ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 543/4/19 Номер провадження 22-ц/814/3020/19Головуючий у 1-й інстанції Смілянський Є.А. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді: Обідіної О.І.

Суддів: Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.

розглянула в порядку спрощеного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оржицького районного суду Полтавської області в складі судді Смілянського Є.А. від 7 жовтня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Лукім`я" про визнання протиправною несплату грошових коштів за користування земельною ділянкою та зобов`язання сплатити грошові кошти,

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати протиправною несплату СТОВ «Лукім`я» коштів за користування земельною ділянкою за період з 2007 року по 2017 рік та зобов`язати відповідача сплатити належні йому грошові кошти за користування земельною ділянкою за період з 2007 по 2017 роки.

Вимоги обґрунтовані тим, що позивач отримав спадщину після смерті свого дядька по материнській лінії ОСОБА_2 у вигляді земельної ділянки площею 3, 40 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Лукімської сільської ради, Оржицького району, Полтавської області, яку спадкодавець надав в оренду СТОВ «Лукім`я» з 2002 року.

За період з 2007 року по 2017 рік орендну плату йому як спадкоємцю товариство за користування земельною ділянкою не сплачувало.

13.02.2018 року він оформив зазначену земельну ділянку у свою власність та 13.04.2018 року зареєстрував право приватної власності у Державному реєстрі прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності і вже 08.05.2018 року уклав з СТОВ «Лукім`я» договір оренди землі.

Звернувшись до СТОВ «Лукім`я» з вимогою надати йому обґрунтовані дані про розмір оцінки одного гектара земельної ділянки в СТОВ «Лукім`я» з розшифровкою за кожний рік користування його земельною ділянкою за період з 2007 року по 2017 рік та не отримавши відповіді, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання протиправної несплати грошових коштів та зобов`язання сплатити орендну плату.

Рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 7 жовтня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду вмотивовано відсутністю достатніх правових підстав для покладення на відповідача обов`язку відшкодовувати позивачу кошти в якості орендної плати за користування належної йому як спадкоємцю земельної ділянки.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Зокрема вказує, що висновок суду про сплату коштів орендної плати відповідачем Лукімській сільській раді є помилковим з огляду на відсутність підстав для нарахування та сплати коштів сільській раді, а отже кошти за оренду земельної ділянки за 2007-2017 роки мають бути перераховані йому.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про наявність підстав для її часткового задоволення.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З матеріалів справи вбачається та вірно встановлено судом, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 10.04.2018 р. державним реєстратором вчинено запис про право власності за ОСОБА_1 земельної ділянки кадастровий номер :00:010:0085 площею 3.4001 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі рішення Оржицького районного суду від 13.02.2018 року.

08.05.2018 р. ОСОБА_1 уклав з СТОВ «Лукім`я» договір оренди вказаної земельної ділянки.

Крім того, суд встановив, що в свій час між ОСОБА_2 та СТОВ «Лукім`я» був укладений договір оренди земельної ділянки, який діяв до його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після cмерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки площею 3,40 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Лукімської сільської ради, Оржицького району, Полтавської області.

Вказану спадщину ніхто з спадкоємців не приймав, до орендаря СТОВ «Лукім`я» з питанням про укладання нового договору оренди землі не звертався.

У зв`язку з відсутністю спадкоємців, спірна земельна ділянка Лукімською сільською радою була включена до списків невитребуваних паїв, яку Оржицька райдержадміністрація Полтавської області надавала в оренду СТОВ «Лукім`я» з 2007 року.

За період з 2007 року по 2017 рік орендну плату за користування земельною ділянкою СТОВ «Лукім`я» сплачувало Лукімській сільській раді, Оржицького району, Полтавської області, що підтверджується платіжними дорученнями.

Після визнання судовим рішенням за ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку, останній оформив її у власність та зареєстрував право приватної власності 13.04.2018 року у Державному реєстрі прав на нерухоме майно.

Вважаючи, що він, як спадкоємець, має право на отримання орендної плати з часу смерті дядька - 2007 року по 2017 рік, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання протиправною несплату відповідачем грошових коштів та просив зобов`язати останнього сплатити кошти в якості орендної плати за користування належною йому земельною ділянкою.

Зважаючи на відсутність підстав для відшкодування орендної плати в якості доходу за користування земельною ділянкою, місцевий суд ухвалив рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на положення ст. 1214 ЦК України.

Колегія суддів не може в повній мірі погодитися з вказаним висновком суду.

Відповідно до ч.1 ст. 54 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовим доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Таким чином, спадкоємцями успадковуються не тільки майно спадкодавця, а й права на нього, тобто права власника земельної ділянки також входять до складу спадщини, в тому числі, і право на отримання плати за використання земельною ділянкою, оскільки за передані в оренду земельні ділянки, справляється орендна плата.

Тобто, позивач отримав у спадщину не тільки земельну ділянку спадкодавця, а й його права на отримання орендної плати за користування нею від її фактичного орендаря.

Вказане залишилось поза увагою суду першої інстанції, який процитувавши положення зазначених статей, дійшов невірного висновку про відсутність у позивача як у нового власника земельної ділянки права на отримання орендної плати за її використання фактичним орендарем СТОВ «Лукім`я».

Між тим, заслуговує на увагу той факт, що ОСОБА_1 на протязі 11 років не виявляв бажання оформлювати свої спадкові права, до суду з відповідним позовом звернувся лише в 2018 році і лише після визнання судовим рішенням за ним права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, останній оформив її у власність та зареєстрував у Державному реєстрі прав на нерухоме майно.

Крім того, після смерті в 2007 році спадкодавця, ОСОБА_1 протягом 11 років не звертався до СТОВ «Лукімя» з будь-якими вимогами, в тому числі і щодо нарахування та сплати йому орендної плати.

Лише в травні 2018 року позивач звернувся до товариства з вимогою про виплату орендної плати, на що йому було повідомлено, що остання перераховувалася на рахунок Лукімської сільської ради, оскільки товариством з Оржицькою РДА укладався договір оренди на загальну площу «невитребуваних паїв», до яких входив і пай померлого ОСОБА_2 .

Вказані обставини виключають винну поведінку відповідача в частині визнання противоправною несплату позивачу коштів за користування земельною ділянкою протягом 2007-2017 років, а тому в цій частині позовний вимог необхідно відмовити.

Що стосується вимог позивача щодо зобов`язання підприємство сплатити належні кошти в якості орендної плати за користування земельною ділянкою за 2007-2017 роки, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 просив сплатити йому грошові кошти за оренду земельної ділянки за 2007-2017 роки, тобто з моменту смерті спадкодавця і до часу укладання ним нового договору оренди з СТОВ «Лукім`я».

Проте, в ході розгляду справи у своєму відзиві відповідач просив застосувати строк позовної давності, наполягаючи на тому, що право вимоги по сплаті орендної плати за користування земельною ділянкою може бути застосовано за три попередні роки, тобто за 2015-2017 роки, відповідно за попередні роки позивач втратив право вимоги внаслідок пропущення строку позовної давності без поважних причин.

Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до суду в січні 2019 року, відтак його порушене право на отримання орендної плати за користування земельною ділянкою підлягає відновленню в межах трьох річного строку.

Оскільки позивачем не заявлено вимоги про поновлення строку позовної давності, не наведено жодних поважних причин такого пропуску та не було вчинено дій по своєчасному оформленню спадщини, його вимоги про зобов`язання товариства сплатити орендну плату за 2007-2017 роки підлягають частковому задоволенню в межах строку позовної давності.

За вказаних обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню як постановлене з порушенням норм матеріального права, при неповному з`ясуванні всіх фактичних обставин, що призвело до невірного вирішення спору, з постановленням по справі нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

За змістом ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до п.п. 5, 7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 просив зобов`язати відповідача сплатити належні йому кошти в якості орендної плати за 2007-2017 роки, без зазначення конкретної суми як за кожен рік окремо, так і загальної суми, що в свою чергу позбавляє апеляційний суд визначити конкретний розмір грошових коштів в якості орендної плати, який підлягає стягненню в межах строку позовної давності.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про можливість відновити порушене право позивача в межах його вимог про зобов`язання СТОВ «Лукім`я» нарахувати та сплатити ОСОБА_1 орендну плату за користування належною йому земельною ділянкою площею 3,40 га за період 2015-2017 роки, в межах строку позовної давності.

В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.3,4, 382, 383, 384 ЦПК України колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 7 жовтня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Лукім`я" про визнання протиправною несплату грошових коштів за користування земельною ділянкою та зобов`язання сплатити грошові кошти - задовольнити частково.

Зобов`язати Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Лукім`я" нарахувати та сплатити ОСОБА_1 орендну плату за користування належної йому земельної ділянки площею 3,40 га протягом 2015- 2017 років.

В задоволенні інших вимог -відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 грудня 2019 року.

Судді: Обідіна О.І. Бутенко С.Б. Прядкіна О.В.