ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6120/19 Справа № 213/319/16 Суддя у 1-й інстанції - Мазуренко В.В. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

за участю секретаря Синенка Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 ,

на рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна», третя особа ОСОБА_2 , про стягнення моральної шкоди, інфляційних витрат, 3% річних та неустойки,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна», про стягнення моральної шкоди, інфляційних витрат, 3% річних та неустойки (т. 1 а.с. 3-4), яку вподальшому уточнив (т. 1 а.с. 86-89), та просив стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» на його користь моральну шкоду, завдану смертю дружини у розмірі 6 882 грн., інфляційні витрати в розмірі 6 120,75 грн., 3% річних в розмірі 527,75 грн. та неустойку в розмірі 6 255,85 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 27.07.2013р. сталось ДТП за участю транспортного засобу Мерседес СН9860АК, під керуванням водія ОСОБА_2 , в якому загинула дружина позивача, яка була пасажиром вказаного транспортного засобу.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ПАТ СК Провідна.

Відповідач не виплатив позивачу у встановлені строки страхове відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 лютого 2017 року у задоволенні заявлених позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено /т. 1 а.с. 228-232/.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 лютого 2017 року скасувати та ухвали нове, яким його заявлені позовні вимоги задовольнити, посилаючись на те, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права /т. 1 а.с. 239-242/.

Додатковим рішенням Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 березня 2017 року доповнено рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 лютого 2017 року та повернуто ОСОБА_3 сплачений ним судовий збір у розмірі 487,20 грн. (т. 2 а.с. 10).

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2017 року апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 , задоволено.

Рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу від 14 лютого 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна», третя особа ОСОБА_2 , про стягнення моральної шкоди, інфляційних витрат, 3% річних та неустойки, задоволено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди завданої смертю дружини 6 882 грн., інфляційні витрати в розмірі 6 120,75 грн., три відсотки річних 527,75 грн. та пеню ( неустойку) 6 255,85 грн.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» на користь держави у відшкодування судових витрат за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції 2 425,28 грн. (т. 2 а.с. 28-31).

Постановою Верховного суду від 10 квітня 2019 року частково задоволено касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна».

Змінено рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2017 року в частині стягнення з моральної шкоди. Cтягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» на користь ОСОБА_1 5 000,00 грн.

Скасовано рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2017 року в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» неустойки (пені), 3 % річних та інфляційних втрат, судових витрат та направлено в цій частині справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (т. 2 а.с. 71-79).

При новому розгляді відповідач по справі своїм правом передбаченим ст. 360 ЦПК України на подання відзиву не скористався.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про неустойки (пені), 3 % річних та інфляційних втрат підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Розглядаючи позов суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судами встановлено, що відповідно до довідки від 15 серпня 2013 року суд встановив, що 30 липня 2013 року о 00 годин 20 хвилин на дорозі Н-06 Сімферополь Бахчисарай Севастополь на відмітці 55 км 50 м сталося ДТП, а саме: зіткнулися автомобіль Mercedes-Benz 315 CDI (державний номерний знак НОМЕР_1 ), яким керував ОСОБА_2 , та Камаз 54112 (державний номерний знак НОМЕР_2 ), під керуванням ОСОБА_4 , власник автомобіля ОСОБА_5 Іскендерович, причіпу Kassbohrer (державний номерний знак НОМЕР_3 ), власником якого є Приватне підприємство «Транс Світ М Кам Подільський». ДТП сталось внаслідок перевищення ОСОБА_2 безпечної швидкості руху. Громадянка України ОСОБА_6 , яка перебувала в якості пасажира в автомобілі Mercedes-Benz 315 CDI (державний номерний знак НОМЕР_1 ), померла на місці ДТП (а.с. 6971, том 1). Згідно із витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000826 внаслідок ДТП до першої міської лікарні міста Севастополя потрапили: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 В цьому документі також зазначено, що на місці ДТП загинула ОСОБА_6 (а.с. 7273, том 1).

ОСОБА_6 була дружиною позивача. (а.с. 13, том 1).

Позивачем надано копію вироку Нахимівського районного суду міста Севастополь від 28 травня 2014 року, винесеного іменем Російської Федерації, на підтвердження вини ОСОБА_2 у скоєному ДТП. Однак, ця копія не завірена належним чином, не містить інформації щодо набрання нею законної сили. Також відповідно до Конституції України місто Севастополь входить до територіального складу України. Таким чином вказаний документ є неналежним та недопустимим доказом, а обставини, вказані в ньому, не вважаються преюдиційно встановленими.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ПАТ «СК «Провідна», що підтверджується копією поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 27 грудня 2012 року № АВ/5865290 на автомобіль Mercedes-Benz 315 CDI (державний номерний знак НОМЕР_1 ) (а.с. 5, том 1).

19 серпня 2013 року та 28 січня 2015 року позивачем була подана заява до відповідача про виплату страхового відшкодування (а.с. 6768, 7475, том 1). 10 серпня 2015 року відповідачем позивачу було перераховане страхове відшкодування в сумі 10 448,50 грн за витрати на поховання (а.с. 6, 7, том 1).

Позивач вказує на те, що страхове відшкодування було виплачено відповідачем йому частково за статтею 27 Закону України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції, яка діяла на момент укладання відповідного страхового полісу (в редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин). Відповідач цього не заперечує, вважаючи, що саме така редакція статті 27 цього закону має застосовуватись. Отже, вину третьої особи в скоєнні ДТП відповідач визнав. Враховуючи зазначене та те, що відповідно до запису в ЄРДР за №0000826 (а.с. 7273, том 1) обставини ДТП розглядалися в рамках кримінального провадження, суд вважає підтвердженим, що перебіг строку здійснення страхового відшкодування припинено ще до дати набрання судовим рішенням у цій кримінальній справі законної сили. Надана позивачем копія відповідного вироку не є належним та допустимим доказом та не може впливати на зміну цього строку.

Постановою Верховного суду від 10 квітня 2019 року постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2017 року в частині вимог ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені), 3 % річних та інфляційних втрат, судових витрат та направлено в цій частині справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Таким чином колегія суддів розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 та надає оцінку рішення суду першої інстанції тільки в частині стягнення неустойки (пені), 3 % річних та інфляційних втрат.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, також дійшов до висновку і про відмову у задоволенні позивних вимог про стягнення неустойки (пені), 3 % річних та інфляційних втрат.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду виходячи з наступного.

Верховний суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення страхового відшкодування моральної шкоди в розмірі5 000,00 грн.

Щодо позовних вимог в частині стягнення неустойки (пені), 3 % річних та інфляційних втрат Верховний суд зазначив, що законодавством передбачене нарахування пені за відповідне прострочення відповідача у разі його наявності, а також до прострочення грошового зобов`язання застосовується частина друга статті 625 ЦК України. Основою для розрахунків пені, 3 % річних та інфляційних втрат є сума страхового відшкодування моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню. Враховуючи зміни механізму визначення суми страхового відшкодування моральної шкоди у цій справі, також прийшов до висновку, що розрахунки неустойки (пені), 3 % річних та інфляційних втрат потребують перевірки.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення позову в частині стягнення неустойки (пені), 3 % річних та інфляційних втрат виходячи з наступного.

Страховик зобов`язаний, зокрема у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором (пункт 3 частини першої статті 988 ЦК України).

Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства (частини третя статті 14 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).

У разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом (частина перша статті 992 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини перша та третя статті 549 ЦК України).

Якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків (частина перша статті 624 ЦК України).

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).

За кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня (пункт 36.5 статті 36 Закону про страхування відповідальності автовласників).

Положення статті 625 ЦК України не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов`язанням, яке виникає з договірних зобов`язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК) (абзац другий пункту 4 постанови Пленуму ВССУ від 01 березня 2013 року № 4 (далі Постанова ПВССУ № 4).

Відповідно до зазначеного змісту пункту 4 Постанова ПВССУ № 4 відповідальність страховика у цій справі передбачає застосування до неї частини другої статті 625 ЦК України. Враховуючи зміст статей частини третьої статті 549, частини першої статті 979, частини першої статті 982, частини першої статті 990, частини першої статті 992 ЦК України, зобов`язання відповідача перед позивачем, які випливають з відповідного страхового полісу, виданого відповідачем третій особі, є грошовими зобов`язаннями.

Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц з провадженням № 14-16цс18 сформулювала правовий висновок про те, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Таким чином, встановивши, що Верховним судом задоволено позов ОСОБА_1 в частині стягнення моральної шкоди та визначено розмір вказаної шкоди у розмірі 5 000 грн., враховуючи, що відповідачем прострочене виконання зобов`язання перед позивачем та період вказаного прострочення, а також, враховуючи, що законодавством передбачене нарахування пені за відповідне прострочення відповідача та застосовується ч. 2 ст. 625 ЦК України, колегія суддів перевіривши розрахунки позивача пені, 3% річних та інфляційних витрат, приходить до висновку про часткове задоволення позову в цій частині.

Верховним судом визначено розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу у розмірі 5 000 грн. Також судами встановлено період прострочення зобов`язання, а саме: з 18.11.2013 року по 07.06.2016 року.

Таким чином враховуючи вищевказане та провівши розрахунки, колегія суддів приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню пеня (неустойка) у розмірі 4 527,10 грн., 3% річних у розмірі 383 грн. та інфляційні витрати у розмірі 4 475,28 грн.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Отже, колегія дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги в частині стягнення неустойки (пені), 3 % річних та інфляційних втрат та скасування рішення місцевого суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки (пені), 3 % річних та інфляційних втрат з ухвалення в цій частині нового про часткове задоволення позовних вимог.

Враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, колегія суддів прийшла до висновку, що у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати у розмірі 2 425,28 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в частині стягнення неустойки (пені), 3% річних та інфляційних витрат задовольнити.

Рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 лютого 2017 року в частині стягнення неустойки (пені), 3% річних та інфляційних витрат скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення неустойки (пені), 3% річних та інфляційних витрат задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) у розмірі 4 527,10 грн., 3% річних у розмірі 383,00 грн. та інфляційні витрати у розмірі 4 475,28 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» на користь держави судовий збір у розмірі 2 425,28 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров