Дата документу 17.12.2019 Справа № 317/74/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 317/74/19 Головуючий у 1 інстанції: Нікітін В.В.
№ 22-ц/807/3592/19 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

секретар: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 18 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ОТП Факторинг Україна», треті особи: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Відділ державної виконавчої служби Запорізького районного управління юстиції в Запорізькій області, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ

В січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ТОВ «ОТП Факторинг Україна», треті особи: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., ВДВС Запорізького РУЮ в Запорізькій області, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 01 жовтня 2007 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк» укладено Кредитний договір № МL-201/333/2007, відповідно до якого відповідачем надано позивачу кредитні кошти в іноземній валюті на придбання житлової нерухомості в сумі 115340,00 швейцарських франків під фіксовані 4,49 % річних та + FIDR за користування кредитними коштами, із кінцевим строком повернення до 01 жовтня 2027 р. У забезпечення виконання зобов`язань позивача за кредитним договором № МL-201/333/2007 між позивачем та відповідачем укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Буцикіною Л.О. № РМL-201/333/2007 від 01.10.2007 р., згідно якого позивачем передано в іпотеку відповідачу будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згодом позивач дізнався, що 03.07.2018 р. постановою головного державного виконавця Запорізького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області відкрито виконавче провадження № 56680527 щодо виконання виконавчого напису Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. № 1529 від 28.04.2014 р. про звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог відповідача за кредитним договором в розмірі 721614,38 грн., з яких виконавчий збір у розмірі 72331,44 грн.

Ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження № 56680527, матеріалами нотаріальної справи щодо вчинення виконавчого напису № 1529 від 28.04.2014 р., позивач вважає, що виконавчий напис № 1529 від 28.04.2014 р. вчинено з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд, визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 1529, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. від 28.04.2014 р. щодо звернення стягнення на предмет іпотеки житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , а також стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 18 вересня 2019 року позов задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 1529, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною від 28.04.2014 щодо звернення стягнення на предмет іпотеки: житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп.

Стягнуто з ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на користь ОСОБА_1 сплачені витрати на правову допомогу в сумі 9500 грн. 00 коп.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ТОВ «ОТП Факторинг Україна» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції було встановлено, що 01.10.2007 р. між ЗАТ «ОТП Банк» і ОСОБА_1 укладено кредитний договір № МL 201/333/2007 від 01.10.2007 р., відповідно до якого банк надав, а позичальник отримав кредит у розмірі 115340,00 швейцарських франків на період до 01.10.2027 року.

01.10.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки № PML-201/333/2007. За даним договором предметом іпотеки є житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Іпотека за цим договором забезпечує вимоги іпотекодержателя щодо виконання іпотекодавцем кожного і всіх його боргових зобов`язань за кредитним договором № МL 201/333/2007 від 01.10.2007 р.

29.09.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки № PML-201/333/2007/1. За даним договором предметом іпотеки є земельна ділянка з кадастровим номером :07:002:0926, розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Іпотека за цим договором забезпечує вимоги іпотекодержателя щодо виконання іпотекодавцем кожного і всіх його боргових зобов`язань за кредитним договором № МL 201/333/2007 від 01.10.2007 р.

За змістом договору поруки № SR-ML-201/33/2007, укладеного 01.10.2007 р. між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 , остання поручилась за виконання ОСОБА_1 грошових зобов`язань за кредитним договором № МL 201/333/2007 від 01.10.2007 р.

У подальшому між ЗАТ «ОТП Банк» (після зміни найменування ПАТ «ОТП Банк») та ОСОБА_1 були укладені додаткові договори від 01.10.2007 р., № 1 від 05.03.2009 р., від 12.10.2010 р., № 1 від 08.02.2011 р., № 1 від 16.05.2011 р., № 1 від 06.07.2011 р., № 1 від 04.01.2012 р., якими були змінені первісні зобов`язання сторін.

Так, додатковим договором № 1 від 06.07.2011 р. сторонами визначено, що розмір кредиту складає 653789,79 грн. (п. 2.1.2).

Матеріали справи містять досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором № ML-201/333/2007 від 01.10.2007 р., надіслану ТОВ «ОТП Факторинг України» ОСОБА_1 Дана вимога була надіслана останньому 02.09.2013 р.

Оспорюваний виконавчий напис від 28.04.2014 р. видано приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною та у виконавчому написі звернене стягнення на нерухоме майно житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 .

За змістом оспорюваного виконавчого напису, за рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна запропоновано задовольнити вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у розмірі: залишок заборгованості за кредитом 640984,08 грн.; заборгованість по відсотках за користування кредитом 80630,30 грн.; витрати пов`язані із вчиненням виконавчого напису 1700,00 грн.

Зазначений строк заборгованості, за який здійснюється стягнення два роки десять місяців двадцять вісім днів, а саме з 01.10.2007 р. по 29.08.2013 р.

Даний виконавчий напис видано на підставі п. 19 ч. 1 ст. 34, ст.ст. 87, 88, 89 Закону України «Про нотаріат» та пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 р.

Як зазначив суд першої інстанції, рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20.10.2015 р. визнано припиненим договір поруки № SR-ML-201/33/2007, укладений 01.10.2007 р. між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 , а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відмовлено у повному обсязі у задоволенні позову до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за договором. Дане рішення залишено без змін судами апеляційної та касаційної інстанції.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20.10.2015 р. встановлені, та в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України не потребують доказування наступні обставини.

29.04.2013 р. між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП БАНК» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н, згідно якого ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло за кредитним договором № ML-201/333/2007 від 01.10.2007 р. та договором поруки №SR-ML-201/333/2007 від 01.10.2007 р. право вимоги в обсязі і на умовах, що існують на момент набрання чинності цим Договором.

Також даним рішенням суду встановлено наявність переплати ОСОБА_1 за кредитним договором № ML-201/333/2007 від 01.10.2007 р. на суму 32150,63 швейцарських франків та відсутність поточної заборгованості.

З посиланням на чинне законодавство в сфері кредитних відносин, суд першої інстанції зробив висновок про те, що заборгованість. в рахунок погашення якої вчинено виконавчий напис, не є безспірною.

Натомість постановою по відкриття виконавчого провадження від 03.07.2018 р. відкрите виконавче провадження на підставі оспорюваного виконавчого напису нотаріуса № 1529 від 28.04.2014 р., виданого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про звернення стягнення на нерухоме майно,

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Як зазначив суд першої інстанції, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Можливість звернення стягнення на предмет іпотеки передбачена як загальним Законом України «Про нотаріат», так і спеціальним Законом України «Про іпотеку».

При цьому стаття 33 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачала, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

При цьому ст. 35 Закону України «Про іпотеку» визначила необхідність додержання певних формальних умов щодо повідомлення про порушення основного зобов`язання та/або іпотечного договору

Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Як зазначив суд першої інстанції, з оскаржуваного виконавчого напису видно, що його вчинено на підставі пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, проте він мав би вчинятись на підставі пункту 11 зазначеного Переліку.

Крім того, як зазначено у виконавчому написі нотаріуса, строк, за який проводиться стягнення два роки десять місяців двадцять вісім днів, а саме з 01.10.2007 р. по 29.08.2013 р., хоча означений у виконавчому написі нотаріуса строк з 01.10.2007 р. по 29.08.2013 р. складає більше п`яти років.

За таких обставин, суд першої інстанції зробив висновок про те, що заборгованість не є безспірною, підтвердженням чому є рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20.10.2015 р. яким встановлено наявність переплати ОСОБА_1 за кредитним договором № ML-201/333/2007 від 01.10.2007 р. на суму 32150,63 швейцарських франків та відсутність у ОСОБА_1 поточної заборгованості. При цьому відповідні переплати мали місце і на час вчинення оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса.

Оцінюючи надані докази, суд першої інстанції констатував, що зазначені обставини у сукупності свідчать про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 ..

Судова колегія погоджуючись з висновками суду першої інстанції враховує, що визнання виконавчого напису таким що не підлягає виконанню, е перешкоджає вирішенню питання щодо реалізації прав кредитора у судовому порядку.

Тож суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем у відповідності із процесуальним законом, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.

Наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог .

Доводи скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

Безпідставними є і доводи про завищений розмір стягнених з відповідача витрат на правову допомогу позивачеві.

За ст. 137 ЦПК за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Суд першої інстанції врахував доведеність понесених витрат, наявність рахунку з зазначенням часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ТОВ «ОТП Факторинг Україна» залишити без задоволення.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 18 вересня 2019 року по цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 грудня 2019 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков