Постанова

Іменем України

28 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 2п-4209/09 (№ 712/2-4209/2009)

провадження № 61-33903св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Сердюка В. В.,

учасники справи:

позивач - Акціонерно-комерційний банк «Форум», відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , в інтересах яких діє адвокат Цебрик Любомир Васильович,

на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області

від 06 липня 2009 року у складі судді Придачука О. А. та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 17 травня 2017 року у складі колегії суддів: Куштана Б. П., Джуги С. Д., Мацунича М. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2009 року Акціонерно-комерційний банк «Форум» (далі - АКБ «Форум») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовна заява мотивована тим, що 06 червня 2008 р. між АКБ «Форум» в особі Ужгородської філії та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредитні кошти на споживчі цілі у розмірі 35 000 доларів США зі сплатою за користування кредитними коштами у розмірі 13,5 % річних у строк до 05 червня 2018 року.

На забезпечення виконання умов кредитного договору 06 червня 2008 року між АКБ «Форум» в особі Ужгородської філії та ОСОБА_2 укладений іпотечний договір, предметом якого є земельна ділянка № 2 площею

0,1600 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності на землю та яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Заставна вартість предмета іпотеки погоджена сторонами в розмірі 183 227 грн.

У зв`язку з неналежним виконанням умов договору, станом на 29 травня 2009 року утворилась заборгованість у розмірі 35 445,66 доларів США, що в еквіваленті становить 269 759,20 грн, з яких: заборгованість за основним боргом - 33 248 доларів США, що в еквіваленті становить 253 033,90 грн; заборгованість за відсотками - 2 197,66 доларів США, що в еквіваленті становить 16 725,29 грн; пеня - 2 208 62 грн, яку АКБ «Форум» просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь банку; у рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором

від 06 червня 2008 року.

Короткий зміст судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області

від 06 липня 2009 року позов АКБ «Форум» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АКБ «Форум» в особі Ужгородської філії заборгованість у розмірі 271 967,81 грн шляхом примусового звернення стягнення на належний ОСОБА_2 предмет іпотеки, а саме - земельну ділянку № 2 площею 0,1600 га на АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2 на підставі державного акта на праві приватної власності на землю, виданого 02 травня 2008 року Оноківською сільською радою Ужгородського району Закарпатської області.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 17 травня 2017 року рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області

від 06 липня 2009 року залишено без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору в частині несвоєчасного його виконання тягне цивільно-правову відповідальність, яка передбачена статтями 526, 536,

625 ЦК України, що призвело до виникнення заборгованості, право на дострокове повернення якої набув банк, зокрема, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. У зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитним договором АКБ «Форум» наділений правом стягнути борг за кредитним договором одночасно із зверненням стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором, оскільки позичальник є відмінною особою від особи іпотекодавця (майновий поручитель).

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2 ,

ОСОБА_1 , в інтересах яких діє адвокат Цебрик Л. В., просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що у рішенні судів попередніх інстанцій відсутній розрахунок заборгованості, за який період стягнуто борг.

Разом з тим, позовні вимоги банку суперечать вимогам статті 39 Закону України «Про іпотеку» та задоволенню не підлягають.

Крім того, позивач не надав іпотечний договір (лише на 2 аркушах), а тому не можливо з`ясувати, які правовідносини виникли між АКБ «Форум» та ОСОБА_2 Отже, на вказане поширюються положення Закону України «Про захист прав споживачів».

Доводи інших учасників справи

Інші учасники судового процесу не скористались правом подати відзив на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано цивільну справу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі № № 2п-4209/09 (№ 712/2-4209/2009) (провадження

№ 61-33903св18) призначено повторний автоматизований розподіл.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 06 червня 2008 р. між АКБ «Форум» в особі Ужгородської філії та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредитні кошти на споживчі цілі у розмірі 35 000 доларів США зі сплатою за користування кредитними коштами у розмірі 13,5 % річних у строк до 05 червня 2018 року.

На забезпечення виконання умов кредитного договору 06 червня 2008 року між АКБ «Форум» в особі Ужгородської філії та ОСОБА_2 укладений іпотечний договір, предметом якого є земельна ділянка № 2 площею

0,1600 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності на землю та яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Заставна вартість предмета іпотеки погоджена сторонами в розмірі 183 227 грн.

Згідно з пунктом 1.1 іпотечного договору від 06 червня 2008 року відповідно до даного договору іпотекодержатель має право у випадку невиконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором отримати задоволення за рахунок майна, заставленого на нижче вказаних умовах.

Відповідно до заяви про видачу готівки від 06 червня 2008 року ОСОБА_1 були видані кошти у розмірі 35 000 доларів США, що в еквіваленті становить 169 890 грн.

У зв`язку з неналежним виконанням умов договору, станом на 29 травня 2009 року утворилась заборгованість у розмірі 35 445,66 доларів США, що в еквіваленті становить 269 759,20 грн, з яких: заборгованість за основним боргом - 33 248 доларів США, що в еквіваленті становить 253 033,90 грн; заборгованість за відсотками - 2 197,66 доларів США, що в еквіваленті становить 16 725,29 грн; пеня - 2 208 62 грн.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України(у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України(у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 572 ЦК України передбачено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

За змістом частини першої статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 589 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що розмір заборгованості за кредитним договором підтверджується наданим позивачем розрахунком, у якому зазначено розмір виданого кредиту, суми сплачених позичальником платежів на виконання кредитного зобов`язання, розмір процентної ставки за користування кредитними коштами, періоди і суми виникнення заборгованості. При цьому відповідачі вказаних розрахунків не спростували.

Встановивши наявність заборгованості за кредитним договором та факт порушення взятих на себе зобов`язань позичальником, в тому числі іпотекодавцем, який є відмінною від позичальника особою, та не виконали вимог банку про усунення порушень зобов`язання, суди дійшли обґрунтованого висновку про набуття банком права стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом примусового звернення стягнення на предмет іпотеки.

Доводи касаційної скарги про те, що у рішенні судів попередніх інстанцій відсутній розрахунок заборгованості, за який період стягнуто борг, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вказане спростовується матеріалами справи, в яких міститься розрахунок суми боргу. Крім того, власного обґрунтованого розрахунку не надано.

Доводи касаційної скарги, що позовні вимоги банку суперечать вимогам статті 39 Закону України «Про іпотеку» та задоволенню не підлягають, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) можна зробити висновок, що у розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Разом з тим відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж буде зазначена в резолютивній частині рішення суду, якщо наприклад, така вартість майна змінилася.

Отже, у спорах цієї категорії, лише не зазначення у резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні не має вирішального значення, та не тягне за собою безумовного скасування судових рішень.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 14-11цс18 від 21 березня 2018 року.

Крім того, доводи касаційної скарги про те, що позивач не надав іпотечний договір (лише на 2 аркушах), а тому не можливо з`ясувати, які правовідносини виникли між АКБ «Форум» та ОСОБА_2 , є необґрунтованими, оскільки у матеріалах справи міститься іпотечний договір іпотеки, у якому чітко прописаний предмет іпотеки, його вартість, і такий підписаний ОСОБА_2 Іпотечний договір складено в трьох примірниках - для кожної зі сторін, а один примірник зберігається у нотаріуса. Із цього впливає, що ОСОБА_2 володіє інформацією щодо іпотечного договору, а про його втрату або неотримання взагалі нічого не вказано.

Крім того, посилання відповідачів на те, що на вказані правовідносини поширюються положення Закону України «Про захист прав споживачів» є безпідставними, оскільки вказане не доведено належними та допустимими доказами, позовні вимоги про визнання недійним іпотечного договору не заявлялись. Разом з тим, іпотечний договір підписаний, а тому сторонами досягнуто всіх істотних умов вказаного договору.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій є достатньо мотивованими та такими, що відповідають нормам закону.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками судів, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи, в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_1 ,

в інтересах яких діє адвокат Цебрик Любомир Васильович, залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області

від 06 липня 2009 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 17 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська А. І. Грушицький В. В. Сердюк