Справа № 467/937/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

28.12.2019 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Догарєвої І.О.,

за участю секретаря Калайди К.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Костянтинівська селищна рада Арбузинського району Миколаївської області, Орган опіки та піклування Вознесенської районної державної адміністрації Миколаївської області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

У серпні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , який вона придбала на підставі договору купівлі-продажу від 21.10.2014 року.

У даному будинку крім позивача та членів її родини зареєстровані, хоча й не проживають з 2014 року ОСОБА_2 , яка є попереднім власником даного житлового будинку та її племінник ОСОБА_3 , які зобов`язувались після укладення договору припинити реєстрацію свого місця проживання у зазначеному будинку, проте свого зобов`язання не виконали. Місце перебування відповідачів на теперішній час ОСОБА_1 не відоме.

Посилаючись на порушення своїх прав як власника житлового будинку на вільне володіння, користування та розпорядження своєю власністю позивач, посилаючись на положення ст.ст.316, 317, 319, 321, 405 ЦК України просить визнати відповідачів такими, що втратили право на користування житловим будинком.

29.08.2019 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відкрите, розгляд справи визначено проводити в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою від 19.09.2019 року до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено Костянтинівську селищну раду Арбузинського району Миколаївської області та Орган опіки та піклування Вознесенської районної державної адміністрації Миколаївської області. Доручено Органу опіки та піклування Вознесенської районної державної адміністрації Миколаївської області скласти висновок щодо можливості визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 з урахуванням інтересів її неповнолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На виконання ухвали від 19.09.2019 року Органом опіки і піклування Вознесенської РДА повідомлено про неможливість її виконання в частині складання висновку щодо можливості визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим будинком з урахуванням інтересів її неповнолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки останній усиновлений іноземними громадянами у 2019 році у зв`язку з чим знятий з первинного обліку дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування служби у справах дітей Вознесенської РДА.

09.10.2019 року підготовче провадження у справі закрите, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, звернулась до суду з заявою в якій просила справу за її позовом розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, не заперечувала проти винесення у справі заочного рішення.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судове засідання повторно не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному сайті судової влади України та ОСОБА_2 додатково за фактичним місцем проживання у с.Новогригорівка Вознесенського району Миколавської області, причину неявки суду не повідомили, відзив не надали.

Третя особа Костянтинівська селищна рада Арбузинського району свого представника в судове засідання не направила, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Від Органу опіки та піклування Вознесенської РДА надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності його представника.

Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Позивач у своїй заяві не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення.

Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.

Враховуючи наявність усіх умов, передбачених ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 .

Право власності на даний будинок позивач набула на підставі договору купівлі-продажу від 19.06.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Арбузинського районного нотаріального округу Миколаївської області Грицаєнко Л.М. та зареєстрованого в реєстрі за №553, придбавши його у відповідача ОСОБА_2 , даний договір зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21.10.2014 року, не оспорювався та є дійсним.

Згідно довідок Костянтинівської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області №904 від 07.06.2019 року, №486/03-02/1/19 та №486/03-02/1/19 від 20.08.2019 року, у житловому будинку АДРЕСА_1 зареєстровано місце проживання відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Відповідно до актів, складених 02.03.2017 року, 26.09.2017 року, 20.03.2018 року, 10.10.2018 року та 12.04.2019 року за участю депутата Костянтинівської селищної ради Баташана Б .І. та ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у житловому будинку АДРЕСА_1 зареєстровано місце проживання відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 але вони понад 5 років за зазначеною адресою не проживають.

За повідомленням Новогригорівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області ОСОБА_2 проживає без реєстрації на території АДРЕСА_2 .

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України, якою визначено, що суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, судом досліджено матеріали цивільної справи №467/262/17 та встановлено, що заочним рішенням від 03.05.2017 року за позовом Органу опіки та піклування Вознесенської районної державної адміністрації Миколаївської області ОСОБА_2 позбавлено батьківських прав відносно її неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За повідомленням Органу опіки і піклування Вознесенської районної державної адміністрації Миколаївської області ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 усиновлений іноземними громадянами у 2019 році у зв`язку з чим знятий з первинного обліку дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування служби у справах дітей Вознесенської РДА.

Відповідно до ч.1 ст. 232 СК України, з моменту здійснення усиновлення припиняються особисті та майнові права і обов`язки між батьками та особою, яка усиновлена, а також між нею та іншими її родичами за походженням.

Відтак, внаслідок усиновлення припинилися взаємні особисті та майнові права і обов`язки між ОСОБА_2 та її неповнолітнім сином ОСОБА_4 , відтак рішення у справі не впливає на майнові права дитини.

Відповідно до ст.41 Конституції кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушеним.

Згідно зі ст.317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст.383 ЦК та ст.150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною 1 ст.156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника житлового будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються житловим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також ст.405 ЦК.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку про те, що право власника будинку та членів його сім`ї користуватись цим житловим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в зазначеної особи та членів його сім`ї; із припиненням права власності особи, нею втрачається й право користування житловим приміщенням.

Відповідно до ч.4 ст.156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч.2 ст.64 цього кодексу, а саме - подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

У силу ч.1 ст.6 СК правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

За змістом зазначених норм, правом користування житлом, яке перебуває у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з тим згідно з положеннями ст.391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушення права та з яких підстав.

Отже, за порівняльним аналізом стст.383, 391, 405 ЦК та стст.150, 156 у поєднанні зі ст.64 ЖК УРСР слід дійти висновку, що положення стст.383, 391 ЦК передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї.

Зняття з реєстрації місця проживання врегульовано Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», відповідно до статті 7 цього Закону зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відтак, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є у даному випадку належним способом захисту прав власника.

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не є членами сім`ї власника будинку - ОСОБА_1 , в житловому будинку АДРЕСА_1 зареєстровані, проте не проживають та не ведуть з власником будинку ОСОБА_1 спільного господарства, між ними відсутня домовленість щодо спільного проживання, а право користування будинком відповідачів було похідним від прав колишнього власника будинку ОСОБА_2 , яка продала будинок позивачу та виїхала разом з членами своєї родини, не припинивши реєстрацію місця проживання за вказаною адресою.

Виходячи з викладеного, оскільки наявність зареєстрованих осіб створює перешкоди позивачу у користуванні належним чином своїм нерухомим майном, суд дійшов висновку, що її позов до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням належить задовольнити.

Керуючись ст.ст.64, 150, 156 ЖК УРСР, ст.ст.383, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 263-265, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Костянтинівська селищна рада Арбузинського району Миколаївської області, Орган опіки та піклування Вознесенської районної державної адміністрації Миколаївської області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , що народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Визнати ОСОБА_3 , що народився 1998 року таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 , 1998 року народження на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Заочне рішення набирає законної сили через 30 днів з дня його ухвалення, якщо протягом цього строку не буде подана заява про його перегляд відповідачем або апеляційна скарга позивачем.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Арбузинський районний суд Миколаївської області у 30-денний строк: позивачем з дня проголошення рішення; відповідачем у той же строк з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Повний текст рішення виготовлено 03 січня 2020 року о 12 год 00 хв.

Суддя І.О.Догарєва