Справа № 712/879/2012
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 січня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

Головуючого - судді Фазикош Г. В.

суддів Джуги С. Д., Куштана Б. П.

з участю секретаря Чучки Н. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, від імені якого діє адвокат ОСОБА_2, на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 13 квітня 2018 року, ухвалене суддею Данко В. Й., по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, засновника і видавця газети «Трибуна» - ТОВ «Вітас» про спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2011 року ОСОБА_3 пред'явив позов до ОСОБА_1 про спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги мотивував тим, що в газеті «Трибуна» НОМЕР_1) за ІНФОРМАЦІЯ_1 року він прочитав статтю під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2», надруковану кореспондентом ОСОБА_4, який, крім іншого, наводить записаний текст інтерв'ю з головою Оноківської сільської ради ОСОБА_1 У вказаній статті журналіст описує коментар ОСОБА_1 з приводу його звернення до редакції газети «Трибуна» наступним чином: «ОСОБА_1 стверджував, що афганець ОСОБА_3 взагалі не воював, а купив собі посвідчення інваліда за дві тисячі доларів». Далі ОСОБА_4 наводить цитату інтерв'ю ОСОБА_5 - «Був такий міністр охорони здоров'я України ОСОБА_6. То - його дядя, ОСОБА_3. Так він навів туди на його дачу бандитів і вони ограбили ОСОБА_6».

Позивач зазначає, що наведений коментар сільського очільника щодо нього є відповіддю на небажання односельців маритися з його авторитетними методами роботи в раді, та бажанням викрити зміст і суть його незаконних оборудок, відповіддю на звернення в компетентні органи, яким законом доручено викриття порушень законодавства і злочинів. Стверджує, що в дійсності він був учасником бойових дій в Афганістані, та в результаті поранення отриманого під час виконання інтернаціонального обов'язку, є інвалідом війни третьої групи.

Після ознайомлення із вказаною статтею в позивача різко піднявся артеріальний тиск, виникло крайнє роздратування, невроз зі значними наслідками та інше. Друзі та родичі, що навідували його розпитували про правдивість слів ОСОБА_5 та приводи його тверджень. Деякі односельчани підозріло випитували, як йому вдалося придбати документи та виготовити посвідчення бойових дій, інваліда війни, тобто умисне розповсюдження неправдивих відомостей про нього має певний результат, що принижує його гідність і репутацію (Т.1, а.с.6-9).

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 7 вересня 2011 року до участі в справі в якості відповідача залучено засновника і видавця газети «Трибуна» - ТОВ «Вітас» (Т.1, а.с.40).

Протягом розгляду справи в суді першої інстанції позивач неодноразово уточняв позовні вимоги, остаточно просив:

1) зобов'язати засновника і видавця газети «Трибуна» - ТОВ «Вітас» надрукувати та опублікувати в газеті «Трибуна», на тій же сторінці, де була опублікована стаття «ІНФОРМАЦІЯ_2», спростування наступного змісту «Редакція газети «Трибуна» приносить вибачення ОСОБА_3, та інформує, що в НОМЕР_1) від ІНФОРМАЦІЯ_1 року газети «Трибуна», в статті «ІНФОРМАЦІЯ_2», опублікованої зі слів ОСОБА_1 подана неправдива інформація щодо ОСОБА_3.»;

2) стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 15 000 грн. (Т.1, а.с.218-219).

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 13 квітня 2018 року уточнену позовну заяву задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суму спричиненої моральної шкоди в сумі 15 000 грн. Зобов'язано засновника і видавця газети «Трибуна» - ТОВ «Вітас», не пізніше ніж через 10 днів після вступу рішення суду в законну силу надрукувати та опублікувати в газеті «Трибуна», на тій же сторінці, де була опублікована стаття «ІНФОРМАЦІЯ_2», спростування наступного змісту: «Редакція газети «Трибуна» приносить вибачення ОСОБА_3, та інформує, що в НОМЕР_1) від ІНФОРМАЦІЯ_1 року газети «Трибуна», в статті «ІНФОРМАЦІЯ_2», опублікованої зі слів ОСОБА_1, подана неправдива інформація щодо ОСОБА_3.» Вирішено питання про судові витрати (Т.1, а.с.234-238).

На це рішення відповідач ОСОБА_1, від імені якого діє адвокат ОСОБА_2, подав апеляційну скаргу. Зазначають, що у справі відсутні докази того, що стаття «ІНФОРМАЦІЯ_2» була написана саме зі слів відповідача ОСОБА_1 Ця стаття була опублікована перед виборами сільського голови і мала на меті скомпрометувати саме відповідача ОСОБА_1 в очах односельчан. Крім того, позивач пропустив строк звернення до суду із позовом. У зв'язку з цим відповідач ОСОБА_1 просить рішення суду щодо нього скасувати, а в задоволенні позову до ОСОБА_1 відмовити (Т.1, а.с.243-248).

У судовому засіданні в апеляційній інстанції відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 скаргу підтримали та просили задовольнити. Позивач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_7 проти скарги заперечили та просили її відхилити. Решта учасників справи у судове засідання не з'явилися, хоча були повідомлені про час та місце його проведення належним чином.

Заслухавши пояснення присутніх учасників процесу, дослідивши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновків, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В даному випадку межі оскарження: рішення суду в частині позову до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди. Рішення суду про спростування недостовірної інформації сторонами не оскаржено. Порушень норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права, що давало б можливість суду апеляційної інстанції вийти за межі доводів та вимог апеляційної скарги, не встановлено. Таким чином, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду тільки в частині вимог до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди.

Задовольняючи позов та стягуючи з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 15 000 грн. моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що у статті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2» з слів відповідача ОСОБА_1 була поширена недостовірна інформація щодо позивача ОСОБА_8

Такі висновки є помилковими, оскільки місцевий суд не з'ясував всіх обставин справи, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог (п.1, ч.1 ст. 376 ЦПК України).

Згідно статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ст. 12 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи слідує, що в газеті «Трибуна» НОМЕР_1) за ІНФОРМАЦІЯ_1 року була опублікована стаття під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2», надрукована кореспондентом ОСОБА_4, який, крім іншого, наводить записаний текст інтерв'ю з головою Оноківської сільської ради ОСОБА_1 У вказаній статті журналіст описує коментар ОСОБА_1 з приводу його звернення до редакції газети «Трибуна» наступним чином: «ОСОБА_1 стверджував, що афганець ОСОБА_3 взагалі не воював, а купив собі посвідчення інваліда за дві тисячі доларів». Далі ОСОБА_4 наводить цитату інтерв'ю ОСОБА_5 - «Був такий міністр охорони здоров'я України ОСОБА_6. То - його дядя, ОСОБА_3. Так він навів туди на його дачу бандитів і вони ограбили ОСОБА_6».

Позивач зазначає, що наведений коментар сільського очільника щодо нього є відповіддю на небажання односельців маритися з його авторитетними методами роботи в раді, та бажанням викрити зміст і суть його незаконних оборудок, відповіддю на звернення в компетентні органи, яким законом доручено викриття порушень законодавства і злочинів. Стверджує, що в дійсності він був учасником бойових дій в Афганістані, та в результаті поранення отриманого під час виконання інтернаціонального обов'язку, є інвалідом війни третьої групи.

Після ознайомлення із вказаною статтею в позивача різко піднявся артеріальний тиск, виникло крайнє роздратування, невроз зі значними наслідками та інше. Друзі та родичі, що навідували його, розпитували про правдивість слів ОСОБА_5 та приводи його тверджень. Деякі односельчани підозріло випитували, як йому вдалося придбати документи та виготовити посвідчення бойових дій, інваліда війни, тобто умисне розповсюдження неправдивих відомостей про нього має певний результат, що принижує його гідність і репутацію (Т.1, а.с.6-9).

Відповідач ОСОБА_1 заперечив вказану інформацію та зазначив, що дана стаття має замовний характер, була опублікована з метою скомпрометувати його в очах односельчан перед виборами. Насправді, відповідач ОСОБА_1, перебуваючи на посаді сільського голови, неодноразово вітав позивача ОСОБА_3 зі святами як учасника бойових дій і ніколи не поширював щодо нього недостовірної інформації.

З вказаного слідує, що публікація в газеті «Трибуна» НОМЕР_1) за ІНФОРМАЦІЯ_1 року під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2» була опублікована зі слів відповідача ОСОБА_1 Доказів, що він давав таке інтерв'ю, в матеріалах справи немає. Таким чином, місцевий суд зробив висновок про поширення ОСОБА_1 недостовірної інформації з чужих слів, без достовірних та достатніх доказів про це.

За цих обставин в задоволенні позову до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди слід відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 1 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, від імені якого діє адвокат ОСОБА_2, - задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 13 квітня 2018 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 - скасувати, ухваливши в цій частині нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 лютого 2019 року.

Головуючий:

Судді: