Житомирський апеляційний суд
Справа №293/981/19 Головуючий у 1-й інст. Бруховський Є. Б.
Категорія 82 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2019 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

секретаря

судового засідання Ковальської Я.В.

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 15 жовтня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Бруховського Є.Б.

у цивільній справі №293/981/19 за заявою ОСОБА_2 з участю заінтерисованої особи ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, -

в с т а н о в и в:

У червні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою. Просила ухвалити рішення, яким заборонити ОСОБА_1 перебувати в місці її проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 строком на 6 місяців; заборонити йому наближатися на визначену відстань до місця її проживання, заборонити у будь-який спосіб спілкуватися з нею строком на 6 місяців. В обґрунтування поданої заяви зазначала, що вона з 2009 року проживала однією сім`єю з ОСОБА_1 як чоловік та жінка разом із її дітьми від першого шлюбу: ОСОБА_3 , 1997 року народження, та ОСОБА_4 , 2003 року народження. Проживали вони в гуртожитку, що за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, вже більше року вони припинили спільне проживання. В цьому ж гуртожитку проживає ОСОБА_1 , який в будь-який час в нетверезому стані приходить до неї та вчиняє сварки, поводить себе агресивно, ображає її словами нецензурної лайки, погрожує фізичною розправою та принижує її людську гідність в присутності її дітей.

З приводу неправомірної поведінки ОСОБА_1 вона неодноразово зверталась до органів поліції, однак останній продовжує вчиняти неправомірні дії відносно неї. Така поведінка ОСОБА_1 принижує її людську гідність, вона та її діти перебувають в постійному страху та відчувають себе незахищеними перед ним.

Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 15 жовтня 2019 року заяву задоволено. Видано обмежувальний припис відносно ОСОБА_1 та визначено наступні тимчасові обмеження його прав відносно ОСОБА_2 :

1)заборонено перебувати за адресою АДРЕСА_1 на строк 6 місяців;

2) заборонено наближатися на відстань ближче ніж 100 метрів до квартири АДРЕСА_2 , де проживає ОСОБА_2 ;

3) заборонено спілкуватися в будь-який спосіб з ОСОБА_2 особисто чи через третіх осіб;

4) зобов`язано ОСОБА_1 пройти відповідну програму кривдників.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить зазначене рішення суду скасувати в частині задоволення заяви та ухвалити нове - про відмову в задоволенні заяви. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що прийнятим рішенням обмежено його право на проживання у власній кімнаті гуртожитку під № АДРЕСА_3 , а іншого житла він не має. Тому на даний час порушується його право на гідне існування яке передбачено статтею 48 Конституції України. Крім того зазначає, що він не був повідомлений про розгляд справи в суді першої інстанції.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що заявниця ОСОБА_2 проживає в гуртожитку АДРЕСА_1 , що стверджується копією ордера на жиле приміщення серії АЖ НОМЕР_1 виданого 11.09.2013 року та довідкою, виданою Черняхівською селищною радою від 29.05.2019 року (а.с.8,9).

ОСОБА_1 проживає в гуртожитку АДРЕСА_4 , що стверджується копією ордера на жиле приміщення серії АЖ НОМЕР_2 , виданого 11.09.2017 року (а.с.37).

Крім того судом встановлено, що ОСОБА_2 неодноразово зверталась до органів поліції із заявами з приводу неправомірної поведінки ОСОБА_1 та вчинення ним психологічного насильства в колишній сім`ї (а.с.11,13,14).

Задовольняючи заяву суд першої інстанції обгрунтовано вважав, що ОСОБА_1 систематично вчиняє домашнє насильство відносно ОСОБА_2 та наявні обґрунтовані ризики вчинення ним домашнього насильства щодо заявниці.

Такі висновки суду зроблені на підставі повно та об`єктивно з`ясованих обставинах справи.

При цьому судом враховано, що протидія насильству у сім`ї є одним із важливих напрямів суспільного розвитку. Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а, насамперед, як проблема захисту прав людини і, перш за все, прав жінок. При здійсненні насильства у сім`ї відбувається порушенням прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства.

Невжиття своєчасних обмежувальних заходів щодо кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілої від насильства у сім`ї.

У той же час згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у вказаній сфері, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3,4,14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Відповідно до ч.2 ст.26 Закону обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;

2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;

3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;

4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;

5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

В даному випадку суд першої інстанції, оцінивши усі докази у їх сукупності вірно встановив, що факт неодноразового звернення заявниці до правоохоронних органів з підстав вчинення по відношенню до неї та дітей домашнього насильства, а також існування спору з приводу спільного майна свідчить про наявність обґрунтованого ризику вчинення ним домашнього насильства щодо заявниці, тому дійшов правильного висновку про необхідність видачі обмежувального припису відносно ОСОБА_1 шляхом встановлення декількох заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов`язків, зокрема, встановлених п.п.1,5 ч.2 ст.26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству".

Разом з тим, забороняючи наближатися на відстань 100 метрів до квартири заявниці, суд не врахував, що цим самим він позбавив ОСОБА_1 права проживати в належному йому житловому приміщенні в цьому ж гуртожитку, яке розміщене поруч з квартирою заявниці (а.с.37).

За наведених обставин рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в позові в цій частині.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,376,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Скасувати рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 15 жовтня 2019 року в частині задоволення заяви ОСОБА_2 про застосування обмежувального припису у вигляді заборони наближатися на відстань ближче ніж 100 метрів до квартири АДРЕСА_2 , де проживає ОСОБА_2 та відмовити в задоволенні вимог в цій частині.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 27.12.2019 року.