Справа №519/527/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К РА Ї Н И

10.12.19 року

Южний міський суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Барановської З.І., секретарів - Гнатюк Л.Д.

за участю: відповідача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом представника Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 18070,63 грн.

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 18070,63 грн. та судових витрат, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 06.09.2010 ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 5300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим має заборгованість станом на 30.04.2016 в розмірі 18070,63 грн.

Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 18.07.2016 відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом та призначено попереднє судове засідання.

01.08.2016 до суду від відповідача надійшли заперечення, згідно яких вважає, що вимоги позивача незаконні та необґрунтовані, а також у позивача відсутнє право на звернення до суду, з наступних причин. Умови надання відповідачу кредитної картки на час її отримання були йому не відомі, ніякий «кредитний ліміт» не вимагався від емітента. Для підпису відповідачу 06.09.2010 була надана «справка об условиях кредитования с использованием кредитки». Більше ніяких заяв, ніяких договорів він не підписував і не бачив. Заяву на видачу «кредитного ліміту» не підписував. Документ у вигляді «анкета заявление о присоединении к условиям и правилам предоставления банковских услуг в Приватбанке» він не отримував, не заповнював та не підписував. Побачив цей документ перший раз у суді. Стверджує, що в графі «клиент» підпис зроблено не відповідачем. Комерційна банківська установа «Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», самовільно почало встановлювати «кредитні ліміти» на картку на свій власний розсуд з метою включення до сумарного балансу картки (його особистих коштів) та отримання відсотків за користування карткою. При цьому, перший час (2 місяці) списання відсотків за користування не було, щоб він не побачив нав`язаних йому «кредитних лімітів». У відповідача також була відкрита дебетова картка миттєва № НОМЕР_1 в цієї установі, на яку надходили кошти заробітної платні, з якої відповідач, за відсотки банку переказував кошти на кредитку № НОМЕР_3, з якої було зручно сплачувати за товари і послуги системи «MasterCard». Скільки банк самостійно кинув відповідачу на кредитну картку коштів, йому не відомо, він ними не користувався. Сплачував кошти на картку для поповнення її балансу та сплати відсотка за користування, виходячи з умов йому невідомих, але він рахував позитивний баланс для платежів з картки. Починаючи з травня 2012 відповідачу стали надходити погрози про стягнення та штрафи за заборгованість перед позивачем в зухвалій формі з дзвінками на телефон (матері відповідача). Відповідач намагався у відділені банку з`ясувати будь які обставини виникнення і умови, на яких йому прив`язали заборгованість, але закритість і безвідповідальність співробітників банку ніяким чином йому не дала відповідей. Відповідач почав листування з керівництвом банку з метою припинення тиску на його родичів і врегулювання питання у правовому полі. Але формальні відповіді з кожного разу різними сумами і загрози продовжувались протягом останнього часу. Розірвати будь які стосунки з банком, також на їх умовах, було неможливо, бо коли 19.07.2013, він подав останній лист з вимогою закрити рахунок, сплатив «штраф», щоб відчепились, по розрахунковій базі банку баланс рахунку був нульовий (хоча до цього було 200 грн., які він там намагався тримати «про всяк випадок»), запросив лист - повідомлення про закриття картки. Відповідачу повідомили, що на кінець місяця електронна база видасть. Картка була ним втрачена, але відповідь прийшла поштою, що я знову «маю кредит, штрафи». Таким чином, відповідач вважає, що позивачеві він нічого не винен, так як сплатив дуже багато грошей у вигляді поповнення картки та знятих з нього відсотків, про що має багато чеків терміналів поповнення та каси. Факт надання грошових коштів, може бути підтверджений відповідним платіжним документом, який є єдиним можливим та належним доказом здійснення платежу, проте позивач не надав жодного доказу здійснення платежу, а тому вимоги позивача необґрунтовані належними та допустимими доказами, а є його юридичною фантазією. Оскільки доказів надання кредиту позивачем не надано, розрахунок боргу, також є необґрунтованим, зокрема є незрозумілим наступне: по-перше, чому розмір основного боргу складає 18070,63 грн., якщо у доданій позивачем Довідки-заяві не визначено розмір «кредитного ліміту», зазначений факт викликає обґрунтований сумнів у достовірності позовних вимог; по-друге, необґрунтованим є розрахунок заборгованості по процентах, які обраховуються від суми основного боргу; по-третє, Довідка-заява не містить угоду про сплату комісії, штрафу, а тому правова підстава для її нарахування відсутня, відповідні докази вчинення даного правочину між сторонами не надано; по-четверте, штраф та пеня є різновидами неустойки, тобто одного і того ж самого виду юридичної відповідальності, до якої (відповідальності) позивач намагається притягнути відповідача, що прямо суперечить ст.61 Конституції України. Таким чином, наданий позивачем розрахунок заборгованості необґрунтований жодними належними та допустимими доказами, містить намагання стягнути з відповідача безпідставні борги, а також притягнути відповідача двічі до юридичної відповідальності одного виду за одне й те ж саме правопорушення.

29.08.2016 до суду від відповідача надійшли уточнення до заперечень, згідно яких підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст.203 ЦК України (ч.1 ст.215 ЦК України). Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин)(ч.2 ст.215 ЦК України). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (ч.1 ст.216 ЦК України). Кредитний договір має укладатися в письмовій формі незалежно від суми кредиту. У разі недотримання сторонами письмової форми кредитний договір вважається нікчемним (ст.1055 ЦК України). Відповідно до п. 2.1.1.1. «Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку», затверджених наказом від 06.03.2010 №СП-2010-256 під Договором розуміється сукупність документів: Анкета - заява про приєднання до «Умов та правил»; «Умови та правила надання банківських послуг у Приватбанку»; Пам`ятка клієнта; Довідка про умови кредитування; Тарифи банку. Датою укладання Договору є дата одержання картки, яка вказується у анкеті-заяві про приєднання до «Умов та правил» (п.2.1.1.2.1. «Умов та правил»). Дата закінчення дії Договору відповідає строку дії картки. Сама картка випускається клієнту тільки на підставі анкети-заяви про приєднання до «Умов та правил» (п.2.1.1.1. «Умов та правил»). Отже Приватбанк, в порушення своїх же «умов та правил», не надав відповідачу на підпис належним чином заповнену анкету-заяву про приєднання до «Умов та правил», яка є невід`ємною частиною документів, що у своїй сукупності складають вищевказаний кредитний Договір. Єдиний документ, з яким він був ознайомлений, який йому банк надав на підпис, була довідка про умови кредитування від 06.09.2010. Саме цим документом, у його розумінні, він керувався у стосунках із Приватбанком на протязі майже 2-х років. Якщо банк не мав до відповідача ніяких претензій на протязі цих двох років, то він розуміє, що позивач згоден був із тим, як він розуміє користування його кредитною карткою. Факт не підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до «Умов та правил» від 06.09.2010 можуть підтвердити результати судово-технічної експертизи документів, клопотання про проведення якої відповідач заявляє у судовому засіданні. Його персональні та анкетні данні, а також зразок підпису відповідача, у вищевказаній кредитній заяві були взяті працівниками банку із його депозитної справи щодо відкриття на ім`я відповідача карткового рахунку «Миттєва» НОМЕР_4. Саме за для користування грошовими коштами на вказаній депозитній картки відповідачу була надана у порядку усної домовленості Приватбанком вищевказана кредитна картка без надання йому кредитного ліміту. Також наголошує, що ніде у письмових відповідях позивача на його листи не міститься інформація про суму нібито наданого відповідачу кредитного ліміту. Банк повідомляє, що надав йому кредитний ліміт, але в якій сумі не уточнює, документів розписок про отримання коштів не надає. Окрім того розрахунок заборгованості за договором № б/н від 06.09.2010, ніби то укладеного між Приватбанком та відповідачем, не відповідає вимогам чинного законодавства та характеризується явними ознаками фальсифікації: відсутність розшифрування прізвища, імені та по батькові особи, яка її підписала, відсутній номер поточного рахунку одержувача платежів, відсутність первинних документів, які свідчать про внесення грошових коштів в касу банку. Також, операції із зняття -переказ грошових коштів не підтверджена первинними бухгалтерськими документами банку. Отже відповідач вважає, що у суда, особливо після проведення по даній справі судово-технічної експертизи документів щодо справжності його підпису на анкеті заявці про приєднання до «Умов та правил» від 06.09.2010, будуть підстави для відмови у задоволенні вищевказаного позову, оскільки позивачем позовні вимоги про укладення кредитного договору і на певних умовах не доведені. Свої заперечення по даній справі від 01.08.2016 підтримує в повному обсязі. На підставі вищенаведеного просить відмовити у задоволенні позовної заяви в повному обсязі.

Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 02.11.2016 призначена судово-технічна експертиза по даній справі, провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

06.06.2017 до суду надійшов висновок судово-технічної експертизи документів.

Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 29.06.2017 відновлено провадження по вказаній цивільній справі та призначено судове засідання.

Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 11.09.2017 призначено судово-почеркознавчу експертизу по даній справі, провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 11.09.2017 клопотання відповідача ОСОБА_1 та його представника про витребування доказів задоволено, витребувано у ПАТ КБ «Приватбанк» оригінал договору або його копію, завірену належним чином, №SAMDN6518, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк».

21.05.2018 до суду надійшов висновок судово-почеркознавчої експертизи.

Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 03.07.2018 відновлено провадження по даній цивільній справі та призначено судове засідання.

Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 20.12.2018 закрито підготовче провадження по вказаній цивільній справі та призначено її до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. В судове засідання викликано сторони та старшого судового експерта Брайловську В.Є.

12.03.2019 до суду від представника відповідача надійшла заява про застосування позовної давності.

10.10.2019 до суду від представника позивача надійшла відповідь на заяву про застосування позовної давності, згідно якої останній платіж по картці відповідач зробив 25.10.2013 у сумі 140 грн. «поповнення карткового рахунку», строк дії картки до лютого 2014. Позивач звернувся до суду із позовом 18.06.2016, тому вважають, що строк позовної давності не сплинув.

Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 10.12.2019 у задоволенні клопотання представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції відмовлено. У задоволенні клопотання відповідача та його представника про призначення повторної судово-почеркознавчої експертизи відмовлено.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує, просить розглядати справу у його відсутність.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали в повному обсязі та пояснили, що відповідач підписував тільки довідку з умовами, заяву-анкету відповідач не підписував. Відповідач користувався карткою для розрахунків за інтернет-покупки, ніяких коштів не замовляв у банку. Він заніс карту до банку, строк дії картки не пам`ятає, у нього ще була а картка «миттєва», картки «універсальна» не отримував. Просили відмовити в позові, призначити повторну експертизу та застосувати строки позовної давності.

Вислухавши відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити частково з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» з 21.05.2018 змінило тип товариства з публічного на приватне та назву на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та статутом.

Відповідно до укладеного договору №б/н від 06.09.2010 ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 5300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

До договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с.7-31).

Згідно розрахунку відповідач має заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 30.04.2016 у розмірі 18070,63 грн., з яких: 1844,61 грн. заборгованість за кредитом; 12089,32 грн. заборгованість за процентами; 2800 грн. нарахована комісія; а також заборгованість по судовим штрафам 1336,70 грн.

Відповідно до висновку №17-1236/02 судово-технічної експертизи документів ОНДІСЕ від 24.05.2017, підпис від імені ОСОБА_1 на документі «АНКЕТА-ЗАЯВЛЕНИЕ о присоединения к Условиям и правилам предоставления банковских услуг в ПриватБанке» за №171693972 від 06.09.2010, в графі «Клиент Подпись», виконаний рукописним способом пишучим приладом із стержнем, заправленим пастою для кулькових ручок синьо-фіолетового кольору (а.с.93-94).

Відповідно до висновку №17-4279 судово-почеркознавчої експертизи ОНДІСЕ від 19.04.2018, підпис від імені ОСОБА_1 у наданій на експертизу «Анкете-заявлении о присоединении к условиям и правилам предоставления банковских услуг в ПриватБанке» від 06.09.2010, розміщений в розділі «Клиент» в графі «Подпись», виконаний самим ОСОБА_1 (а.с.113-116).

Відповідно до п.6.5 умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язується погашати заборгованість по кредиту, відсотків за його використання, на перевитрати платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до п. 6.6 умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобов`язань за договором, на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі прострочених кредитах та овердрафту), оплату винагороди банку.

Відповідно до п. 8.6 умов надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн.+5% від суми позову.У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

У заяві позичальника процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 30.03.2011, посилався на Витяг з Тарифів Банку та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів Банку та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст.634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (30.03.2011) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (14.03.2019), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг «ПриватБанку», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин в даній справі суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 по справі №342/180/17.

Таким чином, належить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту в розмірі 1844,61 грн.

Що стосується вимог про стягнення відсотків, комісії та штрафів, то вони не підлягають задоволенню, оскільки відсутні правові підстави для стягнення зазначених сум, оскільки Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ не може вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених ст.ст.625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

З огляду на викладене, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем Банк дотримався вимог, передбачених ч.2 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» та повідомив споживачу про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Також безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 06.09.2010 у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Щодо заявленого клопотання відповідача та його представника про застосування строку позовної давності, то воно не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 258 ЦК України встановлено, що до окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Відповідно до розрахунку заборгованості останній платіж по картці відповідач зробив 25.10.2013 у сумі 140 грн., позов надійшов до суду 04.07.2016, тому строк позовної давності не сплинув.

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч.2 ст.530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав та він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

На підставі ст.141 ЦПК України, ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір», враховуючи ставки судового збору, який сплачується за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, розподіл судових витрат між сторонами, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1378 грн.

Керуючись ст.ст.3, 12, 81, 141, 265 ЦПК України, ст.ст.203, 215, 526, 549, 611, 612, 634, 1049, 1054 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву представника Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитом в розмірі 1844,61 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» судовий збір в розмірі 1378,00 грн.

В іншій частині відмовити.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення, з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК», місцезнаходження за адресою: 49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, .

Відповідач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Дата складання повного судового рішення 20.12.2019 року.

Суддя Южного міського суду

Одеської області З.І.Барановська