по 10 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані банком такі проценти. При цьому остаточне погашення процентів повинно бути зроблене не пізніше дати остаточного повного повернення кредиту.

Пунктом 1.6 сторони погодили наступну черговість погашення заборгованості позичальника за цим договором: 1) прострочені комісії; 2) строкові комісії;

3) прострочені проценти; 4) строкові проценти; 5) прострочена сума основного боргу; 6) строкова сума основного боргу; 7) штрафні санкції за договором.

У випадку перерахування коштів на погашення кредиту та/або процентів та/або комісій у порушення вищевказаної черговості з вини позичальника, банк вправі самостійно перерозподілити кошти позичальника, що надійшли, відповідно до черговості, викладеної в цьому пункті договору, шляхом проведення відповідних бухгалтерських проводок.

Згідно із пунктом 4.2 договору, позичальник зобов`язується погашати кредит, сплачувати проценти, комісії та інші платежі на рахунок, вказаний в першому розділі даного договору.

Відповідно до пункту 4.10 договору, позичальник зобов`язується у разі незгоди із встановленим банком новим розміром процентної ставки згідно з умовами пункту 9.2 договору, повідомити банк в порядку, передбаченому пунктом 9.2 договору.

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до статті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті

1048 цього Кодексу).

Згідно зі статтею 526 ЦК Українизобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 514 ЦК Українивстановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

За статтею 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів і загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 ЦК України.

Так, відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оскаржуваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України).

За змістом статті 548 ЦК України, виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Згідно з частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції на час укладання спірних договорів, перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо);

е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції на час укладання спірних договорів) яка регулює визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними (окремих положень, а не договору в цілому).

Відповідно до частини п'ятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції на час укладання кредитного договору) до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов'язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача;

3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

За змістом статті 1054 ЦК України та статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» істотними умовами кредитного договору є сума кредиту, умови його надання, обов'язки сторін, умови повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами.

Отже, підписуючи кредитний договір, а в подальшому і договір іпотеки та договори поруки позичальник погодився з усіма умовами щодо повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом у строки, встановлені договором. ОСОБА_4 ознайомлений з умовами кредитного договору та договору іпотеки, які узгоджені та підписані сторонами на кожній сторінці. Кредитний договір містить суму кредиту, розмір відсоткової ставки та строк повернення грошових коштів. Крім того,невід`ємною частиною договору є графік погашення кредиту додаток № 1, у якому вказано дати здійснення платежів, залишок максимально допустимої суми заборгованості за кредитом.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, правильним є висновок суду першої інстанції, із яким погодився й апеляційний суд, що під час укладення кредитного договору його сторонами досягнуто згоду щодо предмета та ціни кредитного договору, строку його дії, при підписанні цього договору ОСОБА_4 ознайомився та погодився з його умовами, а саме: підписав його, отримав кредит та використав його за цільовим призначенням, тим самим не заперечував щодо умов договору, крім того, виконував умови договору протягом тривалого часу. Крім того, оскільки не встановлено підстав для визнання кредитного договору недійсним, відсутні підстави для визнання недійсними договору поруки та договору іпотеки укладених між сторонами.

Доводи касаційної скарги про те, що між банком та позичальником не було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору споживчого кредиту, передбачених чинним законодавством України, на підставі частини першої статті 638 ЦК України, а тому договір споживчого кредиту не є укладеним, не заслуговує на увагу, оскільки ознайомившись із умовами кредитного договору та підписавши його, ОСОБА_4 підтвердив, що укладаючи цей договір, усвідомлює та підтверджує, що умови договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими (пункт 9.13 кредитного договору). Крім того, перед підписанням договору позичальником отримано інформаційний лист відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема, пункту 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Позивачем не доведено, що при укладенні оскаржуваного кредитного договору йому не була надана інформація, яка б не давала можливості в повній мірі йому усвідомлювати який договір він укладає та на яких умовах, або які умови є істотними для кредитного договору, що в свою чергу могло б призвести до порушення прав позивача.

При цьому суд зауважує, що у відповідності до статті 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно і на власний розсуд.

Безпідставними є доводи касаційної скарги про те, що суд першої інстанції жодним чином не спростував твердження позивача про порушення прав споживачів, не дослідив належним чином кредитний договір та додатки до нього, оскільки спростовуються зібраними у справі доказами, які суди належним чином оцінили, про що свідчить зміст оскаржуваних судових рішень.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків першої і апеляційної інстанцій та не дають підстав вважати, що судами порушено норми процесуального права, та по своїй суті зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку не допускається.

При цьому Верховним Судом враховано, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

З урахуванням того, що доводи касаційної скарги є ідентичними доводам апеляційної скарги заявника, яким судом апеляційної інстанції надана належна оцінка, Верховний Суд доходить висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_4 та його представника - ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області

від 08 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області

від 29 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

С.О. Погрібний

Г.І. Усик