Справа №162/583/19
Номер провадження 2/162/226/2019
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 серпня 2019 року смт. Любешів
Любешівський районний суд Волинської області в складі:
головуючого судді Гладіч Н.І.,
за участю секретаря Пилипчук Р.М.,
представника позивача адвоката Веремчука В.В.,
представника відповідача адвоката Гаврильчак-Кметь К.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна та визнання права власності на майно,-
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна та визнання права власності на майно.
Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 16 липня 2019 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до якого відповідач передала позивачу, а позивач прийняв:
-будівлю, прохідну (літер А-1), загальною площею 9,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
-будівлю, склад запчастин (літер Б-1), загальною площею 153,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
-виробничий будинок силососховище (літер В-1), загальною площею 409,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
-виробничий будинок силососховище (літер Г-1), загальною площею 283,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Зазначає, що згідно п.9 Договору він, як покупець, передав відповідачу грошові кошти за придбання вищевказаних нежитлових приміщень в момент підписання даного Договору. Дана обставина підтверджується розпискою від 16 липня 2019 року, згідно якої відповідач отримала від позивача грошові кошти в розмірі 80 000 гривень за продаж нежитлових приміщень, які знаходяться в АДРЕСА_1 . На виконання вимоги п.10 Договору після підписання Договору відповідач передала позивачу усі правовстановлюючі документи на відчужувані обєкти нерухомого майна. Після підписання Договору ОСОБА_2 фактично передала відчужувані нежитлові приміщення та будівлі, ключі від останніх, а позивач прийняв дані обєкти, про що свідчить двохсторонній підписаний акт про приймання та передачу.
Вказав, що відповідач грубо ухиляється від виконання взятих на себе зобовязань, зокрема, нотаріального посвідчення договору, що унеможливлює перехід права власності на предмет договору до позивача.
У звязку з ухиленням відповідача від нотаріального посвідчення договору, позивач змушений звернутись до суду для захисту свого майнового права.
Просить визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 16 липня 2019 року, укладений в с. Седлище між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та визнати за ОСОБА_1 право власності на будівлю, прохідну (літер А-1), загальною площею 9,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; будівлю, склад запчастин (літер Б-1), загальною площею 153,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; виробничий будинок силососховище (літер В-1), загальною площею 409,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; виробничий будинок силососховище (літер Г-1), загальною площею 283,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
В судовому засіданні представник позивача адвокат Веремчук В.В. позовні вимоги ОСОБА_1 із зазначених підстав підтримав повністю та дав пояснення аналогічні тим, що вказані в позовній заяві, просить позов задовольнити.
Представник відповідача адвокат Гаврильчак Кметь К.А. в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 визнала повністю, не заперечувала проти задоволення позову.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання на розгляд справи не зявилася, але подала до суду заяву, згідно якої просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги визнає.
Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши по справі письмові докази, приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Так, згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.
Стаття 334 ЦК України передбачає, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Право на нерухоме майно, яке підлягає державній реєстрації, виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону.
Тобто набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти.
Судом встановлено, що згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрації права власності відповідач ОСОБА_2 є власником нерухомого майна, а саме нежитлових приміщень - будівлі, прохідної (літер А-1), загальною площею 9,7 кв.м.; будівлі, складу запчастин (літер Б-1), загальною площею 153, 1 кв.м.; виробничого будинку силососховища (літер В-1), загальною площею 409,4 кв.м. та виробничого будинку силососховища (літер Г-1), загальною площею 283,7 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
16 липня 2019 року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до якого відповідач передала позивачу, а позивач прийняв: будівлю, прохідну (літер А-1), загальною площею 9,7 кв.м.; будівлю, склад запчастин (літер Б-1), загальною площею 153, 1 кв.м.; виробничий будинок силососховище (літер В-1), загальною площею 409,4 кв.м.; виробничий будинок силососховище (літер Г-1), загальною площею 283,7 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
Як вбачається із укладеного договору купівлі-продажу, сторонами було досягнуто згоди за всіма необхідними істотними умовами, а саме щодо предмету договору, ціни договору, моменту виникнення права власності.
Згідно п.9 даного Договору позивачем, як покупцем, за придбання вищевказаних нежитлових приміщень були передані відповідачу, як продавцю, грошові кошти в момент підписання Договору. Також дана обставина підтверджується письмовою розпискою від 16 липня 2019 року, згідно якої ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 80 000 гривень за продаж не житлових приміщень, що знаходяться в АДРЕСА_1 .
На виконання вимоги п.10 вказаного Договору після підписання Договору відповідач передала позивачу усі правовстановлюючі документи на відчужувані обєкти нерухомого майна. Після підписання Договору ОСОБА_2 фактично передала відчужувані нежитлові приміщення, а позивач прийняв дані обєкти, що підтверджується актом приймання передачі від 16 липня 2019 року, підписаним сторонами.
Також судом встановлено, що відповідач грубо ухиляється від виконання взятих на себе зобовязань, зокрема, нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, хоча позивач виконав всі взяті на себе зобовязання за даним Договором, проте не може зареєструвати за собою право власності на відчужувані не житлові приміщення, що знаходяться в АДРЕСА_1 , оскільки укладений між позивачем та відповідачем Договір не відповідає всім вимогам чинного законодавства, а саме вимозі про нотаріальне посвідчення.
Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до п.13 Постанови ПВСУ №9 від 06.11.2009 року „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними у звязку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК.
Так, відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
Отже, для визнання договору дійсним необхідне існування двох передумов в їх сукупності: домовленість щодо істотних умов договору та повне або часткове виконання договору.
Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
З урахуванням викладеного, враховуючи вищезазначені норми чинного законодавства та визнання відповідачем позовних вимог позивача, суд приходить до переконання про задоволення позову.
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 800 грн.00 коп..
Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-81, 141, 206, 259, 263-265, 279 ЦПК України, ст. ст. 204, 220, 328, 334, 638 ЦК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна та визнання права власності на майно задовольнити повністю.
Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 16 липня 2019 року, укладений в с. Седлище Любешівського району Волинської області між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Визнати за ОСОБА_1 право власності на будівлю, прохідну (літер А-1), загальною площею 9,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; будівлю, склад запчастин (літер Б-1), загальною площею 153,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; виробничий будинок силососховище (літер В-1), загальною площею 409,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; виробничий будинок силососховище (літер Г-1), загальною площею 283,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені та документально підтверджені судові витрати в розмірі 800 (вісімсот) гривень 00 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Любешівський районний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 29.08.2019 року.

Головуючий: