КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 758/1644/18
Головуючий у першій інстанції - Захарчук С.С.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/2869/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря Удовиченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 07 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Авдієнко Віктор Петрович про визнання недійсним договору дарування,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_6 звернулась до суду першої інстанції із вказаним позовом та просила ухвалити рішення суду про визнання недійсним договору дарування судового будинку АДРЕСА_2 який укладений 16 січня 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнком В.М..

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 05 листопада 1997 року між ним та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який в подальшому рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 26 вересня 2014 року був розірваний. Вказано, що 16 вересня 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом про поділ майна подружжя і в результаті не одноразового судового розгляду даної справи було ухвалено рішення Апеляційного суду міста Києва від 11 липня 2017 року про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Визнано 2/3 частини квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 спільним майном подружжя.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частину квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано садовий будинок з належними до нього надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_2, загальна площа 28,6 кв. м. житлова площа - 18,2 м. кв., з наступними надвірними будівлями і спорудами: літня кухня, сарай, вбиральня, погріб спільним майном подружжя.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину садового будинку з належними до нього надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_2, загальна площа 28,6 кв.м. житлова площа - 18,2 м. кв., з наступними надвірними будівлями і спорудами: літня кухня, сарай, вбиральня, погріб.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину садового будинку з належними до нього надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_2, загальна площа 28,6 кв.м. житлова площа - 18,2 м. кв., з наступними надвірними будівлями і спорудами: літня кухня, сарай, вбиральня, погріб.

Визнано автомобіль HYUNDAI Galloper (1996 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, номер шасі - НОМЕР_2) спільним майном подружжя.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на автомобіль HYUNDAI Galloper (1996 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, номер шасі - НОМЕР_2).

Стягнуто з ОСОБА_2 грошову компенсацію 1/2 частини вартості автомобіля HYUNDAI Galloper (1996 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, номер шасі - НОМЕР_2) в розмірі 30391 грн. 77 коп.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна - відмовлено.

Не погоджуючись із даним судовим рішенням, ОСОБА_3 подав касаційну скаргу, проте під час підготовки вказаної касаційної скарги 14 липня 2017 року йому стало відомо, що ОСОБА_2 відчужила садовий будинок №120/1 та земельну ділянку під ним невідомій особі після початку розгляду справи в суді апеляційної інстанції, але до ухвалення рішення апеляційного суду по справі, що, в свою чергу, порушує права ОСОБА_3 як співвласника майна, оскільки останній не знав та не надавав своєї згоди на дане відчуження.

Також позивачем вказано, що 06 квітня 2017 року приватним нотаріусом КМНО Авдієнком В.П. було посвідчено договори дарування, серія та номер 321, 322, відповідно до яких спірний садовий будинок та земельна ділянки були подаровані ОСОБА_4 Позивач вважає, що договір дарування було укладено з метою виключення спірного майна з маси спільно нажитого майна подружжя, а не з метою реальної передачі спірного будинку та земельної ділянки ОСОБА_4

Разом з подачею позову, представником ОСОБА_3 - ОСОБА_6 було подано заяву про забезпечення позову, відповідно до якої остання просила накласти арешт на садовий будинок АДРЕСА_3, загальною площею по внутрішньому обміру 220, 6 кв. м., житловою площею 99, 4 кв. м., 121, 2 кв. м. - під господарські будівлі та накласти арешт на земельну ділянку АДРЕСА_2, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_3, площею 0,0609 га, що належать на праві власності ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 06 квітня 2017 року, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Авдієнком В.П. та заборонити ОСОБА_4 відчужувати вказані об'єкти третім особам до вирішення вказаного спору в судовому порядку.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 07 листопада 2018 року заяву ОСОБА_3 про накладення арешту на спірні об'єкти задоволено. Накладено арешт на садовий будинок АДРЕСА_3 загальною площею 220,6 кв. м., житловою площею 99,4 кв. м., 121,2 кв. м. під господарські будівлі та земельну ділянку АДРЕСА_2 кадастровий номер земельної ділянки - НОМЕР_4, площею 0,0609 га, які на праві власності належать ОСОБА_4

Заборонено ОСОБА_4 відчужувати садовий будинок АДРЕСА_3 загальною площею 220,6 кв. м., житловою площею 99,4 кв. м., 121,2 кв. м. під господарські будівлі та земельну ділянку АДРЕСА_2 кадастровий номер земельної ділянки - НОМЕР_4, площею 0,0609 га.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що ОСОБА_3 не надав суду жодного доказу можливості істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду, окрім того, судом першої інстанції не було взято до уваги того факту, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 спільно проживають у спірному будинку, зареєстровані в ньому і не мають наміру його продавати. В апеляційній скарзі також вказується, що спірний будинок і земельна ділянка не є об'єктами спільного майна подружжя, оскільки 29 березня 2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір дарування Ѕ частини земельної ділянки, відповідно до умов якого ОСОБА_3 передав у власність ОСОБА_2 Ѕ частини земельної ділянки під АДРЕСА_2, кадастровий номер земельної ділянки - НОМЕР_4, площею 0,0609 га. На вказаній земельній ділянці за особисті кошти ОСОБА_2 було побудовано будинок і введено його в експлуатацію, тому садовий будинок АДРЕСА_3, на думку апелянта, належить особисто ОСОБА_2

Враховуючи вищевикладене, просили скасувати ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 07 листопада 2018 року та ухвалити у справі нове судове рішення, яким в заяві про забезпечення позову відмовити.

08 січня 2019 року на адресу суду надійшов відзив від ОСОБА_3 відповідно до якого останній вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу вважає такою, що не підлягає задоволенню, оскільки теперішній власник майна ОСОБА_4 не оспорює ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову, відтак погоджується з нею, а подання апеляційної скарги попереднім власником ОСОБА_2, не впливає на її права та обов'язки та вважає, що її права не порушуються і не обмежуються.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи представника позивача ОСОБА_6, відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_2, представника апелянта ОСОБА_8, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та вимоги заявлені у суді першої інстанції, вважає що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, а ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін виходячи з наступного.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що оскільки заявником подано позов про визнання договорів дарування нерухомого майна недійсними, то є підстави вважати, що спірне нерухоме майно може бути реалізоване відповідачем в подальшому, тому невжиття заходів забезпечення позову у вигляді арешту майна та заборони його відчуження може істотно ускладнити або унеможливити виконання судового рішення.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком районного суду та вважає його обґрунтованим з наступних підстав.

Згідно частини першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Запропонований ОСОБА_3 вид забезпечення позову визначений переліком ст. 150 ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, 12 вересня 2003 року у зареєстрованому шлюбі подружжям ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу була придбана земельна ділянка АДРЕСА_2 яка була оформлена на ім'я ОСОБА_3

29 березня 2007 року був укладений Договір дарування 1/2 частини земельної ділянки між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, яким було передано у власність ОСОБА_2 1/2 частини вищевказаної земельної ділянки.

На підставі рішення Апеляційного суду м. Києва від 11 липня 2017 року садовий будинку АДРЕСА_2 визнано спільною майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3, та порядку поділу вказаного майна подружжя за кожним із подружжя визнано право вланості на Ѕ частину вказаного садового будинку (а.с.64-73 т.1).

У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

06 квітня 2017 року приватним нотаріусом КМНО Авдієнком В.П. було посвідчено договір дарування, серія та №№ 321, 322 відповідно, до яких садовий будинок НОМЕР_5 загальною площею 220,6 кв. м. та земельна ділянка АДРЕСА_2 ОСОБА_2 подаровано ОСОБА_4

Таким чином із матеріалів справи вбачається, що договір дарування об'єктів нерухомого майна, садового будинку НОМЕР_5 загальною площею 220,6 кв. м. та земельної ділянки АДРЕСА_2 є предметом спору між позивачем ОСОБА_3 та відповідачами у справі ОСОБА_2, ОСОБА_4, тому колегія суддів вважає, що суд обґрунтовано забезпечив позов шляхом накладення арешту та заборони відчужувати дані об'єкти до вирішення спору у справі.

Доводи апелянта про безпідставність забезпечення позову у визначений судом спосіб є необґрунтованими.

Крім того колегією суддів враховується та обставина, що діючий власник майна ОСОБА_9 ухвалу суду про забезпечення позову не оскаржує, а подання апеляційної скарги попереднім власником ОСОБА_2 не впливає на її права та обов'язки, отже її права не порушуються та не обмежуються оскаржуваною ухвалою, тому відсутні порушення права з огляду на диспозитивність судового розгляду.

Враховуючи викладені обставини колегія суддів вважає, що апеляційна скарга подана ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України, оскільки судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 07 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів.

Мотивований текст постанови виготовлено 07 лютого 2019 року.

Головуючий суддя: М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагеєв