КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/1839/2019 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Таргоній Д.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Немудрої Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3, поданої її представником - адвокатом ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2018 року

у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_3, ОСОБА_12 про визнання недійсною заяви про надання згоди подарувати, підписати та укласти договори дарування нерухомого майна,

встановив:

у червні 2017 року, ОСОБА_5 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсною заяви про надання згоди подарувати, підписати та укласти договори дарування нерухомого майна, мотивуючи свої вимоги тим, що з 08 жовтня 1987 року до 31 жовтня 2016 року, він, ОСОБА_5 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2

09 червня 2016 року йому з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стало відомо, що його колишня дружина ОСОБА_2 без його згоди уклала Договір дарування квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка є спільною сумісною власністю подружжя, на користь спільної їхньої доньки - ОСОБА_3, яка змінила прізвище на ОСОБА_3.

Як вбачалося з інформації в реєстрі, даний Договір дарування було укладено відповідачкою 03 березня 2016 року, посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войнарською Іриною Анатоліївною, зареєстровано за номером 141.

20 липня 2017 року під час ознайомлення з матеріалами справи за його позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним, йому стало відомо про існування заяви про згоду на відчуження майна, підписаної нібито ОСОБА_5, справжність підпису 02 березня 2016 року засвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_12., зареєстровано в реєстрі за №660.

З оспорюваної заяви від 02 березня 2016 року вбачається, що він ОСОБА_5 надав згоду своїй дружині ОСОБА_2 подарувати, підписати та укласти договори дарування нерухомого майна, набутого в період зареєстрованого шлюбу, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 0,0706 га., кадастровий номер: НОМЕР_1; будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Ознайомившись 20 липня 2016 року зі змістом цієї заяви, він додатково перевірив у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно власника й іншого нерухомого майна, зазначеного в заяві, - вказаних будинку та земельної ділянки, та йому стало відомо, що крім квартири, ОСОБА_2 без його згоди уклала 03 березня 2016 року ще й договір дарування будинку та договір дарування земельної ділянки, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2, також на користь спільної доньки - ОСОБА_3, які були посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войнарською І.А., зареєстровані за номером 135 та 136.

Раніше він не знав про укладення цих договорів, оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно некоректно відображаються дані про власника даного майна.

Так, станом на 09 червня 2016 року та й до цього часу в реєстрі міститься інформація, що будинок належить ОСОБА_2, однак змінивши параметри пошуку за ПІБ ОСОБА_3 вже 20 червня 2016 року вдалося з'ясувати, що власником будинку є остання.

Зазначає, що заяву від 02 березня 2016 року він ніколи не підписував, до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_12 за посвідченням власного підпису ніколи не звертався, підпис на заяві зроблений не ним, ОСОБА_5, а відтак, зазначений документ був підроблений саме з метою позбавлення його майна та з метою його привласнення до моменту поділу майна подружжя між ним та його колишньою дружиною ОСОБА_2

Просив суд, визнати недійсною заяву ОСОБА_5 про надання згоди ОСОБА_2 подарувати, підписати та укласти договори дарування нерухомого майна, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_12. 02 березня 2016 року, зареєстровану в реєстрі за №660.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2018 року, позов ОСОБА_5 задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що не ґрунтується на матеріалах справи та вимогах матеріального та процесуального законодавства.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилається на те, що спірною являється заява від 02 березня 2016 року про надання згоди ОСОБА_5 своїй дружині ОСОБА_2 подарувати, підписати та укласти договори дарування нерухомого майна спільній доньці ОСОБА_3 Згідно матеріалів справи, ОСОБА_5 не визнає факту підписання вищезазначеної заяви.

З рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2018 року вбачається та судом встановлено, що відповідно до підстав оскарження заяви у справі, згода на продаж об'єктів нерухомості на умовах визначених у заяві-згоді від 02 березня 2016 року позивачем ОСОБА_5 не надавалась; заява ним не підписувалась, за посвідченням свого підпису він до нотаріуса ОСОБА_12 не звертався.

Вищезазначений висновок суду відображений в рішенні Шевченківського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2018 року стверджує виключно про той факт, що судом, при постановленні свого рішення по справі, всупереч норм процесуального права, матеріали справи не вивчалися та не досліджувались, адже, з позовної заяви ОСОБА_5 та всіх інших матеріалів справи вбачається, що мова про згоду на продаж об'єктів нерухомості на умовах визначених у заяві-згоді від 02 березня 2016 року не йдеться й предмет позову зовсім інший.

Стосовно тверджень суду про те, що на спростування експертних висновків наданих стороною позивача, відповідачем не представлено належних доказів, судом підтверджується односторонність розгляду справи на стороні позивача у зв'язку з тим, що стороною відповідачів до матеріалів справи були надані: висновок за результатами проведення почеркознавчого дослідження №1-03/03 складений 03 березня 2018 року Українським центром судових експертиз, а також висновок №244/04/2018 почеркознавчої експертизи складений 27 квітня 2018 року Експертно-дослідною службою України які спростовують твердження висновків наданих стороною позивача по справі.

Просила скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_5 в задоволенні його позовних вимог в повному обсязі.

ОСОБА_3, через свого представника, адвоката ОСОБА_4 також подала апеляційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду Київської області від 12 жовтня 2018 року, яка за своїми доводами є аналогічною апеляційній скарзі ОСОБА_2

Просила, скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2018 року, та ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовити у повному обсязі.

На апеляційну скаргу ОСОБА_2, представником ОСОБА_5 - ОСОБА_9, подано відзив, який мотивовано тим, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення правомірно не було взято до уваги надані стороною відповідача до матеріалів справи висновку №1-03/03, складеного 03 березня 2018 року за результатами проведення почеркознавчого дослідження Українським центром судових експертиз, а також висновку №244/04/2018 почеркознавчої експертизи, складений 27 квітня 2018 року Експертно-дослідною службою України, які, на думку Відповідача, нібито спростовують твердження висновків, наданих стороною позивача по справі.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що представлені відповідачем висновок за результатами проведення почеркознавчого дослідження №1-03/03 складений 03 березня 2018 року Українським центром судових експертиз, а також висновок №244/04/2018 почеркознавчої експертизи, складений 27 квітня 2018 року Експертно-дослідною службою України, не спростовують висновків експертиз, проведених Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз на виконання постанов слідчого за матеріалами кримінального провадження №0000177.

Судом першої інстанції правомірно не взято до уваги зазначені висновки, надані стороною відповідача, також у зв'язку з тим, що вказані експертні дослідження здійснювались за фотокопіями, тобто без оригіналу заяви від 02 березня 2016 року, підпис ОСОБА_5 на якій засвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_12., а також експерти не попереджались про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку.

Крім того, посилання відповідача щодо не дослідження, неповноти дослідження, однобічності розгляду справи судом першої інстанції тощо повністю спростовуються матеріалами справи.

Суд першої інстанції, оцінивши належність, допустимість, достовірність представлених суду доказів в обґрунтування заявлених вимог та заперечень, достатній їх взаємний зв'язок у сукупності, дійшов обґрунтованого висновку, що заява-згода, підпис на якій засвідчено нотаріально 02 березня 2016 року та зареєстровано в реєстрі за №660, позивачем не підписувалась.

Так, згідно висновку експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи №17122/17123/16-32 від 22 листопада 2016 року, складеного Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз за результатами дослідження документів, які були надані для проведення експертизи, а саме оригіналу заяви від 02 березня 2016 року, експериментальних зразків підпису та рукописного тексту, виконаного ОСОБА_5, та інших документів, судовим експертом Красюком І.П. було встановлено, що підпис від імені ОСОБА_5 у наданому на дослідження документі виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки чи застосування технічних засобів. Підпис та рукописний текст у заяві від 02 березня 2016 року виконано не ОСОБА_5, а іншою особою.

Також, зазначає, що обставини, про те, що надання заяви-згоди не відповідає та станом на 02 березня 2016 року не відповідало внутрішній волі ОСОБА_5 підтверджується також численними доказами з матеріалів кримінального провадження №0000177 у їх сукупності.

Просила апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2018 року залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що в періоді з 08 жовтня 1987 року по 31 жовтня 2016 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2016 року.

Згідно доводів позивача, за відомостями отриманими ним з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стало відомо, що ОСОБА_2 було укладено договори дарування об'єктів нерухомості, які є спільною сумісною власністю подружжя, на користь спільної доньки - ОСОБА_3.

Оскільки згоди на укладення вказаних договорів ОСОБА_5 не надавалось, такі оскаржені ним у судовому порядку, є предметом розгляду цивільних справ у Шевченківському районному суді міста Києва та у Вишгородському районному суді Київської області.

В ході судового розгляду зазначених справ встановлено факт наявності заяви ОСОБА_5 щодо надання згоди своїй дружині ОСОБА_2 подарувати, підписати та укласти договори дарування нерухомого майна на користь доньки ОСОБА_3, а саме:

- квартири АДРЕСА_1;

- житлового будинку АДРЕСА_2 та земельної ділянки на якій розташований будинок, кадастровий номер НОМЕР_1 площею 0,0706 га.

Обставини укладення договорів дарування, зокрема при наявності заяви-згоди ОСОБА_5 справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом ОСОБА_12. 02 березня 2016 року та зареєстровано в реєстрі за № 660 підтверджені матеріалами справи, зокрема копіями договорів від 03 березня 2016 року дарування квартири, будинку, земельної ділянки; на підтвердження проведення реєстрації вказаних договорів до справи долучено Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна станом на 20 липня 2016 року; заява-згода від 02 березня 2016 року в копії наявна в матеріалах справи.

Наданими до матеріалів справи експертними висновками проведених почеркознавчих експертиз підтверджено, що підпис ОСОБА_5 виконаний не ОСОБА_5 у заяві від 02 березня 2016 року, справжність якого засвідчена приватним нотаріусом ОСОБА_12., що зареєстрована в реєстрі за № 660.

Так, в матеріалах справи наявні надані позивачем:

- висновок №44/16 експертного почеркознавчого дослідження складений 01 серпня 2016 ТОВ «Центр судових експертиз «Альтернатива» виконаний за заявою представника позивача;

- висновок експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи №17122/17123/16-32 складений 22 листопада 2016 року Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз на виконання постанови слідчого від 31 жовтня 2016 року про призначення почеркознавчої експертизи за матеріалами кримінального провадження, внесеними до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000177 від 28 липня 2016 року;

- висновок експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 18 жовтня 2017 року № 3706/3707/17-32 Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз на виконання постанов слідчого від 20 лютого 2017 року про призначення почеркознавчої експертизи, від 14 березня 2017 року та від 05 травня 2017 року про уточнення запитань експерту, за матеріалами кримінального провадження № 0000177.

На підтвердження обставин якими обґрунтовані позовні вимоги про недійсність заяви-згоди від 02 березня 2016 року, позивачем також надано висновок судово-психологічної експертизи № 21228/17-61 від 10 листопада 2017 року за яким:

- психофізіологічні реакції підекспертного ОСОБА_5, отримані в ході психологічного дослідження із застосуванням комп'ютерного поліграфу свідчать про те, що ОСОБА_5 не причетний до підробки заяви від свого імені від 02 березня 2016 року про надання згоди своїй дружині ОСОБА_2 подарувати, підписати та укласти договори дарування на користь дочки ОСОБА_3;

- психофізіологічні реакції підекспертного ОСОБА_5 отримані в ході психологічного дослідження із застосуванням комп'ютерного поліграфу свідчать про те, що ОСОБА_5 не підписував заяву від свого імені від 02 березня 2016 року про надання згоди своїй дружині ОСОБА_2 подарувати, підписати та укласти договори дарування на користь дочки ОСОБА_3

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заява-згода, підпис на якій засвідчено нотаріально 02 березня 2016 року та зареєстрована в реєстрі за №660, позивачем не підписувалась; надання такої згоди не відповідає, та станом на 02 березня 2016 року не відповідало внутрішній волі ОСОБА_5, що є порушенням частини третьої статті 203 ЦК України та за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання її недійсною.

З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

За статтею 65 СК України, для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово; згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

За нормами частини четвертої статті 203 ЦК України, правочин має вчинятись у формі, встановленій законом.

Отже, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана в письмовій формі.

Згідно до вимог ст.ст.202,203, 205, 207 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; правочин може вчинятися усно або в письмовій формі; правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3,5,6 ст.203 цього Кодексу.

Вимоги про визнання недійсною заяви-згоди на укладення договорів що стосуються спільної сумісної власності були предметом розгляду у справах, які переглянуті Верховним Судом України, Верховним Судом: №522/2038/14 (постанова від 12 жовтня 2016 року); №463/3088/15-ц (постанова від 25 квітня 2018 року); 644/12815/14-ц (постанова від 14 червня 2018 року).

Так, у постанові від 14 червня 2018 року (справа № 644/12815/14-ц) Верховним Судом прямо зазначено про необхідність оспорювання такої згоди, в разі якщо вона не надавалась, і зокрема відповідно до викладеної позиції:

«…Згідно зі статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Справжність підпису позивача у заяві засвідчена нотаріусом та у встановленому законом порядку (стаття 204 ЦК України) не спростована.»

Згідно вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на норми закону, які регулюють спірні відносини, прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Так, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що представлені відповідачем висновок за результатами проведення почеркознавчого дослідження №1-03/03 складений 03 березня 2018 року Українським центром судових експертиз, а також висновок №244/04/2018 почеркознавчої експертизи, складений 27 квітня 2018 року Експертно-дослідною службою України, не спростовують висновків експертиз, проведених Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз на виконання постанов слідчого за матеріалами кримінального провадження №0000177.

Судом першої інстанції правомірно не взято до уваги зазначені висновки, надані стороною відповідача у зв'язку з тим, що вказані експертні дослідження здійснювались за фотокопіями, тобто без оригіналу заяви від 02 березня 2016 року, підпис ОСОБА_5 на якій засвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_12. Судом також враховано те, що експерт, при проведенні почеркознавчого дослідження №1-03/03 складеного 03 березня 2018 року Українським центром судових експертиз, не попереджався про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку за ст.384 КК України.

Крім цього, згідно висновку експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи №17122/17123/16-32 від 22 листопада 2016 року, складеного Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз за результатами дослідження документів, які були надані для проведення експертизи, а саме оригіналу заяви від 02 березня 2016 року, експериментальних зразків підпису та рукописного тексту, виконаного ОСОБА_5, та інших документів, судовим експертом було встановлено, що підпис від імені ОСОБА_5 у наданому на дослідження документі виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки чи застосування технічних засобів.

Підпис та рукописний текст у заяві від 02 березня 2016 року, серія НАТ №994037, що була посвідчена приватним нотаріусом ОСОБА_12., виконано не ОСОБА_5, а іншою особою.

Також судом першої інстанції враховано те, що у межах кримінального провадження було проведено судову-почеркознавчу експертизу підписів та рукописних текстів від імені ОСОБА_5 в реєстрі нотаріальних дій та реєстраційній картці при посвідченні заяви 02 березня 2016 року, дослідження, співставлення підписів та встановлення особи, якою підписи були виконані.

Згідно висновку експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи №3706/3707/17-32 від 18 жовтня 2017 року, судові експерти Київського науково-дослідного інституту судових експертиз встановили, що підписи та рукописний текст від імені ОСОБА_5 в графі «Підписи осіб (їх представників), які звернулися за вчиненням нотаріальної дії» реєстру нотаріальних дій приватного нотаріуса ОСОБА_12. під №660 про засвідчення справжності підпису ОСОБА_5 в заяві від 02 березня 2016 року виконано не ОСОБА_5 а іншою особою.

Рукописні тексти від імені ОСОБА_5 у графі «Підпис» заяви про надання згоди дружині ОСОБА_2 відчужити частку спільно нажитого майна на користь ОСОБА_3 (посвідчена 02 березня 2016 року приватним нотаріусом ОСОБА_12., нотаріальний бланк НАТ 994037) та в графі «Підписи осіб (їх представників), які звернулися за вчиненням нотаріальної дії» реєстру нотаріальних дій приватного нотаріуса ОСОБА_12 під №660 про засвідчення справжності підпису ОСОБА_5 в заяві від 02 березня 2016 року виконано ОСОБА_2.

Також, підписи від імені ОСОБА_5 у графі «Підпис» заяви про надання згоди дружині ОСОБА_2 відчужити частку спільно нажитого майна на користь ОСОБА_3 (посвідчена 02 березня 2016 року приватним нотаріусом ОСОБА_12., нотаріальний бланк НАТ 994037) та в графі «Підписи осіб (їх представників), які звернулися за вчиненням нотаріальної дії» реєстру нотаріальних дій приватного нотаріуса ОСОБА_12 під №660 про засвідчення справжності підпису ОСОБА_5 в заяві від 02 березня 2016 року (нотаріальний бланк НАТ 994037) ймовірно виконані ОСОБА_2.

Копії вищезазначених експертних висновків належним чином завірені Прокуратурою Київської області та приєднані до матеріалів цивільної справи.

Представник ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_11 заявив клопотання про призначення по справі почеркознавчої експертизи, яке колегією суддів було залишене без задоволення, оскільки в матеріалах справи вже містяться достатні висновки експертів, які визнаються доказами відповідно до ст.ст.76,102 ЦПК України.

Наявність таких висновків експертів виключає призначення експертизи судом з цих самих питань відповідно до приписів п.2 ч.1 ст.103 ЦПК України.

Крім цього, апелянт міг поставити питання про призначення експертизи при подачі апеляційної скарги, чого ним зроблено не було на порушення вимог п.7 ч.2 ст.356 ЦПК України та п.6 ч.1 ст.365 ЦПК України.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, про те, що приватний нотаріус ОСОБА_12. як свідок, вказала чітко той факт, що спірну заяву-згоду підписував у неї в офісному приміщенні ОСОБА_5, який надав свій паспорт громадянина України, ідентифікаційний код та оригінали інших супровідних документів.

Такі доводи, не підтверджені належними та допустимими доказами.

Разом з тим, з наявних в матеріалах доказів, зокрема протоколу допиту ОСОБА_12 як свідка у кримінальному провадженні №0000177 вбачається, що свідок вказала, про те, що до неї 02 березня 2016 року за посвідченням заяви-згоди з'явився не ОСОБА_5.

Також зазначила, що пройшло багато часу і вона не пам'ятає, однак при засвідченні напису нею були перевірені надані документи.

Фактично, своїми свідченнями ОСОБА_12. не підтвердила, що за вчиненням нотаріальної дії 02 березня 2016 року звернувся саме ОСОБА_5.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому повинно бути залишене без змін.

Викладені в апеляційних скаргах доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки суду відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3, подану її представником - адвокатом ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 07 лютого 2019 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Д.О. Таргоній

С.О. Журба