ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року

м.Харків

справа № 646/4678/18

провадження № 22-ц/818/5951/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах:

Головуючого : Колтунової А.І.,

суддів: Бровченка І.О., Бурлаки І.В.

за участю: секретаря - Семикрас О.В.

учасників справи

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Гріднєвої В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Висота» про захист прав споживачів за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15 жовтня 2019 року, ухвалене суддею Шелест І.М., в залі суду в м.Харкові,-

ВСТАНОВИВ:

18 липня 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Висота» (далі ОСББ «Висота») про захист прав споживачів.

При розгляді справи в суді першої інстанції позивач надав доповнення до позовної заяви.

Позивач посилався на ті обставини, що він є власником квартири АДРЕСА_1 .

З 01 березня 2007 року на підставі заяви він вийшов зі складу ОСББ «Висота» у зв`язку з порушенням його законних прав щодо одержання повної інформації про діяльність об`єднання.

21 грудня 2007 року між ним та ОСББ «Висота» в особі голови правління Кадигроба В.Л. був укладений договір про участь в утриманні житлового будинку та прибудинкової території. На момент укладення цього договору тариф за послуги по утриманню будинку та прибудинкової території за 1 кв. м. загальної площі квартири складав 0,85 грн.

Він неухильно виконував умови договору щодо сплати зазначених послуг.

Щорічно позивач з родиною виїжджав на тимчасове проживання до заміського будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 . В 2017 році за вказаною адресою вони проживали з 25 квітня по 25 жовтня 2017 року, що підтверджує відмітка у паспортах про їх реєстрацію за даною адресою.

Проте, в порушення вимог пункту 1 частини 6 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідач безпідставно за вказаний період нарахував заборгованість в сумі 918, 54 грн., оприлюднив цю інформацію шляхом розміщення оголошення, де зазначив про наявність у нього боргу з «внесків на утримання будинку і прибудинкової території» в сумі 918, 54 грн.

Крім того, відповідач зазначену інформацію направив до Управління соціального захисту населення адміністрації Основ`янського району міста Харкова, що стало підставою для непризначення йому субсидії на 2018, а потім на 2019 роки.

Також, встановлений згідно вищезазначеного договору про участь в утриманні будинку та прибудинкової території тариф із сплати житлово-комунальних послуг не змінювався, додаткових угод не укладалось, проте йому безпідставно пред`являються для оплати збільшенні тарифи.

Внаслідок неправомірних дій відповідача йому завдані матеріальні збитки у вигляді неотриманих доходів, які б він міг реально одержати за звичайних обставин, якщо б продовжував отримувати субсидію на оплату житлово-комунальних послуг. Так, станом на січень 2018 року ним не отримана субсидія у сумі 6740, 16 грн., а станом на січень 2019 року 11 176,20 грн., а всього упущена вигода складає 17 916,36 грн.

Крім того, позивач вважав, що неправомірними діями ОСББ «Висота» внаслідок розміщення інформації про неіснуючу заборгованість були принижені його честь, гідність, а також ділова репутація, як доктора філософії з економіки і професора - консультанта Міжнародної конференції експертів і консультантів країн СНД, чим йому була заподіяна моральна шкода, у відшкодування якої він просив стягнути 52 807,00 грн.

У зв`язку з чим, з урахуванням наданих уточнень та доповнень, позивач просив суд визнати дії ОСББ «Висота» щодо нарахування та стягнення з нього, як споживача житлово-комунальних послуг, внесків на утримання будинку та прибудинкової території щодо порушення його права, як споживача у період тимчасової відсутності більше 30 днів при документальному підтвердженні на несплату житлово комунальних послуг у розмірі їх невикористання; стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду у розмірі 42 771,72 грн. та у відшкодування моральної шкоди 52 807,00 грн.; судові витрати покласти на відповідача.

18 жовтня 2018 року представником відповідача Кадигробом ОСОБА_2 .Л. було подано відзив на позов, в якому він просив в задоволенні позову відмовили.

Представник відповідача зазначав, що внески на утримання будинку та прибудинкової території були збільшені загальними зборами ОСББ «Висота» від 10 червня 2014 року до 2,10 грн. за кв.м., а загальними зборами від 18 жовтня 2018 року -3,50 грн. за кв.м., відповідно до калькуляції на 2017-2018 роки.

Позивач звертався до ОСББ з вимогою про припинення нарахувань за послуги на утримання будинку та прибудинкової території за період його тимчасової відсутності в спірній квартирі.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2013 року №970 «Про затвердження Порядку проведення перерахунків розміру плати за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій», перерахунок за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій здійснюється в разі перерви в їх наданні, чи не ненадання або надання не в повному обсязі та /або без урахування встановленого рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг. Зазначеною вище постановою не передбачено надання перерахунку за утримання будинку, споруд та прибудинкової території в разі тимчасової відсутності позивача за місцем проживання.

У зв`язку з чим, станом на 01 квітня 2018 року у позивача виникла заборгованість по сплаті внесків на утримання будинку та прибудинкової території в сумі 1056, 31 грн., а на 01 жовтня 2018 року в сумі 2332,06 грн.

За таких обставин представник відповідача вважав, що діями відповідача позивачу не було заподіяно матеріальної та моральної шкоди.

Рішенням Червонозаводського районного суду міста Харкова від 15 жовтня 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСББ «Висота» про захист прав споживачів відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на ті обставини, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам у справі.

Висновки суду першої інстанції про те, що на сплату внесків за послуги з утримання будинку та прибудинкової території не поширюються вимоги Закону України « Про житлово-комунальні послуги» є помилковими, спростовуються наданими ним поясненнями при розгляді справи. Судом першої інстанції невірно витлумачені положення цього Закону. Суд не надав належної оцінки його доводам.

Крім того, суд при ухваленні судового рішення застосував до зазначених правовідносин статті 13,20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV, який втратив чинність.

Необґрунтовано суд першої інстанції не взяв до уваги його доводи про те, що він не користувався житловим будинком та прибудинковою територією в період з 25 квітня по 25 жовтня 2017 року, у зв`язку з чим не повинен нести витрати на їх утримання, а також не врахував умови договору, укладеному між ним та ОСББ «Висота».

Судом не надано належної оцінки тому факту, що ОСББ «Висота» застосовуються безпідставно поняття «внески», що не передбачено діючим законодавством.

Не обґрунтовані належним чином висновки суду першої інстанції щодо відмови йому у відшкодуванні матеріальної та моральної шкоди, судом першої інстанції порушені вимоги статей 22, 23, 1166, 1167 Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

Висновки суду відносно того, що в розміщеній інформації про заборгованість не було зазначено прізвище позивача, що свідчить про те, що його честь, гідність та ділова репутація не були порушені, є безпідставними, оскільки його, як власника квартири АДРЕСА_3 , ОСОБА_1 , як доктора філософії з економіки та професора консультанта знають добре.

Головою правління ОСББ «Висота» - Савіним І.І. наданий відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримував апеляційну скаргу.

Представник ОСББ «Висота» адвокат Гріднєва В.А. проти задоволення апеляційної скарги заперечувала.

Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що позивач, як власник квартири АДРЕСА_1 , зобов`язаний сплачувати за послуги з утримання будинку, споруд та прибудинкової території у розмірі, затвердженому рішеннями загальних зборів ОСББ «Висота», що оформленні відповідними протоколами.

Посилання позивача на ті обставини, що в період з 25 квітня по 25 жовтня 2017 року його родина тимчасово не проживала в зазначеній квартирі суд першої інстанції не взяв до уваги з посиланням на постанову Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2013 року № 970 «Про затвердження Порядку проведення перерахунків розміру плати за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій» (далі Постанова Кабінету Міністрів № 970), якою не передбачено перерахунок платежів за утримання будинку, споруд та прибудинкової території в разі тимчасової відсутності споживача за місцем проживання.

Що стосується відшкодування матеріальної та моральної шкоди, то суд першої інстанції зазначав, що не встановлено неправомірних дій, рішень відповідача, якими позивачу заподіяна шкода.

Колегія суддів погоджується з висновками суду з таких підстав.

Судом встановлено, підтверджується письмовими доказами та не заперечується сторонами, що відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи 25 вересня 1997 року було проведено державну реєстрацію об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Висота», що розташовано за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.55-56).

Пунктом 2.1 Статуту ОСББ «Висота» передбачено, що метою створення об`єднання є забезпечення і захист прав співвласників, дотримання ними своїх обов`язків, належне утримання та використання спільного майна будинку, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та цим Статутом (а.с.57-68).

ОСОБА_1 в будинку АДРЕСА_4 на праві власності належить квартира АДРЕСА_3 . З дня створення ОСББ до 01 березня 2007 року ОСОБА_1 був членом цього об`єднання.

01 березня 2007 року він вийшов із його складу.

21 грудня 2007 року між ОСОБА_1 та ОСББ «Висота» в особі голови правління Кадигроба В.Л. був укладений договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території.

Пунктами 2.1, 2.2 цього договору передбачено, що об`єднання виконує обов`язки з управління спільним: неділимим і загальним майном житлового комплексу, а також прибудинкової території, забезпечує їх належну експлуатацію, відповідні умови загального використання, накопичення необхідних коштів для проведення поточних та капітальних ремонтів на умовах цього договору, згідно статуту об`єднання і діючого законодавства.

Власник користується і в установлених діючим законодавством межах розпоряджається спільним майном і прибудинковою територією, сплачує обов`язкові платежі на утримання і ремонт неподільного майна і відповідної частки спільного майна у відповідності до цього договору, статуту об`єднання, діючому законодавству.

Відповідно до пункту 7.1 зазначеного договору встановлено, що цей договір діє до моменту зміни власника житлового приміщення або зміни організаційної форми обслуговування будинку.

Після укладення зазначеного договору були прийняті та набули чинності Закони України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» та «Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку».

Частиною 4 статті 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» передбачено, що основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав власників приміщень на володіння та користування спільним майном членів об`єднання, належне утримання будинку та прибудинкової території, сприяння членами об`єднання в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних із діяльністю об`єднання.

За змістом статті 10 цього Закону України, вищим органом управління об`єднання є загальні збори його членів, до виключної компетенції яких, зокрема, належить затвердження кошторису, балансу об`єднання та річного звіту, визначення розміру внесків і платежів членами об`єднання.

За результатами розгляду питань, віднесених до компетенції загальних зборів, приймається рішення, яке може бути оскаржено в судовому порядку.

У разі відмови співвласника сплачувати внески і платежі на утримання та проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна об`єднання або за його дорученням управитель має право звернутися до суду («частина 6 статті 13 цього Закону).

Відповідно до статті 15 Закону України « Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» зазначено, що власник зобов`язаний: виконувати обов`язки, передбачені статутом об`єднання, виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень; не допускати порушення законних прав та інтересів інших співвласників, своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі тощо.

Статтею 17 цього Закону України передбачено, що для забезпечення виконання власниками приміщень своїх обов`язків, об`єднання має право вимагати від співвласників своєчасної та у повному обсязі сплати всіх встановлених цим Законом та статутом об`єднання внесків і платежів, звертатися до суду в разі відмови співвласника відшкодувати заподіяні збитки, своєчасно та у повному обсязі сплачувати всі встановлені цим Законом платежі.

За правилами частини 4 статті 319, статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що позивач як власник житлового приміщення зобов`язаний своєчасно сплачувати всі встановлені цим Законом та статутом внески та платежі.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на ті обставини, що вищенаведені норми не поширюються на відносини між ним та ОСББ «Висота», оскільки він не є членом ОСББ, не заслуговують на увагу, оскільки Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» регулюються правовідносини між співвласниками житлового будинку, а не членами ОСББ.

Крім того, вищенаведеним договором на участь у витратах та утримання будинку та прибудинкової території, укладеному між сторонами, було передбачено, що цей договір діє до зміни організаційної форми обслуговування будинку.

Отже, після набрання чинності вищезазначеними Законами України на правовідносини між ОСОБА_1 та ОСББ «Висота» поширювалися ці законодавчі акти.

Основні засади правовідносин, що виникають у сфері надання, споживання та оплати житлово-комунальних послуг, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

На період виникнення спірних правовідносин між сторонами діяв Закон України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV, відповідно до статті 13 якого було зазначено, що залежно від функціонального призначення послуги поділяються на комунальні -централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення, газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій - прибирання внутрішньо-будинкових приміщень та прибудинкових територій, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування тощо.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII (далі Закон № 2189-VIII) житлово-комунальні послуги є результатом господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та (або) перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Утримання будинків і прибудинкових територій господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

Статтею 5 Закону України № 2189- VIII, закріплено, що до житлово комунальних послуг належить житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Отже зазначеними законами визначено чітке розмежування житлових послуг та комунальних послуг.

Судом першої інстанції при ухваленні судового рішення правильно застосовані положення статей 13,20 Закону України № 1875-IV, оскільки спірні правовідносини між сторонами виникли в період дії саме цього Закону України.

Відповідно до статті 20 Закону України № 1875-IV, який діяв на період виникнення спірних правовідносин, споживач, мав право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї, при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

При цьому виконавець/виробник зобов`язаний проводити перерахунок розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі перерви в їх наданні, ненаданні, наданні не в повному обсязі, в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2013 року № 970 «Про затвердження Порядку проведення перерахунків розміру плати за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій» визначено, що перерахунок за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій здійснюється в разі перерви в їх наданні, чи не наданні або наданні не в повному обсязі та/або без урахування рішення органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг.

Отже, зазначеною постановою не передбачено обов`язку виконавця послуг надання перерахунку за утримання будинку, споруд та прибудинкової території в разі тимчасової відсутності споживача за місцем проживання.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, щодо відсутності правових підстав визнання неправомірних дій ОСББ «Висота» про відмову перерахунку платежів за обслуговування будинку та прибудинкової території позивачу.

Доводи ОСОБА_1 про те, що Закон України № 2189- VIII (п.6 ч.1 ст. 7) не передбачає посилання на постанову Кабінету Міністрів № 970, у зв`язку з чим зазначена постанова не підлягає застосування судом, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки Закон № 2189- VIII набрав чинності 01 травня 2019 року, спірні правовідносини виникли в 2017 2018 роках.

Колегія суддів вважає, що послуги з утримання будинку та прибудинкової території пов`язані з постійними витратами на обслуговування житлового будинку, нежитлових приміщень, території та їх розмір не залежить від користування власником та членами його сім`ї або тимчасового не користування належної їм на праві власності квартирою.

Отже, колегія суддів вважає, що тимчасова відсутність власника в житловому приміщенні не є правовою підставою для звільнення його від сплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території.

Згідно рішення загальних зборів членів ОСББ «Висота» від 10 червня 2014 року затверджений розмір внесків на утримання будинку і прибудинкової території на 2014 рік у розмірі 2.10 грн за 1 (один) квадратний метр площі, а рішенням загальних зборів членів ОСББ «Висота» від 18 жовтня 2017 року цей розмір збільшений до 3,50 грн за квадратний метр площі (а.с. 64-81).

Зазначені рішення загальних зборів ОСББ «Висота» ОСОБА_1 у встановленому законом порядку не оспорював, вносив внески за утримання будинку та прибудинкової території у визначеному розмірі, у зв`язку з чим колегія суддів вважає безпідставними доводи позивача про те, що тарифи на утримання будинку та прибудинкової території завищені.

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 31 жовтня 2019 року у справі № 754/14098/16-ц та від 06 липня 2018 року у справі № 910/582/17.

За таких обставин, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, що внаслідок несплати позивачем внесків на утримання будинку та прибудинкової території за період тимчасової відсутності його та членів його родини в квартирі АДРЕСА_1 у нього виникла заборгованість по сплаті цих внесків, яка згідно наданого відповідачем розрахунку на 01 січня 2018 року складала 1056,14 грн, а на 01 жовтня 2018 року 2332,06 грн (а.с.83).

Відповідно до вимог пункту 14 Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №848 від 21 жовтня 1995 року, ОСББ «Висота» обґрунтовано відомості щодо суми простроченої ОСОБА_1 за 2 місяці заборгованості з оплати витрат на управління багатоквартирним будинком, направили по запиту до Управління соціального захисту населення Основ`янського району міста Харкова.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що втрати яких позивач зазнав внаслідок ненадання йому субсидії, не пов`язані з неправомірними, винними діями ОСББ «Висота», у зв`язку з чим відсутні правові підстави для їх стягнення з відповідача.

Рішення суду першої інстанції в зазначеній частині відповідає вимогам статей 22, 1166 ЦК України.

Не вбачає колегія суддів правових підстав для скасування судового рішення і в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 4,5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з наступними змінами та доповненнями, зазначено, що відповідно до ст.137 ЦПК у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. При недотриманні позивачем зазначених вимог настають наслідки, передбачені ст.139 ЦПК.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

При розгляді справи в судах позивачем не було надано належних та допустимих доказів про те, що оголошення щодо наявності заборгованості по сплаті внесків за утримання будинку та прибудинкової території власником квартири АДРЕСА_1 були зроблені ОСББ «Висота», а також, що в цьому оголошені були оприлюднені персональні відомості щодо позивача, у зв`язку з чим не встановлено, що діями відповідача було принижено честь, гідність та ділову репутацію позивача.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для скасування рішення суду і в цій частині.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що ОСББ неправомірно змінено назву «послуг на утримання будинку та прибудинкової території» на «внески на утримання будинку та прибудинкової території», оскільки статтею 15 Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» передбаченого стягнення внесків і платежів на утримання будинків та прибудинкової території.

Що стосується інших доводів апеляційної скарги, то колегія суддів виходить з практики Європейського Суду з прав людини, відповідно до якої Європейський Суд зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують.

За таких обставин, відповідно до статті 375 ЦПК України колегія суддів залишає рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 371, п.1ч.1 ст. 374, ст. 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає відповідно до п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 16 грудня 2019 року.

Головуючий: А.І. Колтунова

Судді: І.О. Бровченко

І.В. Бурлака