Провадження № 22-ц/802/1142/19 Категорія: 45 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

з участю:

секретаря судового засідання Вергуна Т. С.,

представників позивача адвоката Терлецького О. М., адвоката Романюка Л. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну за позовом ОСОБА_1 до Відокремленого структурного підрозділу Луцького біотехнічного інституту ЗАТ «Міжнародний науково-технічний університет імені академіка Юрія Бугая» в особі Приватного вищого навчального закладу «Міжнародний науково-технічний університет імені академіка Юрія Бугая», третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , про стягнення збитків, завданих злочином, за апеляційною скаргою відповідача Приватного вищого навчального закладу «Міжнародний науково-технічний університет імені академіка Юрія Бугая» на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 липня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 липня 2019 рокувідкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Відокремленого структурного підрозділу Луцького біотехнічного інституту ЗАТ «Міжнародний науково-технічний університет імені академіка Юрія Бугая» в особі Приватного вищого навчального закладу «Міжнародний науково-технічний університет імені академіка Юрія Бугая», третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , про стягнення збитків, завданих злочином та призначено підготовче засідання у справі.

Не погоджуючись з даною ухвалою суду, відповідач Приватний вищий навчальний заклад «Міжнародний науково-технічний університет імені академіка Юрія Бугая» подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що позивачем не було надано суду доказів на підтвердження зареєстрованого місця проживання чи перебування позивача, за яким можна було б визначити підсудність справи Луцькому міськрайонному суду Волинської області відповідно до ч. 3 ст. 28 ЦПК України. Крім того, правова природа понять «збитки» і «шкода» є різними. Вказане висвітлено в роз`ясненні № 02-5/215 Президії Вищого арбітражного суду України від 01.04.1994 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов`язаних з відшкодуванням шкоди» з змінами та доповненнями в п. 1 якого зазначено Слід розрізняти обов`язок боржника відшкодувати збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання, що випливає з договору (ст. 623 ЦК України) від позадоговірної шкоди, тобто від зобов`язання, що виникає внаслідок заподіяння шкоди (глава 82 ЦК України). Позивач звернувся саме про відшкодування збитків, а не шкоди та помилково застосував ч. 3 ст. 28 ЦПК України, а не ч. 2 ст. 27 ЦПК України, яка визначає, що позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Місцезнаходженням відповідача є вул. Володимирська, буд. 7, корпус 2, м. Київ, а тому позовна заява у даній справі підсудна Шевченківському районному суду міста Києва. Луцький міськрайонний суд Волинської області мав передати дану справу на розгляд іншого суду (п. 1 ч. 1 та ч. 3 ст. 31 ЦПК України).

Таким чином, покликаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, відповідач просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, дану справу передати за встановленою підсудністю до Шевченківському районному суду міста Києва.

Представник позивача адвокат Терлецький О. М. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що п. 3 ч. 2 ст. 11, п. 8 ч. 2 ст. 16, ч. 2 ст. 22 ЦК України містять як поняття «шкода» так і поняття «збитки». Із системного аналізу вказаних статей ЦК України можна зробити висновок, що поняття «шкода» і «збитки» співвідносяться як ціле і частина: будь-які збитки є шкодою, у той час як не всяка шкода є збитками. Збитки - це грошова оцінка матеріальної шкоди, заподіяної порушенням договору або позадоговірними правопорушеннями. Шкода - це будь-які (у тому числі моральні) несприятливі для потерпілого наслідки. Отже, поняття «шкода» за змістом є ширшим за поняття «збитки». Збитки як матеріальні втрати є невід`ємною частиною шкоди. З огляду на зазначене, застосування судом першої інстанції при відкритті провадження у справі за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача або за місцем заподіяння шкоди згідно ч. 3 ст. 28 ЦПК України є належним застосуванням норми процесуального права, як права позивача на вибір місця розгляду справи.

Представники позивача адвокат Терлецький О. М., адвокат Романюк Л. С. в суді апеляційної інстанції апеляційну скаргу не визнали та просили залишити її без задоволення.

Інші учасники, їх представники в судове засідання в суд апеляційної інстанції не з`явились.

Суд апеляційної інстанції в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу відповідача необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 липня 2019 року відкрито загальне позовне провадження у даній цивільній справі та призначено підготовче засідання на 11 год. 30 хв. 23 липня 2019 року (а.с. 76).

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою про стягнення збитків, завданих злочином. В позовній заяві позивач вказав свою адресу: АДРЕСА_1 . 23 липня 2019 року позивач ОСОБА_1 був присутній в підготовчому судовому засіданні і судом встановлювалась його особа, що підтверджується протоколом судового засідання (а.с. 94).

За п. 3 ч. 3 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Частина 2 ст. 22 ЦК України визначає, що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Отже цивільне законодавство містить як поняття «шкода» так і поняття «збитки» і з аналізу наведених вище норм можна зробити висновок, що поняття «шкода» є ширшим як поняття «збитки».

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Відповідно до ч. 3 ст. 28 ЦПК України позови про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, чи шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача або за місцем заподіяння шкоди.

З огляду на викладене, застосування судом першої інстанції при відкритті провадження у справі за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача або за місцем заподіяння шкоди згідно ч. 3 ст. 28 ЦПК України, є належним застосуванням норми процесуального права, яка дає позивачу право вибору місця розгляду справи.

Частиною 1 статті 5 встановлено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права.

Приймаючи до уваги наведене, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги та погоджується з висновками суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. За ч. 1 ст. 258 ЦПК України судовими рішеннями є: 1) ухвали; 2) рішення; 3) постанови; 4) судові накази.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 371, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача Приватного вищого навчального закладу «Міжнародний науково-технічний університет імені академіка Юрія Бугая» залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 липня 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 21 грудня 2019 року.

Головуючий

Судді